Справа № 472/781/17
Провадження №1-кп/472/14/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретарів
судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №3 в смт. Веселинове кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345 від 19 липня 2017 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Орхей, республіка Молдова, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, який не працює, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ст. 128 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурори - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачений - ОСОБА_5 ,
захисник - ОСОБА_8 ,
потерпілий - ОСОБА_9 ,
представник потерпілого - ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 18 липня 2017 року, приблизно о 23.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись на подвір`ї домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки, яка виникла на ґрунті ревнощів між ним та ОСОБА_9 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, один за одним наніс два удари дерев`яною палицею в голову ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_9 від отриманих ударів дерев`яною палицею впав спиною на землю та втратив свідомість, при цьому, отримавши тілесні ушкодження ребра, а ОСОБА_5 відразу припинив свої протиправні дії. Вказаними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: лінійного перелому правої скроневої кістки з переходом на вінцевий шов і велике крило клиновидної кістки з крововиливами в головний мозок та ранами в тім`яній ділянці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; та перелом 9 (дев`ятого) ребра справа по лопатковій лінії, який відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, ст. 128 КК України не визнав, просив його дії перекваліфікувати з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, а за ст. 128 КК України - виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим вини в інкримінованих йому злочинах, винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ст. 128 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
- Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який суду показав, що перебував в близьких стосунках із ОСОБА_11 . Коли вони припинили стосунки, вона почала зустрічатись з обвинуваченим ОСОБА_5 . Час від часу вони зідзвонювались, спілкувались, підтримували дружні стосунки. Вона казала, що ОСОБА_5 її ревнує та забороняє спілкуватись з ним. 17 або 18 липня 2017 року він разом з іншими чоловіками відпочивали на річці в с.Прибужани Вознесенського району, трохи випивали алкогольних напоїв, особисто він пив пиво. Перебуваючи на річці, він вирішив зателефонувати ОСОБА_5 і домовитися про зустріч з метою поговорити з ним та повідомити йому про те, що в нього зі ОСОБА_11 склалися лише дружні стосунки, щоб він більше її не ревнував до нього. Він подзвонив ОСОБА_5 та повідомив, що бажає з ним зустрітися, на що ОСОБА_5 погодився на зустріч. Приїхавши о 22.00 год. у смт.Веселинове, вони заїхали до магазину «Вітоша», зробили покупки та поїхали додому в с.Поріччя. По дорозі додому, біля 23:00 год., він попросив водія мікроавтобуса, на якому вони їхали, зупинитись біля будинку ОСОБА_5 , зателефонував йому і сказав вийти на вулицю поговорити. ОСОБА_5 підійшов до металевої хвіртки та повідомив, що він на вулицю не вийде, відчинив хвіртку та сказав «Хочеш, заходь. Я не вийду». Коли він зайшов на подвір`я, то помітив, що ОСОБА_5 за спиною в руках щось тримав. В цей момент обвинувачений відразу ж ударив його один раз по голові, чим саме вдарив, не бачив, можливо трубою, арматурою чи бітою. В нього сильно почала текти кров, після чого обвинувачений ще раз вдарив його по голові. Він упав на праве коліно, кров захлинула все обличчя. Що було далі, він не пам`ятає. Однак його знайомі повідомили йому пізніше, що він зайшов закривавлений до мікроавтобусу і вони його відразу завезли до лікарні. Вказує, що вів себе спокійно, в адресу обвинуваченого не лаявся та не погрожував, за шию його не хапав та не душив, погрози вбивством не висловлював, в нього не було наміру нападати чи завдавати шкоди обвинуваченому ОСОБА_5 чи його сім`ї, він просто вирішив зупинитись, щоб поговорити з обвинуваченим і повідомити про існування між ним та ОСОБА_11 дружніх відносин.
- Показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду показав, що влітку 2017 року він відпочивав з потерпілим ОСОБА_9 та з іншими чоловіками на річці в с.Прибужани Вознесенського району, плавали, пили пиво. Ввечері повертались з річки додому і, знаходячись в смт.Веселинове, потерпілий ОСОБА_9 попрохав водія мікроавтобуса зупинитись біля будинку обвинуваченого і сказав, що зараз прийде. Приблизно через 10 хвилин він повернувся закривавлений і в нього з голови текла кров, та він сказав їм, що його вдарив по голові ОСОБА_5 якимось предметом, який дістав із-за спини. Свідок повідомив суду, що вони весь час чекали ОСОБА_9 в салоні автобуса. Ніхто з присутніх в салоні автобуса з потерпілим до домоволодіння ОСОБА_5 не підходив, біля лавочки його подвір`я ніхто не курив. Як він пригадує, то ОСОБА_13 курив біля автобуса.
- Показаннями свідка ОСОБА_14 , який суду показав, що влітку 2017 року він разом з ОСОБА_9 та з іншими своїми знайомими відпочивали на річці в с.Прибужани Вознесенського району, випивали спиртні напої. Ввечері вони повертались з річки додому в с.Поріччя Веселинівського району на мікроавтобусі, за кермом якого був ОСОБА_15 . Знаходячись в смт.Веселинове, висадили ОСОБА_9 , а потім підібрали його з сильно побитою головою, обличчя та одяг в нього були в крові. Коли вони приїхали до лікарні, то потерпілий ОСОБА_9 сказав, що його побив ОСОБА_5 , тобто вдарив металевою трубою. Свідок повідомив, що вони весь час чекали ОСОБА_9 в салоні автобуса та ніхто з присутніх з салону автобуса не виходив, шуму не чули. За весь час перебування на річці та по дорозі додому він ніяких розмов від ОСОБА_9 відносно ОСОБА_5 не чув.
- Показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду показав, що в АДРЕСА_3 , по сусідству з ОСОБА_5 , проживає його теща ОСОБА_17 . Влітку 2017 року він йшов до своєї тещі та, проходячи вже по провулку Мельничному, побачив, що якись мікроавтобус зі сторони гімназії їхав по даному провулку, потім розвернувся та став біля житлового будинку його тещі. Зайшовши на подвір`я домоволодіння своєї тещі, він почув з двору сусіда ОСОБА_5 сильний гуркіт хвіртки, нецензурну лайку, погрози. Потім від ОСОБА_5 хтось вийшов, сів до автобуса і вони поїхали. Той, хто лаявся, говорив нечітко, був або п`яний або обкурений. Ніяких вогників від цигарок він на вулиці не бачив та на вулиці нікого він не бачив, крім чоловіка, який сідав до мікроавтобуса. Свідок підтвердив, що в дворі домоволодіння ОСОБА_5 була сварка між двома чоловіками, він чув гуркіт хвіртки, однак чи вона сама відкрилася, чи її хтось відчинив, він не бачив. Також, свідок вказав, що чув два тупих удари, нецензурну лайку і крики чоловіка з невпевненою мовою "приб`ю", "зашибу" та чув, що ОСОБА_5 також нецензурно лаявся.
- Протоколом огляду місця події від 18.07.2017 року та фототаблицями до нього (т.1 а.с. 56-61), відповідно до яких слідчим Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_18 в присутності двох понятих проведено огляд домоволодіння громадянина ОСОБА_5 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . На момент огляду на бетонному покритті подвір`я, з лівої сторони від входу, на автомобілі ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , на лівому задньому крилі, на задньому лівому колесі з водійської сторони та на диску знаходились сліди бурого кольору, зовні схожі на сліди крові. З лівої сторони від входу під парканом виявлена дерев`яна палиця розміром 1,2 метри, яка в подальшому була вилучена.
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.07.2017 року (т.1 а.с. 63), відповідно до якого слідчим Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_19 прийнято усно заяву від ОСОБА_9 про спричинення останньому 18.07.2017 року приблизно о 23:00 годині тілесних ушкоджень.
- Даними рапорту старшого слідчого Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_20 (т.1 а.с. 70), відповідно до якого останнім було встановлено, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 128 КК України.
- Даними постанови про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 19.07.2017 року (т.1 а.с. 71), відповідно до якогої слідчим Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_18 визнано речовим доказом дерев`яний брусок (палицю), яка була знайдена під час огляду домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_5 , якою він наніс удари потерпілому ОСОБА_9 в голову.
- Висновком судово-медичної експертизи № 450 від 17.08.2017 року (т1. а.с. 73-75), відповідно до якого, на підставі даних судово-медичного дослідження медичних документів на ім`я ОСОБА_9 , 1984 р.н. мали місце: «1. Лінійний перелом правої скроневої кістки з переходом на вінцевий шов і велике крило клиновидної кістки з крововиливами в головний мозок та ранами в тім`яній ділянці. Перелом 9-го ребра справа по лопатковій лінії. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих), предмета (предметів) до госпіталізації в Веселинівську ЦРЛ, куди поступив 18.07.2017р. о 23:45 год. потерпілий ОСОБА_9 . Згідно з наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, пункт 2.1.3.Б., лінійний перелом правої скроневої кістки з переходом на вінцевий шов і велике крило клиновидної кістки з крововиливами в головний мозок та рани в тім`яній ділянці відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя. Згідно з пунктом ОСОБА_21 , перелом 9-го ребра справа по лопатковій лінії відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості по ознакам довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя. 2. Не виключається вірогідність утворення перелому 9-го ребра по лопатковій лінії від падіння з положення стоячи та ударі об тверду поверхню. 3. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень при ударі (ударах) руками, палицею та іншим предметом».
- Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.08.2017 року та фототаблицями до нього (т.1 а.с. 76-81), відповідно до якого слідчим Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_20 в присутності двох понятих проведено слідчий експеримент з участю потерпілого ОСОБА_9 за адресою: с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області, в ході якого останній вказав, що 18.07.2017 року біля 23:00 години він зустрівся з мешканцем смт. Веселинове ОСОБА_5 біля його домоволодіння, який запросив його до подвір`я, де під час сварки, знаходячись до нього обличчям, наніс йому два удари невідомим предметом в голову. Від ударів ОСОБА_9 упав, пошкодивши ребро, та на деякий час втратив свідомість. Після цього, потерпілий ОСОБА_9 при понятих на статистові показав механізм нанесення ударів. Доводи сторони захисту щодо визнання даного доказу недопустимим суд не бере до уваги, оскільки, хоча даний слідчий експеримент і був проведений не за місцем події, а за місцем проживання потерпілого, однак в його ході потерпілий ОСОБА_9 не просто дав показання слідчому, а відтворив певну обставновку та події, під час яких йому обвинуваченим ОСОБА_5 було завдано тілесні ушкодження, тобто показав з його участю та участю статиста розташування його та обвинуваченого в момент нанесення обвинуваченим йому ударів; показав, як ОСОБА_5 тримав дерев`яну палицю за спиною перед нанесенням йому ударів; механізм нанесення йому ударів палицею по голові. Крім того, відомості, отримані в ході даної слідчої дії, повністю узгоджуються з відомостями, які потерпілий надав в судовому засіданні. Тому, немає підстав вважати зазначений протокол проведення слідчого експерименту недопустимим доказом внаслідок того, що він проведений не за місцем події, оскільки матеріали провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 23.08.2017 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, ст. 128 КК України не визнав повністю, просив його дії перекваліфікувати з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, а за ст. 128 КК України - виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Суду показав, що його дівчина (в даний момент вже дружина) ОСОБА_22 до зузстрічі з ним перебувала в близьких стосунках з потерпілим ОСОБА_9 , та за півроку, до того як вони почали зустрічатись, вона припинила стосунки з потерпілим. В період, коли ОСОБА_11 вже була його дівчиною, ОСОБА_9 постійно телефонував ОСОБА_11 на мобільний телефон, приходив до неї на роботу, намагався її повернути. Він попросив свого знайомого поліцейського на прізвище ОСОБА_23 , щоб той провів з ОСОБА_9 профілактичну бесіду. 18.07.2017 року приблизно о 23:00 годині на мобільний телефон його дружини хтось зателефонував, він підняв слухавку, і той хто телефонував, сказав: «Вийди, поговорим». Він вийшов у двір і побачив, що під воротами стоїть потерпілий ОСОБА_9 , також з ним біля лавочки були ще якісь люди, які курили. Потерпілий почав одразу висловлюватися нецензурною лайкою, звинувачувати його в тому, що він повідомив працівника поліції про його докучання ОСОБА_11 , і сказав йому виходити на вулицю. Але він відмовився, оскільки побоювався за себе, так як потерпілий був не один і від нього відчувався запах алкоголю. Тому він повернувся і йшов до будинку. Йдучи до будинку, він почув сильний гуркіт хвіртки, та повернувшись, побачив, що потерпілий ОСОБА_9 біжить на нього і схопив його за шию та почав душити. Йому вдалось вирватись та відштовхнути потерпілого, який упав на огородження із штахетнику, а потім впав на землю. Відштовхуючи його, він зачепився за автомобіль, який стояв на подвір`ї, від чого його похитнуло назад і він упав на одне коліно. Відразу ж потерпілий піднявся і з криками, що вб`є, заріже його, побіг на нього. Він не встиг би забігти в будинок, так як потерпілий був геть поряд з ним, а тому, побоюючись за себе та за свою дружину з дітьми, він схопив перше, що попалось під руку, дерев`яну палицю, та вдарив потерпілого, після чого потерпілий впав, а він забіг до будинку та викликав поліцію. Куди саме він вдарив потерпілого, він не бачив, оскільки в дворі було темно. Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки захищав себе і свою сім`ю від протиправного посягання ОСОБА_9 , який прийшов до його домоволодіння в стані алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував йому вбивством, першим напав на нього та спричинив йому легке тілесне ушкодження, що підтверджується висновком експерта № 374 від 19.07.2017 року, а коли ОСОБА_9 знову накинувся на нього зі словами «вб`ю», «заріжу», то він це сприйняв як реальну загрозу своєму здоров`ю та життю, а тому, захищаючись, наніс потерпілому один чи два удари дерев`яною палицею, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження.
Доводи обвинуваченого та його захисника щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України в зв`язку з тим, що ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, захищаючись від дій потерпілого, є безпідставними та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.
За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).
Відповідно до ст. 124 КК України кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
За змістом ч. 5 ст. 36 КК України не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Отже для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж чи неперевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, наявність чи відсутність обставин, передбачених ч. 5 ст. 36 КК України.
Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Якщо при перевищенні меж необхідної оборони або заходів, необхідних для затримання злочинця, потерпілому умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, дії винного слід кваліфікувати за ст. 124 КК України. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.
Також, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Для кваліфікації злочину за ст. 124 КК заподіяння тяжкого тілесного ушкодження повинно бути вчинено з метою захисту охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань, але з перевищенням меж необхідної оборони. Перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони є обов`язковою умовою.
Дослідивши всі надані суду докази, враховуючи всі обставини кримінального провадження, суд не знаходить обґрунтованих підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про перебування обвинуваченого ОСОБА_5 у стані необхідної оборони, зокрема, не встановив наявності дійсного суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого ОСОБА_9 та наявності реальної загрози здоров`ю, життю обвинувачено та його сім`ї, посягання на його житло.
Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_9 , він прийшов до обвинуваченого ОСОБА_5 з метою поговорити з ним та повідомити йому про те, що в нього зі ОСОБА_11 склалися лише дружні стосунки, та щоб він більше її не ревнував до нього. Обвинувачений ОСОБА_5 сам вийшов до потерпілого ОСОБА_9 на розмову і відчинив йому хвіртку, сказавши, що він на вулицю не вийде. Коли він зайшов на подвір`я, то помітив, що ОСОБА_5 за спиною в руках щось тримав. Відійшовши назад, ОСОБА_5 дістав із-за спини дерев`яну палицю та двічі наніс нею два удари потерпілому в голову, спричинивши тілесні ушкодження. Показання потерпілого узгоджуються з даними, які зафіксовані в протоколі проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 від 23.08.2017 року та фототаблицями до нього (т.1 а.с. 76-81), відповідно до якого потерпілий розповів про те, що 18.07.2017 року біля 23:00 години він зустрівся з мешканцем смт. Веселинове ОСОБА_5 біля його домоволодіння, який запросив його до подвір`я, де під час сварки, знаходячись до нього обличчям, наніс йому два удари невідомим предметом в голову. Від ударів ОСОБА_9 упав, пошкодивши ребро, та на деякий час втратив свідомість. Після цього, потерпілий ОСОБА_9 при понятих на статистові показав механізм нанесення ударів, розташування його та обвинуваченого в момент нанесення обвинуваченим йому ударів; показав, як ОСОБА_5 тримав дерев`яну палицю за спиною перед нанесенням йому ударів. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_12 показали, що ані на річці в с.Прибужани Вознесенського району, ані по дорозі додому у с.Поріччя потерпілий їм нічого не говорив про взаємовідносини з ОСОБА_5 , а також, коли водій автобуса зупинився недалеко від гімназії смт.Веселинове, то потерпілий сам вийшов з автобуса і пішов до ОСОБА_5 , ніякого шуму, криків вони не чули. Також свідок ОСОБА_16 показав суду, що не бачив біля домоволодіння ОСОБА_5 інших осіб, які б курили, що спростовує твердження обвинуваченого про те, що біля лавочки його домоволодіння було ще двоє людей, які курили, а тому він мав реальні підстави побоюватися за своє здоров`я. Показання потерпілого ОСОБА_9 є послідовними, незмінними, узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому суд покладає їх в основу вироку. Що стосується показань обвинуваченого, то суд відноситься до них критично, оскільки вони є суперечливими, так як в судовому засіданні спочатку обвинувачений показував, що ОСОБА_9 схопив його за шию ззаду. Пізніше пояснював, що потерпілий схопив його за шию і почав душити, коли він розвернувся до нього обличчям. Також обвинувачений пояснював, що коли він виходив на вулицю, то він не знав, що його покликав ОСОБА_9 на розмову, так як не впізнав під час розмови по телефону його по голосу, але після надання показів свідком його дружиною ОСОБА_24 (до заміжжя ОСОБА_25 ), яка показала, що спочатку вона взяла мобільний телефон та побачила по номеру, що телефонує ОСОБА_9 , і передала телефон ОСОБА_5 , помідомивши його, що дзвонить саме ОСОБА_9 , і що їй сам ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_9 по телефону говорив вийти йому на вулицю, щоб поговорити, після чого вона не пускала його, однак він таки вийшов до ОСОБА_9 , - обвинувачений змінив показання в цій частині і повідомив суду, що він знав, що його чекає ОСОБА_26 та вийшов з ним поговорити. Судом встановлено, що у потерпілого при собі не було будь-якої зброї чи інших знарядь (палиць, металевих труб, ножів, тощо). Потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 обидва чоловічої статі, приблизно схожі за статурою, обидва молоді за віком, без фізичних вад, а тому в обвинуваченого ОСОБА_5 не було об`єктивних підстав для нанесення ОСОБА_9 двох ударів палицею в область голови. Встановлені судом обставини вказують, що між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_9 виникли раніше неприязні відносини із - за ОСОБА_27 і на грунті ревнощів обвинувачений наніс умисно потерпілому тілесні ушкодження.
Суд визнає недопустимим доказом висновок експерта № 374 від 19.07.2017 року (т.1 а.с. 137-138), згідно з яким на основі даних судово-медичного огляду громадянина ОСОБА_5 виявлено: "1. Крововиливи в ділянці шиї, правого плеча, лівої гомілки. Крововиливи виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею. Не виключається вірогідність утворення крововиливів в час, вказаний потерпілим 18.07.17 р. біля 23:19 години. Згідно з наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, пункт 2.3.5, крововиливи відносяться до легких тілесних ушкоджень. 2. Виключається вірогідність утворення крововиливів від падіння з положення стоячи та ударів (ударах) об тверду поверхню. 3. Не виключається вірогідність утворення крововиливів від удару (ударів) руками, ногами, здавлювання шиї руками", та критично сприймає показання обвинуваченого ОСОБА_5 про спричинення йому потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявна постанова про закриття кримінального провадження від 25.04.2018 року (т.2 а.с. 209-211), відповідно до якої старшим слідчим Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_28 закрито кримінальне провадження №0000346 від 19.07.2017 року за фактом спричинення ОСОБА_9 . ОСОБА_5 тілесних ушкоджень в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального провопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, так як участь ОСОБА_9 у побитті ОСОБА_5 18.07.2017 року о 23.00 год. в смт.Веселинове не підтверджена. Дана постанова ні обвинуваченим ОСОБА_5 , ні його захисником ОСОБА_8 не оскаржувалась, постанова набрала законної сили та є чинною, в установленому законом порядку не скасована. Крім того, в даному висновку не зазначено, що у ОСОБА_5 наявні тілесні ушкодження, які були б характерні для самозахисту.
Таким чином, дані твердження сторони захисту суд оцінює, як обраний ними спосіб захисту, оскільки було відсутнє суспільно небезпечне посягання зі сторони потерпілого ОСОБА_9 на здоров`я, життя обвинуваченого ОСОБА_5 , посягання на його житло.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 , яка є дружиною обвинуваченого, суду показала, що 18.07.2017 року, опівночі, ОСОБА_9 без дозволу ОСОБА_5 забіг в двір домоволодіння і першим накинувся ззаду на ОСОБА_5 і почав його душити за шию, після чого вони разом впали на штахетник, а потім на землю. Коли вони майже одночасно піднялись, ОСОБА_9 з погрозами, що вб`є його, замахнувся кулаком на ОСОБА_5 , який його відштовхнув, після чого вони вдруге обидва впали. Потім піднялися. Коли ОСОБА_29 піднімався, то різко вдарив два рази ОСОБА_9 , але куди, вона не бачила. Піля цього ОСОБА_5 забіг до житлового будинку разом з нею, зачинив двері та викликав поліцію. Суд критично сприймає покази свідка ОСОБА_24 , оскільки її покази різняться з показами обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема ОСОБА_5 вказував, що він не знав, хто зателефонував на телефон і попросив вийти поговорити, а вона зазначає, що на її телефоні було видно, що телефонує саме потерпілий ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що він вивільнився від захвату потерпілого, коли той схопив його за шию, та відштовхнув його, і що вони падали з потерпілим лише один раз, а свідок ОСОБА_24 вказує, що була драка і що обвинувачений та потерпілий падали двічі на землю та саме після того, як вони після другого падіння піднялися, то обвинувачений наніс два удари потерпілому, після чого забіг до будинку. Свідок ОСОБА_24 при допиті в судовому засіданні плуталась в показаннях, говорила нечітко та непослідовно. Крім того, свідок є дружиною ОСОБА_5 , а тому зважаючи на цей факт та на вищеперераховані обставини, в суду виникають об`єктивні побоювання щодо достовірності, наданих нею показань, а тому суд відкидає дані показання та не ставить їх в основу вироку.
Таким чином, під час розгляду кримінального провадження суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_5 не зазнав суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю, у зв`язку з чим у нього не виникло підстав для необхідної оборони. Крім того, характер та локалізація спричнених потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, знаряддя вчинення злочину (дерев`яна палиця), спрямованість завданих ударів у життєво-важливий орган голову потерпілого, а також відсутність у ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень, які були б характерні для самозахисту, свідчать про направленість умислу саме на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.
У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони мають протиправний характер і повинні розцінюватись на загальних підставах.
Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ст. 128 КК України, доведена, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України - спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння, та за ст. 128 КК України - спричинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, оскільки 18 липня 2017 року, близько 23.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись на подвір`ї домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки, яка виникла на ґрунті ревнощів між ним та ОСОБА_9 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, один за одним наніс два удари дерев`яною палицею в голову ОСОБА_9 , від яких він впав спиною на землю та втратив свідомість, при цьому, отримавши тілесні ушкодження ребра, а ОСОБА_5 відразу припинив свої протиправні дії. Вказаними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: лінійного перелому правої скроневої кістки з переходом на вінцевий шов і велике крило клиновидної кістки з крововиливами в головний мозок та ранами в тім`яній ділянці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; та перелом 9 (дев`ятого) ребра справа по лопатковій лінії, який відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя.
При призначенні обвинуваченому виду і міри покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.
Згідно зі ст. 12 КК України вчинені обвинуваченим ОСОБА_5 злочини відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, не працює.
Відповідно до характеристики, виданої 17.08.2017 року Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області, скарг та заяв від жителів селища відносно поведінки ОСОБА_5 до виконавчого комітету не надходило.
Відповідно до досудової доповіді, складеної на обвинуваченого ОСОБА_5 , існує ймовірність його виправлення без ізоляції від суспільства.
На підставі наведеного, суд з урахуванням ступеня та характеру суспільної небезпечності вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, вважає, що ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги, що за даними Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області скарг на його поведінку до виконкому не надходило, що обвинувачений створив сім`ю за зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 12 жовтня 2018 року та разом з дружиною виховують її двох неповнолітніх дітей 2007 та 2010 року народження, враховуючи правову позицію прокурора ОСОБА_7 , який вказав на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, матеріали досудової доповіді на обвинуваченого про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що раніше ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, то суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі та в зв`язку з цим вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Що стосується призначення покарання за ст. 128 КК України, то тут суд виходить з наступного.
Даний злочин ОСОБА_5 вчинив 18 липня 2017 року. Редакція ст. 128 КК України станом 18.07.2017 року передбачала покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року №2617-VIII в редакцію статі ст. 128 КК України було внесено зміни, і вона предбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння (кримінальну протиправність діяння), посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Зважаючи на це, суд вважає, що призначати ОСОБА_5 покарання за ст. 128 КК України необхідно відповідно до редакції ст. 128 КК України, яка діяла на момент вчинення злочину.
А тому, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ст. 128 КК України у виді обмеження волі.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Згідно з ч. 5 ст. 74 КК особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Санкцією ст. 128 КК визначено найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі; відповідно до ст. 12 вказаного Кодексу цей злочин віднесено до злочину невеликої тяжкості.
З матеріалів справи вбачається, що на час прийняття рішення судом із моменту вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст. 128 КК, минуло більше трьох років, тобто строк давності закінчився.
Разом із тим, оскільки ОСОБА_5 не подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинене кримінально каране діяння, то за такого він підлягає звільненню від призначеного покарання.
Потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9730,61 грн. та моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_5 визнав позов частково, а саме цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, а в частині відшкодування моральної шкоди не визнав.
У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода ОСОБА_9 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_5 . Матеріалами кримінального провадження, а саме: квитанціями та фіскальними чеками (т.1 а.с. 41-49) підтверджено, що ОСОБА_9 завдана матеріальна шкода на лікування в розмірі 9730,61 грн.
Таким чином, позов в частині відшкодування майнової шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_9 , і яка на думку суду, буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпілий отримав внаслідок вчинення злочину, оскільки від завданих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 переніс фізичний біль, сильне душевне страждання, моральне переживання, було порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки із близькими та знайомими людьми, потерпілий отримав негативні наслідки, як для свого фізичного здоров`я, так і для психічного, оскільки він був побитий, що викликає у нього в подальшому страх насильства, побої були нанесені в життєво важливий орган - в ділянку голови, потерпілий проходив відповідне лікування, що призвело до зміни його звичайного укладу та способу життя.
Відповідно до ст.100 КПК України суд вважає, що речовий доказ: дерев`яний брусок (палиця), що знаходиться на зберіганні у камері речових доказів Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, підлягає знищенню.
Також, судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні процесуальних витрат не має, запобіжний захід не обирався.
Суд вважає, що до набрання вироком законної сили підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не має, так як відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, і призначити йому покарання:
- за ст. 128 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання за ст. 128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на відшкодування матеріальної шкоди 9 730 (дев`ять тисяч сімсот тридцять) гривень 61 (шістдесят одну) копійку.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування (компенсацію) моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на компенсацію моральної шкоди 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
Речовий доказ: дерев`яний брусок (палицю), що знаходиться на зберіганні у камері речових доказів Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області, - знищити.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, - не пізніше наступного дня після ухвалення судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1