Справа № 128/1513/20
Провадження №11-кп/801/949/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30.06.2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України, засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.02.2006 Хмільницьким міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 4-х років позбавлення волі. Звільнився 30.11.2007 згідно постанови Літинського районного суду Вінницької області від 23.11.2007; 25.10.2013 Хмільницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 4 місяці. Звільнився 02.04.2014 по закінченню строку відбування покарання; 21.04.2015 Хмільницьким міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

По даній справі засуджений 22.02.2018 Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 29.03.2018, кінець строку відбування покарання 29.09.2022.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Залишаючи клопотання засудженого ОСОБА_8 без задоволення, суд обґрунтував своє рішення тим, що підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_8 немає, оскільки останній не довів своєю поведінкою, що став на шлях виправлення, не проявив готовності до самокерованої і правослухняної поведінки та не досяг ступеня виправлення, визначеного вимогами ст. 82 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України у виді обмеження волі.
На думку засудженого, він до дисциплінарної відповідальності в Стрижавській ВК №81 не притягувався, сумлінно працював, конфліктів не мав, перебував у ввічливих відносинах із персоналом установи, тому йому слід заміти покарання більш м`яким.
Крім того, у засудженого ОСОБА_8 виявили хворобу із діагнозом Z21-ВІЛ, має неповнолітню дитину та мати похилого віку за якою потрібен догляд.

Позиції учасників судового провадження
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його адвоката, які просити задовольнити його апеляційну скаргу замінивши ОСОБА_8 покарання, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 слід відмовити.

Мотиви Суду
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У п.п. 2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Також суд врахував, що ОСОБА_8 раніше неодноразово був засуджений за вчинення умисних, в тому числі корисливих злочинів, та належних висновків не зробив та знову вчинив умисний тяжкий злочин, при цьому вини у скоєному не визнає.
Ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_8 та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше виправлення засудженого ОСОБА_8 можливе в умовах обмеження волі Судом не встановлено.
Наявність лише 2 заохочень за весь час відбування покарання не свідчить про сталість виправлення та сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_8 під час всього строку відбування покарання.
На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.

Крім того, застосуванню ст. 82 КК України (заміні невідбутої частини покарання більш м`яким) за формальними ознаками ОСОБА_8 підлягав по відбуттю 1/2 частини строку покарання з 29.06.2020, однак із клопотанням ОСОБА_8 звернувся 18.06.2020 до відбуття ним частини строку покарання.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання адвоката, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, що підтверджується даними, наведеними вище.

Керуючись ст.ст. 372, 532, 537, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30.06.2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України, засудженого ОСОБА_8 залишити без зміни.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3