Провадження №1-кс/369/2119/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000062 від 19.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000062 від 19.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Своє клопотання обґрунтовував тим, що 18.08.2020 року проведеним оглядом місця події за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Святопетрівське, вул. Святомихайлівська, 27, транспортний засіб марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 були вилучені, а зазначений транспортний засіб доставлений до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Васильківський р-н., с. Борисів, вул. Боженка 23.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , належить ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
На даний час виникла необхідність у проведенні експертизи, для встановлення відповідності номера кузова, дійсності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Вищезазначені вилучені речі у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.
Враховуючи викладене, слідчий просив накласти арешт на транспортний засіб марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_4 , червоного кольору, 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та залишити на час досудового розслідування на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: вул. Боженка, 23, с. Борисів, Васильківського району Київської області; заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися транспортним засобом марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , незастосування заборони розпоряджання та користування яким може призвести до зникнення, пошкодження майна або настання інших наслідків, що може перешкодити кримінальному провадженню.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 частини 2 вказаної статті визначено що заходом забезпечення кримінального провадження є також - арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Також, ч. 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Необхідно врахувати, що потреба у накладенні арешту також зумовлюється необхідністю забезпечення можливості поновлення в подальшому порушеного права власності потерпілого за цим кримінальним провадженням.
Незастосування заборони на використання чи розпорядження майном може призвести до його подальшого незаконного використання, відчуження та настання інших тяжких наслідків, які в тому числі перешкоджатимуть кримінальному провадженню.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно ст. ст. 98, 99 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті. Документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.
Стаття 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Метою арешту майна є збереження вказаного майна, а також забезпечення кримінального провадження, конфіскація майна як виду покарання.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно постанови дізнавача сектору дізнання Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, старшого лейтенант поліції ОСОБА_6 від 19.08.2020 року у кримінальному провадженні № 0000062 від 19.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України визнано речовим доказом транспортний засіб марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_4 .
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки існує можливість використання даних речей, як доказів у кримінальному провадженні.
Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000062 від 19.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України задовольнити.
Накласти арешт на транспортний засіб автомобіль марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_4 , червоного кольору, 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися транспортним засобом марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 .
Ухвала виконується негайно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1