Провадження № 11-кп/4820/398/20
Справа № 675/431/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції з ДУ «Замкова виправна колонія №58», Ізяславським районним судом Хмельницької області матеріали клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Ізяславського районного суду від 07 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 .

За ухвалою суду, засуджений ОСОБА_8 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у ДУ «Замкова виправна колонія (№58)», звернувся до місцевого суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Також засуджений ОСОБА_8 просив визначити термін можливого перегляду покарання шляхом застосування умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватися.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що за нормами чинного законодавства України механізму заміни саме судом невідбутої частини покарання на більш м`яке або умовно-дострокового звільнення стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено. Такий механізм має бути встановлений в нормативно-правових актах, що не відноситься до компетенції суду.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просив ухвалу Ізяславського районного суду від 07 квітня 2020 року скасувати та постановити нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Уважав, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на неможливість застосування положень ст.ст.81 та 82 КК України до засудженого ОСОБА_8 , як до особи, що відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Указував, що суд першої інстанції безпідставно не застосував сталу прецедентну практику Європейського суду з прав людини, помилково трактував не цілком чіткі положення закону про кримінальну відповідальність не на користь засудженого. Відтак, оскаржувана ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм закону про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу Ізяславського районного суду від 07 квітня 2020 року.

Уважав, що ухвала місцевого суду є незаконною у зв`язку з тим, що Конституція України має найвищу юридичну силу, а також звертав увагу на пріоритет міжнародного права в Україні.

Посилався на те, що згідно ст.27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів України не може використовувати внутрішнє (національне) право для обґрунтування неможливості виконання міжнародних договорів.

На його думку, національний суд не може відмовити у задоволенні його клопотання, яке ґрунтується на засадах Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів, викладених у апеляційних скаргах; прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг засудженого та його захисника; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п.3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до ст.64 КК України не має строкового виміру, тому вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є неможливим.

Відповідно до ч.1 ст.64 КК України довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На даний час заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива лише виключно у порядку ст.87 КК України, тобто шляхом помилування засудженого, що повною мірою відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 ст.87 КК України встановлено, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженій особі до довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ч.7 ст.151 КВК України, засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Ураховуючи норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що чинне законодавство України передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, лише шляхом помилування засудженого, а підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюються лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не можуть бути застосовані.

Водночас, установлено, що ОСОБА_8 відбуває покарання у ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» за вироком Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року, яким визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.93 п.п «а», «г», «ж», «з», «і» КК України в редакції 1960 року; 143 ч.2, 140 ч.2 КК України в редакції 1960 року та з урахуванням ст.70 і ч.2 ст.71 КК України засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно ухвали Верховного Суду України від 01 грудня 2005 року вирок Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року змінено.

На підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.143 КК України. Перекваліфіковано дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.140 КК України в редакції 1960 року на ч.2 ст.185 КК України в редакції 2001 року та ухвалено вважати засудженим до покарання, призначеного судом без конфіскації майна. Також було ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим за ст.ст.93 п.п «а», «г», «ж», «з», «і» КК України в редакції 1960 року, ч.2 ст.185 КК України в редакції 2001 року з застосуванням ст.ст.42, 43 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що являється його власністю. У решті вирок відносно ОСОБА_8 залишений без зміни.

Слід зазначити, що суд при постановленні вироку відносно ОСОБА_8 призначив покарання відповідно до положень Конституції України та чинного на той час Кримінального кодексу України.

На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_8 , будь-яким законом не усунута.

Згідно характеристики ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» від 01 квітня 2020 року засуджений ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаній установі зарекомендував себе посередньо, не заохочувався, під час перебування в умовах попереднього ув`язнення та закладах виконання покарання допустив 3 порушення вимог режиму утримання, за що 3 рази притягнутий до дисциплінарної відповідальності, стягнення є погашеними.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року по справі № 757/12726/18-ц зазначала, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України. У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

Окрім того, як обґрунтовано зазначено місцевим судом, проаналізувавши сталу судову практику, за нормами чинного законодавства України механізму заміни саме судом невідбутої частини покарання на більш м`яке або умовнодострокового звільнення стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено. Такий механізм має бути встановлений в нормативноправових актах, що не відносяться до компетенції суду.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Право на помилування в Україні визначене ст.87 КК України, де в ч.1 зазначеної статті, передбачено можливість заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, актом про помилування, який належить до компетенції Президента України, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

Доводи засудженого про те, що відповідно до Конституції України та застосування практики Європейського суду з прав людини, рішення Європейського суду з прав людини та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод становлять невід`ємну частину національного законодавства, є джерелом права та мають вищу юридичну силу, ніж національний закон, тому для їх застосування не обов`язково внесення змін до законів України, місцевий суд обґрунтовано відхилив, оскільки вони не узгоджуються не тільки з національним законодавством з цього приводу, а також з практикою Європейського суду з прав людини.

Ураховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід відмовити.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені. Отже, відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини такого виду покарання більш м`яким, а також для визначення терміну можливого перегляду його покарання.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на даний час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст.87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.

Відповідно до п.п.2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року №223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань.

Таким чином, колегія суддів уважає, що поставлені в клопотанні вимоги засудженого про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини призначеного покарання на більш м`яке не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг засудженого та захисника про те, що національні суди не мають права відмовляти в задоволенні такого клопотання, яке відповідає сталій практиці Європейського суду, у даному випадку не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Висновок місцевого суду є належним, обґрунтованим та відповідає чинному законодавству України.

Судом першої інстанції було, крім того, ретельно перевірено характеризуючі дані про особу засудженого під час відбування покарання, досліджено матеріали особової справи та долучених до матеріалів справи письмових доказів, які свідчать, що останній в цілому характеризується посередньо, однак така обставина не є в даному випадку визначальною для вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини такого виду покарання більш м`яким.

Ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4