Справа № 755/3276/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0016022 від 28 листопада 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого вантажником «Нова пошта», із середньою спеціальною освітою, неодруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2003 та 2012 років народження, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
за участю учасників судового засідання:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
потерпілого ОСОБА_14 ,
захисника ОСОБА_15 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в :
28 листопада 2017 року, приблизно о 15 год 00 хв ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік продовольчого кіоску, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 2, побачив невідомого йому раніше ОСОБА_14 та безпричинно почав нецензурно висловлюватися в його сторону. Після чого, використовуючи незначний привід, вчинив з ним сварку.
В подальшому, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виражаючи демонстративну зневагу до загально прийнятих норм моралі, нехтуючи встановленими в суспільстві правилами поведінки, наніс ОСОБА_16 один удар ножем, який був спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень під час учинення хуліганських дій, та який згідно висновку експерта №17-535 від 26 грудня 2017 року холодною зброєю не являється, у поперекову зону справа. В результаті хуліганських дій ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_16 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у виді колото-різаного поранення поперекової ділянки справа.
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, визнав частково та зазначив, що 28 листопада 2017 року він по роботі приїхав до станції метро «Чернігівська», що у місті Києві, де зустрівся зі своєю знайомою, імені якої не пам`ятає, де з нею вирішили купити сигарет, тому стали у чергу до кіоску. В цей момент до нього підійшов раніше незнайомий йому чоловік ОСОБА_14 та відштовхнув його. Така зухвала поведінка потерпілого його збентежила, тому він попросив ОСОБА_14 відійти в сторону, щоб поспілкуватись. Коли вони відійшли, то ОСОБА_14 відразу ж наніс йому удар кулаком в обличчя, від чого він втратив рівновагу та впав на землю. Після цього, він піднявся та наніс удар у відповідь, однак, помітивши рішучі наміри потерпілого, а також те, що ОСОБА_14 значно кремезніший за нього, попереджуючи можливі удари, вийняв з кишені ніж та наніс ним один тичковий удар потерпілому по тулубу, під ребра. Він не намагався спеціально кудись поцілити ножем ОСОБА_16 . Ситуацію, яка виникла у нього з потерпілим він не вважає конфліктом, оскільки все відбувалось миттєво та спонтанно, а тому таким чином зреагував на загрозу. Куди поклав ножа після нанесення удару потерпілому він точно не пам`ятає. Перед цією подією він вживав пиво, але все, що відбувалось чітко розумів і усвідомлював, а вже після всіх подій він вживав горілку. Після нанесеного удару ножем, він пішов. Потерпілий на той момент стояв, а що відбувалось згодом не знає. Коли його затримала поліція, то він бачив, що ОСОБА_16 надавали медичну допомогу у швидкій. Таку свою поведінку вважає рефлекторною, оскільки не знав чого можна очікувати від потерпілого під час спілкування, а також переживав за своє здоров`я. Потерпілому не відшкодував завдану шкоду, оскільки останній відмовився від будь-яких допомоги. Фактичні обставини вчинення злочину визнає, однак вважає, що його дії повинні кваліфікуватись за ст. 125 КК України як нанесення легких тілесних ушкоджень.

Сторона захисту, посилаючись на неузгодженості у показаннях свідків, просила суд перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 296 КК України на ст. 125 КК України.

Не зважаючи на захисну позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні за вказаних вище обставин злочину підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у взаємозв`язку - є достатніми для таких висновків суду.

Потерпілий ОСОБА_14 показав, що 28 листопада 2017 року, приблизно о 14 год 00 хв він повертався додому після дня народження дівчини. Вийшовши з маршрутки на станції метро «Чернігівська», він підійшов до кіоску для того, щоб купити сигарети. Неподалік від кіоску знаходилась компанія людей, які вживали алкогольні напої, там були два чоловіки і одна жінка. Один із цих чоловіків, як згодом виявилось ОСОБА_5 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, підійшов до черги в якій він стояв та почав виражатись нецензурною лайкою в його сторону. На прохання не чіпати його обвинувачений не реагував та продовжував лаятись. Після чергового чіпляння з боку ОСОБА_5 , він штовхнув його в плече та підсік ногою, від чого обвинувачений впав. Після цього, він забрав у продавця сигарети та решту, одягнув навушники і капюшон та пішов у сторону вулиці Малишко. Відійшовши 30 м від кіоска, відчув удар в спину з правої сторони та коли повернувся, то побачив ОСОБА_5 , який відходив від нього. Направився в його сторону, однак відчув біль у спині. Перебуваючи в стані шоку, став знімати з себе одяг, після чого з рани ринула кров, підкосились ноги і він упав. До нього підбігли люди та стали надавати медичну допомогу, прикривши рану тканиною та викликали поліцію і швидку. З обвинуваченим він раніше не був знайомий. ОСОБА_5 перший підійшов до нього та, знаходячись на відстані 1 м, став чіплятись, виражатись нецензурною лайкою та ображати його. Він жодних підстав для такої поведінки обвинуваченогоне давав та взагалі намагався не спілкуватись з останнім, оскільки той був в стані алкогольного сп`яніння. У лікарні він пролежав, приблизно 14 15 днів, після чого був виписаний та лікувався вдома. Працювати він не міг через стан здоров`я близько 6 місяців. Шкода завдана ОСОБА_5 йому не відшкодована, але цивільний позов він не заявляє. При призначені ОСОБА_5 покарання поклався на чинне законодавство та розсуд суду.

Свідок ОСОБА_17 показала, що приблизно о 16 17 год 28 листопада 2017 року вона була понятою при проведення огляду місця. Під час даної слідчої дії був виявлений та вилучений ніж. ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Також з обвинуваченим була жінка. Свідком обставин подій у зв`язку з якими в ОСОБА_5 вилучали ніж вона не була.

Свідок ОСОБА_18 показала, що 28 листопада 2017 року вона була понятою при проведення огляду місця. Під час даної слідчої дії був виявлений та вилучений ніж. Наскільки вона пам`ятає, то ніж був довгий та вузький. ОСОБА_5 був разом із дівчиною, причому вони були в стані алкогольного сп`яніння. Саму подію злочину вона не бачила.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що працює інспектором патрульної поліції. Того дня він як патрульний поліції ніс службу у Дніпровському районі м. Києва. Приїхавши на виклик з колегою ОСОБА_20 до станції метрополітену «Чернігівська» у місті Києві, він побачив карету швидкої допомоги та людей, які там знаходились. Присутні, а також продавці продуктів, які були неподалік, вказали йому, що ймовірний нападник пішов у сторону вулиці Хоткевича. Також описали обвинуваченого, як особу невисокого росту, одягнутого в олімпійку, поряд з яким була жінка. Пройшовши за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 8, у одному з під`їздів виявили ОСОБА_5 , який був у стані сильного алкогольного сп`яніння і підходив під наданий опис. Поряд з обвинуваченим була жінка, яка під час спілкування повідомила, що у неї знаходиться ніж, яким нанесли пошкодження потерпілому. Після цього викликана слідчо-оперативна група, яка проводила огляд місця події та вилучала речові докази. На одязі у ОСОБА_5 були сліди крові.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що працює інспектором патрульної поліції, того дня він разом з колегою ОСОБА_19 прибув на виклик до станції метро «Чернігівська» у місті Києві. На місці знаходились люди, які повідомили напрямок руху особи, яка нанесла пошкодження потерпілому та описали його зовнішність. Також повідомили, що чоловік, який завдав удар ножем викинув цей ніж в калюжу, а жінка яка була з ним підібрала його. Неподалік від місця події він з колегою ОСОБА_19 виявив обвинуваченого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та поруч з ним була жінка. На куртці обвинуваченого була кров. Також в подальшому у жінки, яка була з ОСОБА_5 виявлено ніж, який вона підняла після того як обвинувачений його викинув.

Суд вважає недопустимими показання свідка ОСОБА_21 з таких підстав.

Свідок ОСОБА_21 показала, що безпосереднім свідком події, яка мала місце 28 листопада 2017 року вона не була, а лише зі слів сина, який на той момент торгував біля станції метро «Чернігівська» знає, що чоловік викинув ніж у калюжу і пішов собі дальше. При цьому, чоловік був один та ніякої жінки біля нього не було. Коли приїхала поліція, то не знайшли в калюжі ножа. Усю інформацію вона знає зі слів сина, який на той час був неповнолітнім. Вона підписала пояснення, які за неї написала слідча.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 97 КПК України суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

Відповідно ч. 6 ст. 97 КПК України показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Зважаючи на те, що показання ОСОБА_21 не узгоджуються з показаннями ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , протоколом огляду місця події від 28 листопада 2017 року, а також є показаннями з чужих слів неповнолітньої особи, тому суд дійшов саме такого висновку.

Додатково винуватість ОСОБА_5 підтверджується сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених судом, зокрема:

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28 листопада 2017 року, поданої ОСОБА_14 , з якої вбачається, що 28 листопада 2017 року, приблизно 14 год 44 хв по вулиці Попудренка, 46/2, невстановлена особа предметом схожим на ніж нанесла тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 209);

протоколом огляду місця події від 28 листопада 2017 року з ілюстративною таблицею, об`єктом огляду якого є асфальтована ділянка місцевості розмірами, приблизно 1 х 1 м, яка знаходиться на відстані 100 м від платформи станції метрополітену «Чернігівська» на спуску з боку метро в напрямку Броварського проспекту до підземного переходу на вулицю Малишка у місті Києві. На вказаній ділянці асфальту виявлено пляму бурого кольору довжиною, приблизно 50 см. При огляді місця події на марлевий тампонзроблено змиви речовини бурого кольору, який в присутності понятих упаковано в паперовий конверт скріплений печаткою з підписами понятих (т. 1 а.с. 205, 206-207);

протоколом огляду місця події від 28 листопада 2017 року з ілюстративною таблицею, об`єктом огляду якого є кімната гардеробу, що знаходиться у в середині КМКЛШМД, що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3. У зазначеній кімнаті знаходиться кушетка на якій знаходяться речі з плямами бурого кольору, а саме: футболка білого кольору з переду і заду якої наявні плямами бурого кольору; кофта біло-сірого кольору на якій з обох сторін та на рукавах знаходяться плями бурого кольору; труси чоловічі синьо-голубого кольору з обох боків з лівої сторони зверху плями бурого кольору; шкіряний ремінь коричневого кольору з плямами бурого кольору; джинси світло-голубого кольору з плямами бурого кольору з лівої сторони на поясі зовні (ззаду), на правій штанині спереду по всій довжині;куртка зеленого кольору з капюшоном, яка в середині з підкладкою білого кольору на якій з правої сторони мається пляма бурого кольору. Вище зазначені речі в присутності понятих упаковані в паперовий конверт, скріплений печаткою з підписами понятих (т.1 а.с. 208, 209-217);

протоколом огляду місця події від 28 листопада 2017 року з ілюстративною таблицею, об`єктом огляду якого є асфальтована ділянка місцевості розмірами, приблизно 7х7 м. яка знаходиться на відстані 10 м. від під`їзду №1 по вулиці Г.Хоткевича, 8 у місті Києві, де знаходиться ОСОБА_22 , яка повідомила, що у лівій кишені куртки знаходиться металевий розкладний ніж, підібраний нею з калюжі біля станції метро «Чернігівська», в яку його викинув ОСОБА_5 . Крім того в присутності двох понятих ОСОБА_22 добровільно надала з лівої кишені куртки металевий ніж, чорного кольору, довжиною 20 см, лезо 9,5 см. На лезі та рукоятці ножа наявні плями бурого кольору. Вказаний ніж упаковано в присутності двох понятих в паперовий конверт скріплений печаткою з підписами понятих та вилучено (т. 1 а.с. 218-220, 221-221);

довідкою №292 від 28 листопада 2019 року виданою черговим операційним хірургом Київською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, з якої вбачається, що ОСОБА_14 перебуває у відділі інтенсивної терапії загального профілю та анестезіології з 28 листопада 2017 року, з діагнозом колото-різана рана поперекової області з права із проникненням у заочеревний простір, зовнішня кровотеча (т. 1 а.с. 223);

протоколом огляду речей від 05 лютого 2018 року з ілюстративною таблицею, об`єктами огляду є наступні речі, а саме: чоловіча футболка білого кольору ТМ «Pull&Bear», з бавовняного матеріалу, на якій наявні сліди бурого кольору; чоловічі труси-боксери блакитно-синього кольору з бавовняного матеріалу, зі слідами бурого кольору; чоловічі джинси ТМ «Pull&Bear», світло-блакитного кольору з джинсового матеріалу, на яких виявлена сліди бурого кольору; чоловіча кофта ТМ «Pull&Bear», темно-синього кольору з вовняного матеріалу на якій наявні сліди бурого кольору; чоловіча куртка ТМ «Pull&Bear» темно зеленого кольору «хакі», з бавовняного матеріалу; чоловіча футболка з довгими рукавами ТМ «Pull&Bear», сіро-білого кольору із синтетичного матеріалу, на якій наявні сліди бурого кольору (т. 1 а.с. 224-225, 226-229);

висновком експерта №17-535 від 26 грудня 2017 року, з якого вбачається, що наданий на дослідження ніж, що був вилучений 28 листопада 2017 року у ОСОБА_5 під час огляду місця події, що проводився за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 8, холодною зброєю не являється (т. 1 а.с. 234-237);

висновком експерта №150./Е від 25 січня 2019 року, з якого вбачається, що дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_14 з урахуванням огляду від 24 січня 2018 року свідчать, що на момент звернення за медичною допомогою 28 листопада 2017 року о 14 год 45 хв у нього мало місце тілесне ушкодження: колото-різане поранення поперекової ділянки спини справа: рана (неправильної трикутної форми, з рівними краями, гострими кутами) на задній поверхні грудної клітки справа по лопатковій лінії на 1,5 см нижче реберної дуги (з переходом в поперекову ділянку), від якої відходить рановий канал, направлений зовні до середини, справа наліво, знизу до верху, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини поперекової ділянки (шкіра, підшкірно-жирова клітковина, м`яз) та сліпо закінчується у заочеревинному просторі (без пошкодження органів заочеревного простору) довжиною до 12 см. Відповідно до п. 4.6 та 2.3.3 «Правил», вказане тілесне ушкодження, за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менше ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Характер та морфологічні властивості виявленого ушкодження, свідчить про те, що воно утворилось внаслідок однократної травматичної дії гострим предметом, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка ножа), за давністю може відповідати вказаному терміну. Згідно токсикологічного аналізу №2268 від 30 листопада 2017 року в крові ОСОБА_14 виявлений етиловий спирт у кількості 3,0 ‰. що свідчить про те, що на момент взяття крові в стаціонарі та відповідно на момент отримання тілесних ушкоджень він знаходився в стані алкогольного сп`яніння, тяжкого ступеню (т. 1 а.с. 239-243);

постановою про приєднання до справи речових доказів (т. 1 а.с. 238).

Стороною обвинувачення винуватість ОСОБА_5 обґрунтовується показами потерпілого, як безпосереднього учасника подій та опосередкованих показах свідків: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також висновках експертів та документах. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 підтверджує сам факт нанесення потерпілому удару ножем, однак зазначає, що підставою для цього стала неправомірна поведінка ОСОБА_14 , який образив його, коли він знаходився в черзі (штовхнув), а при вирішенні проблеми один на один накинувся на нього з кулаками, а тому з метою самозахисту обвинувачений змушений був використати ніж, оскільки потерпілий був фізично сильніший.

Надаючи оцінку отриманим в судовому засіданні показанням потерпілого та обвинуваченого, суд приходить до висновку, що саме потерпілий надав об`єктивні показання, які узгоджуються із наявними в кримінальному провадженні доказами, а показання обвинуваченого є суперечливими.

Перш за все слід зазначити, що ОСОБА_5 , будучи виявленим після вчинення злочину, знаходився у під`їзді одного із будинків, неподалік місця злочину та розпивав алкогольні напої із своєю знайомою. Тому в даному випадку, цілком підтверджуються показання потерпілого в частині того, що обвинувачений перед конфліктом вживав алкогольні напої та чіплявся до прохожих, а також до нього. Показання ОСОБА_5 про те, що ініціатором конфлікту був ОСОБА_14 жодним чином не підтверджуються, оскільки потерпілий повертався додому та зупинився біля кіоску, щоб придбати сигарети, тому поведінка потерпілого жодним чином не свідчить про те, що у нього були наміри чи підстави для порушення громадського порядку.

Також не узгоджуються показання обвинуваченого і в частині нанесення йому удару в обличчя потерпілим. В даному випадку суд враховує і те, що потерпілий значно переважає обвинуваченого у розмірах, а тому при нанесені удару в обличчя ОСОБА_5 повинна залишилась рана чи сліди, однак нічого подібного не встановлено. Обвинуваченого затримано практично відразу після вчинення злочину, але з ілюстративної таблиці, до протоколу огляду місця події від 28 листопада 2017 року можна встановити, що на його обличчі немає жодних слідів застосування насильства.

Крім того, не узгоджується з жодними показами, зокрема і самого обвинуваченого, його твердження про нанесення удару ножем потерпілому відразу ж після того, як ОСОБА_14 завдав йому удару в обличчя та мав намір нанести повторний удар. Дана обставина спростовується місцем розташування ножового поранення ОСОБА_14 , яке знаходиться на задній поверхні грудної клітки справа. Суд вважає, що при обопільній бійці більш ймовірним є отримання поранення на передній поверхні тіла, оскільки в такому випадку суперники перебувають віч-на-віч один до одного. В свою чергу показання потерпілого в повному обсязі узгоджуються з механізмом нанесення тілесного ушкодження.

Слід відзначити, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.

Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що твердження сторони захисту про наявність у діях ОСОБА_5 ознак злочину, передбаченого ст. 125 КК України, є необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема показань потерпілого, підставою для висловлювання ОСОБА_5 в громадському місці нецензурною лайкою, чіпляння до потерпілого став незначний привід. При цьому конфлікт був спровокований саме ОСОБА_5 , як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція потерпілого на провокуючі дії стала приводом для подальшого насильства з боку обвинуваченого. Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки нахабної поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона не була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_14 , а саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю у виді приниження гідності потерпілого, поєднаного з насильством над ними.

Також слід зазначити, що обвинувачений під час судового розгляду вказував, що використав ніж для самооборони, оскільки був меншої тіло будови від потерпілого, при цьому дістав від нього один удар в обличчя. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне перевірити наявність у діях обвинуваченого необхідної оборони, чи перевищення її меж.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з нанесенням особі тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах. Зазначена правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України № 5-27кс14 від 22 січня 2015 року.

Зважаючи на фактичні обставин кримінального провадження, суд враховує те, що потерпілому завдано удар ножем у задню поверхню грудної клітки справа, при обставинах, які жодним чином не свідчать про наявність суспільної небезпеки для ОСОБА_5 , а тому слід дійти до висновку, що в діях потерпілого був відсутній акт суспільно-небезпечного посягання на обвинуваченого, а з боку обвинуваченого був відсутній акт захисту, оскільки його дії свідчать про те, що він намагався спричинити шкоду ОСОБА_16 .

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Як зазначено у абз. 1, 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006 року № 10 за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.

Тому суд виключає з обвинувачення ОСОБА_5 вказівку на те, що інкриміноване йому хуліганство супроводжувалось винятковим цинізмом, оскільки ця обставина наданими доказами та матеріалами кримінального провадження не підтвердилась.

Дослідивши докази сторони обвинувачення та заперечення на них сторони захисту, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у тому, що він своїми умисними діями вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 296 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66, 67 КК України, не встановлено.

Слід відзначити, що у судовому засіданні прокурором під час судових дебатах зазначено, що обставиною, яка обтяжує відповідальність ОСОБА_5 є вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення не інкримінував ОСОБА_23 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Цієї обставини також не було зазначено в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України. Зазначена правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року №523/6719/18 (провадження № 51-1240 км 20).

Крім того, з досліджених письмових доказів вбачається, що саме потрепілй перебував у стані сильного алкоггольного спяніння, а експертиза з цих питань обвинуваченому не проводилась.

У звязку із чим суд вважає, що визнання цієї обставини відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання у місті Києві, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, працює; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, думку державного обвинувача, особи винуватого, потерпілого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 296 КК України, у виді позбавлення волі.

При цьому, зважаючи на молодий вік обвинуваченого, той факт, що у нього погашена судимість, і з того часу до відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень не притягався, після звільнення з місць позбавлення волі у 2002 році створив сім`ю, у нього на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, він працює, суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки, який є достатнім для того, щоб він в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саменіж розкладний (металевий) сірого кольору, який знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві знищити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1 892 грн 90 к. за проведення судово-медичної експертизи № 150/Е від 25 січня 2018 року та 790 грн 96 к. за проведення криміналістичної експертизи №17-535 від 26 грудня 2017 року, а разом у розмірі 2 683 грн 86 к.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

С у д д я : ОСОБА_1