Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Єреван, вірмена, гр.України, неодруженого, з неповною вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.ч.2,3 ст.27, п.п.6,12 ч. 2 ст.115 КК України;
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Придніпровського районного суду міста Черкаси перебуває на розглядлі кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.ч.2, 3 ст.27, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України.
Під час судового розгляду провадження прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання мотивував тим, що на даний час продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, зокрема: можливий вплив з боку обвинуваченого на свідків та потерпілу, які ще не допитані в судовому засіданні, а також можливість переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо продовження запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на 60 днів заперечив та просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Оскільки вважає клопотання формальним, необґрунтованим, необ`єктивним та як наслідок незаконним, у зв`язку з чим не підлягає до задоволення. Жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України, у клопотанні про продовження строку тримання під вартою його підзахисному не доведений. Немає жодного об`єктивного та беззаперечного документа, який би підтвердив, а прокурором не наведено жодного підтвердженого факту в суді, - що обвинувачений ОСОБА_5 буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків в провадженні та вчиняти інше кримінальне правопорушення, як то стверджує ініціатор клопотання. Як вбачається із самого ж клопотання, ці ризики є припустимими та надуманими, однак об`єктивно посилання прокурора на, нібито, існування вказаних ризиків нічим, вимушений повторитися, не підтверджені. Зокрема, прокурор в своєму клопотанні зовсім обійшов мовчанням обґрунтованість зазначеного ним ризику, який передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, як то, начебто, «незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні», що само по собі лише об`єктивно свідчить про надуманість та, як наслідок, відсутність цього ризику. Щодо можливості, начебто, «переховуватися від органів досудового розслідування та суду», як то стверджує прокурор, то взагалі не зрозуміло як мій підзахисний може «переховуватися від органів досудового розслідування», якщо це розслідування давно завершено і з грудня 2018 року справа перебуває в суді. А саме по собі твердження прокурора про можливість переховуватися обвинуваченого від суду, оскільки «у випадку визнання останнього винним, передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років», - суперечить саме собі. Зокрема, прокурор сам ставить під сумнів інкриміноване його підзахисному правопорушення, оскільки сам і зазначає, що «у випадку визнання останнього винним». Тобто, ініціатор клопотання сам об`єктивно допускає недоведеність вини ОСОБА_5 у інкримінованому. А з урахуванням того беззаперечного факту, що до суду більше року сторона обвинувачення не може надати матеріали провадження, то цей ризик взагалі не має підстав для існування. Крім того, відповідно до ст.331 КПК України, - «Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього кодексу». А відповідно до п.1 ч.2 ст.194 КПК України, яка входить до вказаної глави, - суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення. Суд же більше року об`єктивно позбавлений цього права про встановлення обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому правопорушення. А весь цей час він перебуває під вартою, що ніяким чином не узгоджується зі ст.5 Конвенції та листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на які я послався на початку даного заперечення. Все вище викладене, знову ж таки беззаперечно свідчить про необ`єктивність твердження прокурора про неможливість застосування стосовно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу. Посилання же про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків також нічим не підтверджено, оскільки з цього посилання прокурора взагалі не вбачається в чому ж саме він вбачає цю відсутність соціальних зв`язків.Вважає, що не обґрунтовано і посилання сторони обвинувачення на не визначення розміру застави у кримінальному провадженні, а лише обмежено посиланням та процитовано відповідну статтю КПК України. Не можу не нагадати суду про факт отримання моїм підзахисним ОСОБА_5 в умовах слідчого ізолятора травми, - «Закритий уламковий перелом с-н/з правої плечової кітки зі зміщенням уламків». Даний діагноз об`єктивно підтверджується випискою № 10591 від 24.06.2019 р. КНП Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги, яка надана раніше суду. ОСОБА_5 в період часу з 19 по 24 червня 2019 р. перебував на лікуванні у вказаній лікарні та 21.06.2019 р. прооперований. Йому також рекомендовано, - «Лікування в умовах медичного закладу з відповідними умовами, що забезпечують адекватне лікування післяопераційної рани». На переконання сторони захисту рекомендоване у виписці з історії хвороби адекватне післяопераційне лікування в умовах медичного закладу в умовах СІЗО м.Черкаси надане не може бути, що може потягти до відповідного загострення та непередбачених наслідків. Крім того, у ОСОБА_5 наявні ряд захворювань, що підтверджено відповідними довідками наданими суду раніше, які вкрай негативно впливають на стан здоров`я його підзахисного при тривалому знаходженні в одному положенні, особливо при транспортуванні його із СІЗО до суду, що обумовлюється значними болями. З урахуванням всього вище викладеного вважає, що клопотання про продовження такої найсуворішої міри запобіжного заходу як тримання під вартою є не об`єктивним, надуманим та ніяким чином процесуально не підтвердженим і як наслідок таким, що не підлягає до задоволення. Також звертає увагу суду, що ОСОБА_5 раніше не судимий, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . Сторона захисту переконана, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 об`єктивним буде обрана міра запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, які суд на своє переконання вважає необхідними для забезпечення вказаного запобіжного заходу. В свою чергу сторона захисту та сам обвинувачений запевняє про суворе дотримання ОСОБА_5 умов домашнього арешту. У зв`язку з викладеним, відповідно до вимог КПК України, просить суд відмовити у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора,щодо продовження строку запобіжного заходу відносно нього заперечив та просив суд змінити йому на цілодобовий домашній арешт.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного:
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст.20-5 Розділу XІ Перехідних положень КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановити такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

Згідно ч.5 ст.20-5 Розділу XІ Перехідних положень КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Враховуючи норми ч.5 ст.20-5 Розділу XІ Перехідних положень КПК України, головуючий колегії приходить до висновку про необхідність розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 одноособово.

Щодо заявленого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 діб, головуючий суддя, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Статтею ч. 1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до частин 1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Судом встановлено, що підставою для продовження застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, залишити місце свого проживання, незаконно впливати на свідків, потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні.
Враховуючи те, що в судовому засіданні прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, які є достатніми для переконання, що існують підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не зможе запобігти тим ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування, тому суд приходить до висновку про задоволення клопотання та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 25.12.2020 року включно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331,369-372,376,ч.5 ст.20-5 Перехідних положень КПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід в виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 грудня 2020 року, включно.
Копію ухвали направити прокурору та начальнику слідчого ізолятора для виконання.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом семи діб шляхом подачі апеляційної скарги через Придніпровський районний суд м.Черкаси.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено в залі судових засідань Придніпровського районного суду м. Черкаси 26.10.2020 року о 16 год. 50 хв.

Головуючий: ОСОБА_1