ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3168/20 Справа № 171/1665/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника
ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 09 лютого 2020 року, щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Вільне
Апостолівського району Дніпропетровської області,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 листопада 2020 року. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що даний запобіжний захід обрано з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, а також з метою запобігання його спробам переховуватися від суду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з можливістю роботи у денний час робочого дня та з передачею на поруки трудовому колективу СФГ ВОК.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що прокурором були порушені процесуальні вимоги, передбачені ч. 2 ст. 184 КПК України. Вказує, що прокурором в клопотанні про продовження запобіжного заходу зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч. 2 ст. 125 КК України, тоді як ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України закрито. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки із своєю дочкою, має постійне місце проживання, раніше не судимий, є учасником бойових дій та правослухняним громадянином, за місцем мешкання характеризується позитивно, з моменту затримання надає об`єктивні та повні свідчення про причетність до подій, які інкриміновані йому. Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження того, що обвинувачений буде переховуватись від суду.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №171/591/20, 21 вересня 2020 року в судовому засіданні Апостолівським районним судом Дніпропетровської області в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що виразились в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , доводи обвинуваченого та захисника щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.
Так, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, відносяться до категорії тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років, а отже, будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Також, судом першої інстанції встановлено відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та постійного місця роботи, що також свідчить про те, що існує реальний ризик того, що ОСОБА_8 , перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, може здійснити спроби переховування від суду.
Крім того, судом першої інстанції визнано необгрунтованими доводи прокурора в частині наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки потерпілі та свідки сторони обвинувачення по даному кримінальному провадженню вже допитані.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, апеляційним судом враховується характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, та практику Європейського суду з прав людини (п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції»), яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та обвинуваченим і його захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_8 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.
Доводи апеляційної скарги захисника про порушення прокурором процесуальних вимог, передбачених ч. 2 ст. 184 КПК України, а саме вручення клопотання про продовження строку тримання під вартою за 30 хв до початку судового засідання, є безпідставними.
Як слідує з матеріалів провадження 21 вересня 2020 року під час судового розгляду клопотання в суді першої інстанції про продовження строків тримання під вартою захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 клопотань про відкладення судового засідання з цих підстав не заявляли, а відтак погодилися на розгляд такого клопотання, що не заперечувалось під час апеляційного розгляду.
Право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою було забезпечено.
Щодо посилання захисника на те, що прокурором в клопотанні про продовження запобіжного заходу зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч. 2 ст. 125 КК України, тоді як ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України закрито, то зазначене має місце, проте не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду. Крім того, обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України судом першої інстанції під час вирішення клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 не враховувалось та в оскаржуваній ухвалі суду від 21 вересня 2020 року не зазначалось.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій, в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи та підстави, згідно з якими він просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м?якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на вищевикладені мотиви.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4