ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/88/21 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Категорія : тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000128 від 09.10.2020 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000128 від 09.10.2020.

Згідно ухвали щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківська установа виконання покарань» (№ 27) строком на 60 днів - до 07 лютого 2021 року, з визначенням застави в розмірі 630 600 гр. (шістсот тридцять тисяч шістсот) грн., що дорівнює 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в разі внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти, з покладенням на нього обов`язків: 1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання або перебування; 4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свого паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить зазначену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри та недоведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України і відсутність дослідження можливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів. Захисник зазначає, що органом досудового розслідування не було підтверджено наявності дійсного зв`язку громадян України, які підозрюються у сприянні терористичній організації Талібан, із самою терористичною організацією, а грошові кошти у розмірі 3000 доларів США були отримані громадянином Таджикистану ОСОБА_10 та в подальшому були передані Управлінню СБУ в Харківській області, а не терористичній організації Талібан. Громадянини Хакмі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не володіли інформацією про можливу причетність терористичної організації Талібан до проведеної грошової операції.

Як зазначив захисник, в клопотанні слідчим додані докази, на підтвердження обґрунтованості підозри, які захисник вважає недопустимими, оскільки вони мають певні порушення при їх складанні. А тому, не можуть бути взяті за основу обґрунтованості підозри і, як наслідок, обов`язкової підстави для застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 . Адвокат вважає, що слідчий суддя під час постановлення рішення не дослідив докази у спосіб, передбачений ст. 94 КПК України, а тому, прийняв рішення без всебічного, неупередженого та повного дослідження всіх викладених обставин і доводів сторони захисту.

Також адвокат посилався на те, що стороною обвинувачення не надано доказів наявності ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КК України, а судом не прийняті до уваги доводи захисника на спростування вказаних в клопотанні ризиків. Вказав, що підозрюваний не має наміру переховуватись, про що свідчить наявність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем його проживання та хорошої репутації, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Підозрюваний є громадянином України, має постійне місце реєстрації в м. Харкові, яке не змінював протягом тривалого часу, де останній постійно проживає зі своєю сім`єю. Має власну родину, перебуває у зареєстрованому шлюбі та виховує неповнолітніх дітей. В приватній власності підозрюваного є нерухоме майно. Підозрюваний працює підприємцем, має легальне місце роботи та джерело заробітку для свого існування та існування своєї сім`ї. Також він має повну вищу освіту, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, судимостей не має, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, що спростовує ризик переховування підозрюваного від слідства та суду.

Вважав відсутнім ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, посилаючись на ту обставину, що під час досудового розслідування було проведено обшуки за місцем роботи та проживання підозрюваних, а також у належних їм автомобілях, під час яких було вилучено речі та документи, які, на думку слідчого, мають значення до встановлення істини і знаходяться у органів слідства. А тому, у підозрюваного відсутній доступ до них, а враховуючи його позитивну характеристику, у нього взагалі відсутній умисел та необхідність знищувати, ховати чи спотворювати докази. Всі висновки про ризики, на думку захисника, зроблені на підставі тяжкості злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , що згідно практики ЄСПЛ і Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може бути безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя не перевірив доведеність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обравши, як наслідок запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Суд розглянув питання щодо можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів односторонньо і упереджено по відношенню до підозрюваного, з порушенням принципу законності, що призвело, на думку захисника, до ухвалення рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Тому вважає, що таке рішення слідчого судді підлягає скасуванню.

Захисник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням карантинних заходів на території України, пов`язаних з запобіганням поширенню на території України COVІD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та знаходженням на самоізоляції.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, а також беручи до уваги положення ст. 401 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності захисника та підозрюваного, оскільки захисник не надав належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо знаходження на самоізоляції, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, враховуючи вимоги, зазначені в ч. 4 ст. 401 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом в ОВС СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000128 від 09.10.2020, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України.
10 грудня 2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

11 грудня слідчий відділу УСБУ ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які слідчий підтверджував зібраними в кримінальному провадженні доказами, доданими до клопотання, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 26.11.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 10.12.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 28.11.2020; протоколом огляду від 21.11.2020; протоколом огляду документу від 04.12.2020; протоколом огляду речей від 19.11.2020; протоколом огляду предметів від 04.12.2020; протоколом огляду предметів від 04.12.2020; протоколом огляду предметів від 26.11.2020; протоколом огляду предметів від 28.11.2020; протоколом огляду грошових коштів від 02.12.2020; протоколом НСРД (контроль за вчиненням злочину) від 26.11.2020; протоколом НСРД (аудіо-, відео-контроль особи) від 01.12.2020; протоколом впізнання особи від 10.12.2020; протоколом обшуку від 10.12.2020.

Слідчий зазначив, що ОСОБА_7 є громадянином України, уродженцем Сирійської Арабської Республіки і підозрюється у тому, що в період часу з 2018 р. по 26.11.2020, перебуваючи на території м. Харкова, діючи за попередньою змовою групою осіб із громадянином України ОСОБА_13 , а також іншими невстановленими на теперішній час слідством особами, переслідуючи корисливий мотив, вчинили сприяння діяльності терористичної організації, а саме організували незаконну систему міжнародних валютних операцій в інтересах терористичних груп та організацій, а також пов`язаних із ними осіб, зокрема терористичної організації «Талібан», внесеної до санкційного переліку Комітету 1267 Ради Безпеки Організації Обєднаних Націй (код QDi.312).

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, особу підозрюваного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має вищу освіту та постійне місце реєстрації в м. Харкові, слідчий вважав, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду; має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; має можливість незаконно впливати на інших невстановлених осіб, з якими підозрюваний діяв спільно і які на даний час невстановлені, з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань у кримінальному провадженні. Крім того, зважаючи на системність злочинних дій, підозрюваний може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, для досягнення вказаної вище мети. Наявність зазначених ризиків слідчий обґрунтовував характером та обставинами вчинення злочину. Враховуючи, що дії ОСОБА_7 , за вчинення яких повідомлено підозру, носять характер особливо тяжкого злочину, вчиненого проти громадської безпеки, з огляду на можливість перешкоджання кримінальному провадженню шляхом повідомлення про перебіг досудового розслідування іншим особам, можливо причетним до скоєння кримінального правопорушення, а також враховуючи наявність стійких соціальних та економічних зв`язків у підозрюваного серед представників країн підвищеної терористичної активності, в тому числі невстановлених на теперішній час слідством осіб, з якими підозрюваний вчинив інкримінований злочину, слідчий вважав, що до підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і з визначенням застави, розмір якої перевищує максимальний розмір для застави щодо особі, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, враховуючи системність його злочинної діяльності та міжнародний рівень функціонувань каналу незаконних валютних операцій в інтересах терористичних організацій, оскільки інший розмір застави не здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Слідчий вважав, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з призначенням застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 630 600 грн., слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3 КК України, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та вважав доведеними наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, враховуючи, що дії ОСОБА_7 , за вчинення яких йому повідомлено підозру, носять характер особливо тяжкого злочину, вчиненого проти громадської безпеки, з огляду на можливість перешкоджання кримінальному провадженню шляхом повідомлення про перебіг досудового розслідування іншим особам, можливо причетним до скоєння кримінального правопорушення. Для запобігання існування зазначених ризиків, а також забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, оцінюючи сукупність обставин, а також наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення і тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, суддя дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та обрав ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку колегії суддів такі висновки цілком ґрунтуються на законі.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність та доведеність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України. Поряд з цим, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, є ймовірність ризику того, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; а також може вчинити інше кримінальне правопорушення. Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, долученими слідчим до клопотання. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Наявність встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеною, врахована вагомість наявних доказів у вчинені підозрюваним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України.

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, погоджується і апеляційний суд.

Слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, згідно яких суд вправі не визначати розмір застави у відповідності до ст. 183 ч. 4 п. 1 КПК України.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин та згідно пред`явленої Сарі Кузал Аммар Хуссейну підозри, злочин, вчинення якого йому інкримінується, є особливо тяжким злочином, вчиненим проти громадської безпеки, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

Наявність позитивних відомостей щодо підозрюваного, в такому випадку не може усувати вірогідності ризиків, про які зазначено в клопотанні. За таких обставин, незгода сторони захисту з висновками суду першої інстанції щодо наявності ризиків, ґрунтується лише на суб`єктивних оціночних судженнях сторони захисту, внаслідок чого колегія суддів не може взяти їх до уваги.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальноїсправи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються відомостями, що є наявними в судовому та кримінальному провадженні, що свідчить про прийняття слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Отже, враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного стосовно відсутності вказаних в клопотанні слідчого ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суб`єктивні доводи апеляційної скарги сторони захисту з приводу необґрунтованості підозри, з підстав недопустимості доказів, які покладені в її обґрунтування та неповне оцінювання слідчим суддею наявних в матеріалах справи доказів стосовно вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, не грунтуються на відомостях, які є в матеріалах кримінального та судового провадження. Питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду під час судового розгляду по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Питання щодо остаточної кваліфікації має бути вирішене органом досудового розслідування. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на наявність у підозрюваного позитивної репутації, нерухомості, постійного місця проживання та роботи, дружини і дітей, як показника стійких соціальних зв`язків, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана обставина існувала на час вчинення правопорушення і не стала стримуючим фактором для підозрюваного щодо противоправних дій. Тим більше, сама по собі ця обставина не спростовує та не мінімізує наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

На час апеляційного розгляду, прокурор пояснив, що підозрюваний скористався наданим йому правом внесення застави і вже не перебуває під вартою.

Отже, з огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді