ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1404/20 Номер провадження 11-кп/814/902/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.121 КК - Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10

та їх представника адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, № 0000353, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.06.2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миргород Полтавської області, громадянин України, не одружений, офіційно не працюючий, має середню освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий :

1) 28.05.2015 року вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

2) 26.08.2015 року вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі;

3) 13.12.2017 року звільнився з місць позбавлення волі згідно ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчук від 05.12.2017 року умовно достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 1 місяць 22 дні позбавлення волі.

визнаний винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 14877 гривень 22 коп. та моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди - відмовлено.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду, 19.03.2020 року приблизно о 21 год. ОСОБА_7 прибув до господарства, що за адресою: АДРЕСА_2 де на території господарства у нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_12 , якому він вирішив нанести тілесні ушкодження.

В подальшому у вказаному місці та час, ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, руками та ногами наніс численні удари в область голови та тулубу ОСОБА_12 , що згідно висновку судово-медичної експертизи № 56 від 23.04.2020 спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді: в правій скроневій ділянці, в правій тім`яній ділянці, в правій потиличній ділянці, в лівій потиличній ділянці, крововилив під тверду мозкову оболонку у вигляді рідкої крові і темно-червоних рихлих згортків не щільно фіксованих до твердої мозкової оболонки загальним об`ємом до 120 мл в лівій і правій тім`яно- скронево-потиличній ділянці з розповсюдженням на середню і задню черепно- мозкову ямки (після трепанації справа видалено «гостра субдуральна гематома в рідкій частині та згустків, видалена загальним об`ємом близько 200 мл»), тотальний крововилив під м`яку мозкову оболонку правої півкулі в лобно- тім`яно-скронево-потиличних долях справа з крововиливом у речовину головного мозку в правій тім`яно-потиличній долі по конвекситальній поверхні та із розчавленням і крововиливом у речовину головного мозку, крововилив під м`яку мозкову оболонку мозочку зліва і мозочку справа, крововилив під м`яку мозкову оболонку в потилично-тім`яній долі лівої півкулі по конвекситальній поверхні з крововиливом у речовину головного мозку, лінійний перелом кісток склепіння з переходом на основу черепа, гематома навколо лівого ока з садном на верхній повіці біля зовнішнього кута лівого ока, крововилив у білочну оболонку лівого очного яблука у зовнішнього кута ока, садно в області лобу зліва над бровою, синець в області перенісся і спинки носу, перелом кісток носу, гематома навколо правого ока з садном на нижній повіці у зовнішнього кута ока, крововилив у білочну оболонку правого очного яблука у зовнішнього кута, садно в області верхньої губи справа, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи справа, крововилив з забитою раною на слизовій оболонці нижньої губи зліва, переривчасте садно в області правої щоки, які носять характер при життєвості і відносно до живої особи лише в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті потерпілого.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 56 від 23.04.2020 року ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті потерпілого.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок змінити в частині призначеного судом покарання та призначити його у мінімальних межах санкції ч.2 ст.121 КК України, а також зменшити розмір моральної шкоди стягнутої на користь потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Вказує, що суд призначаючи максимальне покарання обвинуваченому, не врахував пом`якшуючі обставини, що встановлені під час досудового слідства. Після вчинення злочину ОСОБА_7 не намагався зникнути з місця події, а дочекався прибуття поліції. Свою вину визнав, сприяв розкриттю злочину, а тому не погоджується з висновком суду про відсутність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття засудженого.

На вирок суду подана апеляційна скарга й обвинуваченого ОСОБА_7 в якій з аналогічних підстав, вказаних в апеляційній скарзі адвоката, він ставить питання про пом`якшення призначеного покарання до 7 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку своїх апеляційних скарг; промову прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду; думку потерпілих та їх представника про необхідність призначення обвинуваченому самого суворого покарання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, доведена дослідженими судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України доказами і учасниками провадження не оскаржуються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив злочин через 1,5 місяця після закінчення строку умовно-дострокового звільнення за вчинення попереднього злочину, офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога та невропатолога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, а також врахував пом`якшуючу обставину, а саме активне сприяння розкриттю злочину, та обтяжуючу обставину, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та на думку колегії суддів суд прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і запобігання вчиненню ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства та обгрунтовано призначив йому покарання в межах санкцій ч.2 ст. 121 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

На думку колегії суддів призначений максимальний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований з посиланням на те, що ОСОБА_7 будучи раніше неодноразово судимим на шлях виправлення не став та через невеликий проміжок часу вчинив новий злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про те, що він схильний до систематичного вчинення злочинів, що і було враховано судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 реальної міри покарання.

Посилання апелянтів на необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого покарання не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційних скарг.

Доводи, на які апелянти посилаються в обґрунтування своїх вимог, а саме те, що судом першої інстанції не враховано пом`якшуючу обставину, а саме щире каяття ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки суд при призначенні покарання не визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 з посиланням на поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, яка не свідчила про критичну оцінку ним своїх дій, та висловлювання жалю з приводу скоєного ним тяжкого злочину та його наслідків, а саме смерті людини.

З даним висновком суду колегія суддів погоджується обгрунтовуючи аналогічною поведінкою обвинуваченого і в судовому засіданні апеляційного суду.

За таких обставин, вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 щодо зменшення розміру моральної шкоди стягнутої на користь потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 колегія суддів приходить до такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст.ст.1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Розмір моральної шкоди повинен бути адекватним завданим моральним стражданням, при цьому слід враховувати вимоги розумності та справедливості.

При встановлені розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції враховував характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнали потерпілі їх глибину, тривалість, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті.

Розмір відшкодування моральної шкоди повинен відповідати вимогам розумності і справедливості і не може вважатись явно завищеним або надмірним.

На переконання колегії суддів, із врахуванням характеру та обсягу душевних і психічних страждань, яких зазнали потерпілі внаслідок втрати сина, стягнута судом на їх користь сума грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі по 200 000 грн. кожному, є обґрунтованою.

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а відтак, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, і не вбачає правових підстав для задоволення апеляційних вимог щодо відмови в задоволенні позову.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційних скарг захисника та обвинуваченого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі 3-х місяців з моменту проголошення, а засудженому у той же строк з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_13 .