ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/620/20Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Справа № 693/665/18 Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 02 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Острожани Жашківського району Черкаської області, українець, громадянин України, проживаючий та зареєстрований по АДРЕСА_1 , не працюючий, раніше не судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України, призначено йому покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обиралась.

Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

У частині стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу №4/461 від 22.06.2018р. в сумі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень 00 копійок та за проведення авто-технічної експертизи №4/513 від 23.06.2018р. в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні 00 копійок, а всього 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 00 копійок.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком районного суду ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за те, що 01 квітня 2018 року близько 01 год. 30 хв., у порушення вимог п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, керуючи технічно-справним автомобілем марки OPEL OMEGA-B, іноземний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул. Шевченка в с. Конела Жашківського району Черкаської області у напрямку с. Бузівка, неподалік будинку №2-А, у порушення вимог п.п.2.3 б), 10.1, 12.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перевищуючи максимальну допустиму швидкість руху у населеному пункті та по умовах видимості дороги, не впорався з керуванням, допустив занос керованого ним автомобіля, виїзд на ліве узбіччя та подальше перекидання зазначеного транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки OPEL OMEGA-B, і.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримав травми, від яких помер на місці події. Решта пасажирів, а саме: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №05-7-02/18 від 20.06.2018р. установлено, що смерть ОСОБА_11 наступила від черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася садном, забійними ранами голови, переломом кісток основи та склепіння черепа з крововиливом під м`які мозкові оболонки та у правий боковий шлуночок головного мозку. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті та могли виникнути в час і при обставинах виниклої дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/741 від 20.06.2018р., у ОСОБА_12 мало місце ушкодження у вигляді травматичного набряку в ділянці правого ока, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/742 від 22.06.2018р., у ОСОБА_13 мало місце ушкодження у вигляді численних ран обличчя, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , а саме п.п.2.3 б), 10.1, 12.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №4/153 від 23.06.2018р., з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій засудженого порушує питання про скасування рішення суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що звільнення ОСОБА_14 від основного покарання та застосування іспитового строку не буде цілком достатнім для виправлення винного. Суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що кримінальне правопорушення вчинено за обтяжуючою обставиною, як перебування в стані алкогольного сп`яніння, а також характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а саме смерть молодої особи. Крім того, ОСОБА_14 під час проведення досудового слідства не визнав своєї провини та визнав її лише в кінці судового слідства, що становить під сумнів щирість його каяття. Просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 ( п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, скасувавши це додаткове покарання.

Відповідно до заяви слідчому СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_15 від ОСОБА_16 від 02.04.2018 будь-яких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 по факту ДТП, яка сталася 01.04.2018 під час якої загинув його син ОСОБА_11 він не має та в подальшому мати не буде. Збитки відшкодовані йому в повному обсязі. При зверненні до суду для обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_7 просить обрати таку, яка б не позбавляла його волі. Заяву написано ним власноручно без застосування будь-якого фізичного та психологічного тиску.

Відповідно до вимоги про наявність судимостей ОСОБА_7 раніше не судимий. Відповідно до довідки головного лікаря Жашківської ЦРЛ № 131 від 10.05.2018 та № 122 від 07.05.2018 ОСОБА_7 на диспансерному обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Відповідно довідки-характеристики в.о. старости Соколівської сільської ради Жашківського району від 06.07.2018 ОСОБА_7 характеризується позитивно.

Відповідно накладної № 6 від 03.04.2018 вартість продуктів на поховання складає 15.499.50 грн., накладної № 8 від 01.04.2018 вартість ритуальних послуг складає 7.635 грн. (т. 2 ), які відшкодовано ОСОБА_7 потерпілим в повному обсязі.

Відповідно до заяви ОСОБА_9 від 01.04.2018 матеріальна шкода завдана ОСОБА_7 під час ДТП 01.04.2018 відшкодована їй в повному обсязі, у зв`язку з чим вона не має до нього будь-яких претензій матеріального характеру та в майбутньому мати не буде (а к.п. 54).

Крім того, ОСОБА_7 добровільно відшкодовано (придбано за кордоном і передано) потерпілим пошкоджений під час ДТП автомобіль, а саме придбано та передано аналогічний автомобіль вартістю 3 тисячі евро.

Відповідно до розписки ОСОБА_17 від 04.01.2020. претензій матеріального та морального характеру щодо тілесних ушкоджень отриманих нею у наслідок ДТП 01.04.2018 до ОСОБА_7 вона не має і в подальшому мати не буде.

Відповідно до розписки неповнолітньої ОСОБА_12 від 23.01.2020, наданої у присутності її мами ОСОБА_18 , яка посвідчила розписку своїм підписом, ОСОБА_12 претензій матеріального та морального характеру щодо ДТП 01.04.2018 до ОСОБА_7 не має і в подальшому мати не буде.

Відповідно до довідки управління соціального захисту населення № 155 від 14.02.2020 ОСОБА_7 перебував з 17.08.2017 по 12.01.2020 на обліку управління як особа, яка не працює і здійснює догляд за інвалідом 1-ої групи, що досягла 80-річного віку.

Відповідно до характеристики в.о. старости Соколівської сільської ради Жашківського району № 1 від 29.01.2020 ОСОБА_14 характеризується позитивно, доглядав за 80-річною бабусею, працює водієм вантажних перевезень як фізична особа підприємець.

Відповідно витягу ГУ ДПС у Черкаській області № 010 від 15.01.2020 ОСОБА_7 є фізична особа підприємець з вантажних автоперевезень.

ОСОБА_7 погодився щодо виплати моральної шкоди потерпілій.

В судових дебатах потерпілі просили суд призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі і права керування транспортними засобами, чим надати йому можливість працювати і відшкодовувати моральну шкоду у розмірі 300 тисяч грн.

З урахуванням зазначених вище встановлених фактичних обставин кримінального провадження та судового розгляду справи, те що даний злочин є не навмисний, даних про особу ОСОБА_7 , обставин, які пом`якшують покарання та те, що професія водія є невід`ємною частиною його існування, утримувати 80-річну бабусю інваліда, яку періодично необхідно транспортувати до медичної установи, ураховуючи обмеження і групи ризику, пов`язані з пандемією корона вірусу, сплачувати моральну шкоду потерпілим і є засобом для отримання заробітку та глобальної кризи, суд першої інстанції вважає, що прийшов до справедливого висновку про виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства і застосування щодо нього положення ст. 75 КК України, що за законом не заборонено, та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням та виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Відповідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

В своєму запереченні, потерпіла ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу прокурора, вважає, що обвинувачений не перевиховається умовним покаранням про що свідчить його усна відмова їй та її доньці сплатити моральну шкоду. З моменту проголошення вироку районного суду обвинуваченим ОСОБА_14 не було сплачено моральної шкоди, тому просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 - відхилити.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення. Вважає, що вимоги викладені в апеляційній скарзі прокурора є необґрунтованими та суперечать доказам у справі. Апелянтом не взяв до уваги пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, а проти апеляційної скарги прокурора заперечували, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та залишення без задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону, судом першої інстанції не виконані.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.286 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на підставі об`єктивних доказів, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції та яким надана відповідна оцінка, що не оспорюється в апеляційних скаргах прокурора та захисника обвинуваченого.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України та не оспорюються сторонами кримінального провадження, тому суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.

Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.

Однак, зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а саме про можливість його виправлення на підставі вимог ст.75 КК України.

Норма статті 75 КК України, передбачає звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт , службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, основною причиною його вчинення стало грубе порушення вимог ПДРУ, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (1,47 проміле) з перевищенням максимально допустимої швидкості руху у населених пунктах.

Приділяючи увагу позитивній характеристиці обвинуваченого по місцю проживання, те, що ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності притягується вперше, вину визнав повністю, щиро розкаявся, вчинив необережний злочин, добровільно відшкодував матеріальні збитки потерпілим, здійснює догляд за пристарілою особою, яка досягла 80-ти річного віку, думку потерпілих, які просили не позбавляти його волі, суд не звернув уваги, на тяжкі наслідки, що настали від кримінального правопорушення, загибель пасажира ОСОБА_11 .

Колегія суддів призначаючи покарання ОСОБА_14 за ч.2 ст.286 КК України у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину та вчинений в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, вину визнав повністю, активне сприяння розкриттю злочину, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, відшкодував матеріальні збитки потерпілим, позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що обвинувачений відмовився від сплати моральної шкоди та просила призначити ОСОБА_14 покарання у виді реального позбавлення волі.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча і вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинений в стані алкогольного сп`яніння (1,47 проміле), загибель людини і заподіяння легких тілесних ушкоджень двом особам, наслідки, що настали від злочину для потерпілих, позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка є дружиною загиблого та самостійно виховує їхню спільну малолітню дитину, яка наполягала на реальному позбавленні волі, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_14 основне покарання у виді реального позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Крім того, тяжкі наслідки у вигляді смерті людини є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі, а наявність позитивної характеристики, визнання ОСОБА_14 своєї винуватості у скоєному та догляд за пристарілою особою, яка досягла 80-ти річного віку, жодними чином не зменшують суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення та на думку колегії суддів у даному випадку не дають підстав для застосування положень ст.75 КК України.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Враховуючи визнання вини, чистосердне каяття, відшкодування матеріальних збитків, позитивну характеристику, відсутність судимості, наявність утриманця, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_14 мінімальне основне покарання у вигляді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про мякість призначеного ОСОБА_14 покарання, то доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про неправильне застосування до його підзахисного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та пом`якшення покарання в цій частині не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що даний вид та розмір додаткового покарання є справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

Враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину та його наслідки, а саме, що ОСОБА_14 допустив порушення Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у межах населеного пункту в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до загибелі людини, необхідно призначити основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 . Апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_14 покарання - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з постановленням нового вироку.

Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 02.07.2020 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 02.07.2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом 3 місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя -

Судді