ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2993/20 Справа № 208/5113/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001362 09 липня 2019 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, за наступних обставин.
ОСОБА_8 , будучи раніше судимою за скоєння умисних злочинів, у тому числі корисливих, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та знов вчинила кримінальне правопорушення проти чужої власності.

07 липня 2019 року приблизно о 21.30 год. ОСОБА_8 перебувала біля магазину «Каріна», розташованого за адресою: пр. Аношкіна в м. Кам`янському, де познайомилась з ОСОБА_9 , який при собі мав мобільний телефон «Nomi» модель і245. В ході розмови ОСОБА_10 попросила у ОСОБА_9 надати їй свій мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка.

Отримавши телефон у ОСОБА_9 , який очікував повернення майна за минуванням на то потреби, ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що ОСОБА_9 сприймає її як свою знайому та довіряє їй, тримаючи вищевказаний телефон при собі та не маючи наміру у майбутньому повертати його власнику, попрямувала разом з потерпілим вздовж вул. Магнітогорській в м. Кам`янському та, перебуваючи біля буд. 5 по вул. Магнітогорській, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 відволікся та тимчасово втратив контроль за своїм майном, утримуючи мобільний телефон при собі, залишила місце вчинення злочину, викраденим у подальшому розпорядилася на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому майнову шкоду у сумі 622,47 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду змінити в частині призначення їй покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої і пом`якшити призначене покарання, застосувати до неї вимоги ст. 75 КК України, звільнити її від відбування покарання з випробуванням з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд при призначенні їй покарання мав підстави для застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України, оскільки наявні обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та надання правдивих показань на стадії досудового розслідування та під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, про поважні причини своєї неявки суду не повідомляла, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.
Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої та просив задовольнити із зазначених у ній підстав.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, просив вирок суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про її особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставинами, що помякшують покарання, щире каяття та повне визнання вини, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому рецидив злочинів.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, позитивно характеризується за місцем мешкання, знаходиться на обліку у лікаря нарколога з діагнозом психічних та поведінкових розладів в результаті вживання опіатів та первітину, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України.
Також з огляду на матеріали кримінального провадження ОСОБА_8 раніше вже неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності. Так, вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року її було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком тривалістю 3 роки. ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена, вчинила під час іспитового строку, у зв`язку з тим суд правильно призначив обвинуваченій покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Доводи ОСОБА_8 про те, що вона щиро кається вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які б свідчили, що обвинувачена, займаючи активну позицію, повідомила органам досудового розслідування інформацію, яка їм не була відома, чи подала нові докази, що мали значення для встановлення істини у справі. Тобто дії обвинуваченої не були вирішальним (ключовим) фактором у встановленні істотних обставин кримінального правопорушення.
Та обставина, що ОСОБА_8 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду надавала правдиві свідчення, не може бути визнана тим фактором, який би знижував суспільну небезпеку особи обвинуваченої, чи вказував на можливість її виправлення без відбування покарання, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження, що в цілому характеризують особу ОСОБА_8 .
Обвинуваченою як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого нею злочину.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_8 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі останньої, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_8 доводи про те, що призначене їй покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, про що наполягала в своїй апеляційній скарзі остання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4