Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23.11.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 та
представника володільця майна - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/370/20, за апеляційною скаргою, яку подала прокурорка Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ :

ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2020 року в задоволенні клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим № :08:003:0069 площею 0,25 га та земельну ділянку з кадастровим № :08:003:0070 площею 31,03 га, - відмовлено.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СВ Ужгородського ВП розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000110 за заявою ОСОБА_6 про вчинення шахрайських дій з його майном, що належить йому на праві приватної власності, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом введення заявника в оману громадянином ОСОБА_9 та підписання, замість договору позики на грошові кошти у сумі 78750 грн., - попереднього договору купівлі-продажу майна зі строком виконання до 13.07.2017, та, у подальшому, підписання основного договору купівлі-продажу майна заявника. Відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_6 26.01.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаним вище номером за ч. ч. 1, 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 358 КК України. Постановою прокурора ОСОБА_10 від 24.04.2017 визначено територіальну підслідність здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000110 від 26.01.2017 за ч. 1 ст. 190 КК України, за Ужгородським ВП ГУ НП в Закарпатській області. У кримінальному провадженні постановою слідчого ОСОБА_11 від 28.06.2018 призначені земельно-оціночна та оціночно-будівельна експертизи з оцінки ринкової вартості земельних ділянок та житлового будинку, проведення яких доручено Закарпатському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, згідно висновків яких: - № 1093 від 30.08.2019 ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим № :08:003:0070 площею 31,03 га для введення особистого селянського господарства станом на 08.09.2015 могла становити 108 180,66 грн.; - № 1092 від 30.08.2019 ринкова вартість будинковолодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 25 соток з кадастровим № :08:003:0069 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і надвірних споруд, за вищевказаною адресою станом на 08.09.2018 могла становити 673 407,0 грн. Постановою слідчого ОСОБА_12 від 13.09.2019 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні вищевказаний житловий будинок та дві земельні ділянки. Досудовим розслідуванням також встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2016 у справі № 308/4453/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 до ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , 3-я особа без самостійних вимог приватний нотаріус УМНО ОСОБА_16 про визнання недійсними договорів - відмовлено. За наслідками апеляційного та касаційного перегляду вказаного рішення таке залишене у силі. Під час досудового розслідування також встановлено, що у договорі від 08.09.2015, укладеному між ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , посвідченому приватним нотаріусом УМНО Кузьо Г.В. за р.н. № 1124, вказано, що вартість об`єкту оцінки: житловий будинок за АДРЕСА_1 , будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер №:08:003:0069, становить 44400,0 грн., згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, виданого ФОП ОСОБА_18 20.08.2015. Проте, згідно висновку експерта Закарпатського відділення Львівського науково-дослідницького інституту судових експертиз № 1092 від 30.08.2019 - ринкова вартість будинковолодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 25 соток з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і надвірних споруд, за вищевказаною адресою, кадастровий номер №:08:003:0069, станом на 08.09.2015 могла становити 673 407,0 грн. Крім того, у договорі від 08.09.2015, укладеному між ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , посвідченого приватним нотаріусом УМНО ОСОБА_16 за р.н. № 1126, вказано, що вартість об`єкту оцінки : земельна ділянка площею 0,3103 га, кадастровий номер № :08:003:0070, становить 35063,90 грн., згідно висновку експерта про ринкову вартість земельної ділянки, виданої ПП ОСОБА_19 . Проте, згідно висновку експерта Закарпатського відділення Львівського науково-дослідницького інституту судових експертиз № 1093 від 30.08.2019 ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим № :08:003:0070 площею 31,03 га для введення особистого селянського господарства станом на 08.09.2015 могла становити 108 180,66 грн. З огляду на вищенаведене, для визначення відповідності виконаної оцінки вищевказаного нерухомого майна (поліпшень земельної ділянки) вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам, виконані ФОП ОСОБА_18 та ПП ОСОБА_19 , в органу досудового розслідування є необхідність у призначенні в кримінальному провадженню трьох судових оціночно-будівельних експертиз. У клопотанні також вказується на те, що метою накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельні ділянки з кадастровими номерами № :08:003:0069 та № :08:003:0070, які належать на праві власності ОСОБА_15 є забезпечення збереження речових доказів, а підставою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. У клопотанні також вказується на те, що ухвалами слідчих суддів Ужгородського міськрайонного суду відмовлено у задоволенні клопотань слідчого ОСОБА_11 про накладення арешту на вищевказане майно земельні ділянки та житловий будинок.

В ухвалі слідчого судді вказується на те, що, дослідивши додані до клопотання матеріали, зокрема, витяг з ЄРДР, інформацію з державного реєстру речових прав, заяву про вчинення злочину, протокол допиту потерпілого, постанову про визначення територіальної підслідності, довіреність від 22.06.2015, попередній договір від 13.01.2015, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2018 по справі № 308/4798/18, протокол огляду місця події від 24.05.2018, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/11580/18, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2016 по справі № 308/4453/16-ц, висновок експерта № 1093 від 30.08.2019 та № 1092 від 29.08.2019, постанову про визнання речових доказів у кримінальному провадженні від 13.09.2019, протокол допиту потерпілого від 24.03.2020, протокол допиту свідка від 18.09.2019, протокол допиту свідка від 03.03.2020, протокол допиту свідка від 14.03.2020, договори купівлі-продажу земельної ділянки від 08.09.2015, договір купівлі-продажу житлового будинку від 08.09.2015, та інші матеріали, з`ясувавши всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, беручи до уваги те, що прокурором у ході розгляду клопотання не доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала є незаконною та невмотивованою. Зазначає, що з висновками суду не погоджується, оскільки клопотання слідчого містить достатнє обґрунтування, у тому числі мету та підстави для накладення арешту на майно з посиланням на діючі норми кримінального процесуального законодавства. Вказує і на те, що у клопотанні про накладення арешту на майно були вказані потреби досудового розслідування, які виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи особи, про який йшлося у клопотанні, з метою недопущення і запобігання подальшого відчуження майна. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити в повному обсязі клопотання про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення прокурора ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, представника володільця майна адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги наступне.
Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.
У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.
У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим № :08:003:0069 площею 0,25 га та земельну ділянку з кадастровим № :08:003:0070 площею 31,03 га, у кримінальному провадженні за № 0000110 відомості про кримінальне правопорушення в якому 26.01.2017 внесені до ЄРДР за ч. ч. 1, 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 358 КК України, слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладені в Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.
Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим № :08:003:0069 площею 0,25 га та земельну ділянку з кадастровим № :08:003:0070 площею 31,03 га, слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення взяв до уваги положення ст. ст. 170-173 КПК України, дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Зокрема, проаналізувавши доводи клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що в ухвалі слідчого судді вірно зазначено й дано належну оцінку тому, що слідчим не доведено необхідності арешту майна. При цьому, в ухвалі вірно вказано про те, що слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного у клопотанні майна.
Окрім того, в ухвалі вказується на те, що слідчим та прокурором не надані докази про те, що незастосування арешту майна перешкодить розслідуванню у кримінальному провадженні, встановленню винних у вчиненні злочину.
Тому, апеляційний суд також вважає, що слідчий не навів достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно, не довів існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтував мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.
Також апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-які докази, які б підтверджували можливість відчуження тимчасово вилученого майна, в органа досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить про те клопотання слідчого базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями. Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що дане майно відповідає вимогам пі. 98 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не є доведеними.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що на даній стадії досудового розслідування, жодній посадовій особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а слідчим не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання слідчого про необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, є обґрунтованим, таким, що не суперечить положенням кримінального процесуального закону та фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Погоджуючись із висновком слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано взято до уваги і відсутність підстав вважати, що вищевказане майно буде приховуватись, пошкоджуватись, псуватись, може бути знищено, перетворено, відчужено, а також вірно оцінено розумність та пів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.
З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги прокурора, у тому числі й про те, що слідчим суддею не взято до уваги, що не накладення арешту на речові докази може призвести до знищення, відчуження, псування, приховування, або пошкодження відповідного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити розслідуванню кримінального провадження, та встановлення винних у його вчиненні, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на майно, і ґрунтуються виключно на припущеннях.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення береться до уваги і те, що ухвалами слідчих суддів Ужгородського міськрайонного суду, в тому числі й від 07.05.2018 стороні кримінального провадження слідчому, надавався дозвіл на проведення огляду домоволодіння та земельні ділянки, що слідчим неодноразово проводилась слідча дія огляд вищевказаних об`єктів, а також пояснення представника володільця майна адвоката ОСОБА_20 про те, що стороні обвинувачення не вчиняються перепони у проведенні слідчих дій, у тому числі й щодо майна, про накладення арешту на яке ставиться питання у клопотанні.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення також беруться до уваги пояснення представника володільця майна адвоката ОСОБА_20 , про те, що володілець майна ОСОБА_17 у період з часу придбання майна 23.01.2015, а також часу внесення відомостей про злочин до ЄРДР - 26.01.2017, мав достатньо часу та можливості для відчуження майна або вчинення з ним інших дій, що можуть бути розцінені як ризики передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, однак неправомірних дій щодо майна не вчиняв.
Окрім того, при оцінці доводів апеляційної скарги також береться до уваги рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2016 у справі № 308/4453/16-ц, відповідно до якого у задоволенні позову адвоката ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 до ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , 3-я особа без самостійних вимог приватний нотаріус УМНО ОСОБА_16 , про визнання недійсними договорів продажу майна, відмовлено; а також судові рішення судів вищого рівня апеляційного суду та Верховного Суду, відповідно до яких за наслідками апеляційного та касаційного перегляду вказаного рішення суду першої інстанції таке залишене у силі.
Доводи клопотання про накладення арешту на майно для проведення у кримінальному провадженні трьох судових оціночно-будівельних експертиз, колегія суддів вважає такими, що не призводять до суджень про необхідність накладення арешту на майно, а також про те, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи ОСОБА_17 .. Тому доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині відхиляються.
Під час розгляду апеляційної скарги сторона обвинувачення не довела, що лише завдяки накладенню арешту на майно можуть бути виконані передбачені ч. 1 ст. 2 КПК України завдання кримінального провадження, у тому числі, захищені права особи, а не порушені права володільця майна ОСОБА_17 , а також буде забезпечено швидке, повне та неупереджене розслідування та щодо кожного учасника кримінального провадження буде застосована належна правова процедура.

При оцінці доводів клопотання та апеляційної скарги беруться до уваги і викладені у судових рішеннях - ухвалах слідчих суддів Ужгородського міськрайонного суду, висновки та рішення, відповідно до яких неодноразово відмовлялось у задоволенні клопотань слідчого про накладення арешту на майно, оскільки такі були необґрунтовані та недоведені.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.
Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим № :08:003:0069 площею 0,25 га та земельну ділянку з кадастровим № :08:003:0070 площею 31,03 га, - з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а тому, з огляду на положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що стороною обвинувачення до апеляційної скарги не приєднані будь-які докази (документи), які б істотно могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу, яку подала прокурорка Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим № :08:003:0069 площею 0,25 га та земельну ділянку з кадастровим № :08:003:0070 площею 31,03 га, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: