Дата документу 10.08.2020 Справа № 335/4795/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/960/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/4795/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

підозрюваної ОСОБА_11 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 вересня 2020 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_12 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, в обґрунтування якого зазначив, що 29 травня 2020 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 , надаючи послуги няні та перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , завідомо знаючи про малолітній вік ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку з невстановлених причин нудило з виверженням блювотних мас, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді смерті останньої та свідомо їх припускаючи, взяла скручений рушник, завернутий у простирадло, та обмотала його навколо шиї малолітньої ОСОБА_13 , закриваючи ним нижню частину обличчя останньої та заважаючи таким чином виверженню блювотних мас. Після чого, усвідомлюючи безпорадний стан ОСОБА_13 у зв`язку з малолітнім віком та неможливість самостійно звільнити ротову порожнину від рушника для вільного виверження блювотних мас, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, віднесла малолітню ОСОБА_13 до спальної кімнати, де поклала на ліжко, та залишила саму, свідомо припускаючи можливість настання смерті останньої. В результаті дій ОСОБА_11 настала смерть малолітньої ОСОБА_13 , внаслідок закриття просвітів дихальних шляхів шлунковим вмістом.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_11 скоїла кримінальне правопорушення (злочин), передбачений п.2 ч.2 ст.115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті малолітній дитині.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_11 , оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, що перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку тримання підозрюваної під вартою, не зменшилися ризики, що виправдовують подальше тримання підозрюваної під вартою і відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що на теперішній час було проведено майже всі слідчі дії, окрім експертизи.

Вказує, що за час перебування підозрюваної під вартою та проведення досудового розслідування зменшились ризики, зазначені слідчим у клопотанні, а ризик незаконного впливу на свідка взагалі відсутній, оскільки свідок переїхала з постійного місця проживання.

Також зазначає, що дійсно ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, однак, враховуючи обсяг та характер слідчих дій, які необхідно провести до завершення досудового розслідування, дані про особу підозрюваної, її вік, стан здоров`я, сімейний стан, характер соціальних зв`язків та спосіб життя взагалі, зокрема те, що вона в минулому не судима, має неповнолітню дитину, постійне місце проживання і реєстрації, подальше тримання підозрюваної під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи. А тому вважає достатнім стримуючим заходом належної процесуальної поведінки ОСОБА_11 буде домашній арешт у нічний період часу. Такий вид запобіжного заходу є достатнім з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваної.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваній запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; підозрювану та її захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, потерпілих та їх представника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

За змістом ст.199 КПК України, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зі змісту ухвали слідчого судді випливає, що під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_11 виконані вимоги ст.199 КПК України. Вирішуючи питання про продовження виняткового запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя виклав обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, встановив достатність доказів, що свідчать про наявність обставин, про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді і вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, при цьому, не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки, на переконання колегії суддів, доводи захисника є необґрунтованими.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_11 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваної, вислухана думка прокурора, захисника, слідчого, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження щодо ОСОБА_11 строку тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року» термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_11 до вчинення злочину, підозра у якому їй повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_11 інкримінованого їй злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_11 могла вчинити злочин, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.199 КПК України, слідчий суддя дослідив обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, та встановив, що для завершення розслідування у справі необхідно виконати ряд процесуальних дій, а саме: закінчити слідчі дії, спрямовані на збирання доказів по кримінальному провадженню, отримати та долучити до матеріалів висновки комісійної судово-медичної експертизи, судової комп`ютерно-технічної експертизи, цитологічної експертизи, психолого-психіатричної експертизи підозрюваної та ще низку слідчих дій, виконати вимоги ст.290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, вручити їх підозрюваній та її захиснику, виконати які не виявилося за можливе, у зв`язку зі складністю справи та великим обсягом процесуальних дій.

Слідчим суддею встановлені об`єктивні обставини, які унеможливлювали закінчення досудового розслідування до спливу строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, тому посилання захисника на затягування досудового розслідування є безпідставні.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, заявлені у клопотанні ризики не зменшились та існують на даний час.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, на яке послався слідчий суддя, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слідчий суддя перевірив доводи клопотання слідчого щодо існування обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися. Такими обставинами обґрунтовано визнано те, що ОСОБА_11 на даний час підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчинення якого призвело до загибелі малолітньої дитини, що в свою чергу вказує на наявність ризику переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, стороною обвинувачення доведена об`єктивна необхідність продовження строку тримання підозрюваної під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя, відповідно до вимог ст.178 КПК України, врахував дані про особу підозрюваної ОСОБА_11 , яка хоча раніше і не судима, проте вчинила особливо тяжкий злочин, який призвів до загибелі дитини, що дає підстави вважати, що остання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки вона підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому існує об`єктивна загроза її переховування.

Крім того, колегія суддів погоджується і з тим, що свідок ОСОБА_14 є фактично єдиною дорослою очевидицею подій, які відбувались того дня у квартирі підозрюваної, зокрема і тих подій, які не зафіксовані відеокамерою, а саме щодо обставин перебування у іншій кімнаті загиблої ОСОБА_13 , а тому сумісне проживання підозрюваної разом із основним свідком у справі може вплинути на об`єктивність показань свідка у разі, якщо вона погодиться їх надати. Також слідчим суддею враховано стан її здоров`я, міцність соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_11 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та щодо наявності у підозрюваної постійного місця проживання і малолітніх дітей, не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Також є необґрунтованими посилання захисника щодо відсутності ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків. Враховуючи тяжкість вчиненого підозрюваною кримінального правопорушення та покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винуватою, які свідчать про можливий незаконний вплив на потерпілих та свідків, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді, тому на цей час такий ризик існує.

Колегія суддів вважає, що посилання захисника на відсутність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки існування цих ризиків перевірялося і під час обрання підозрюваній вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, та які на теперішній час хоча і дещо зменшилися, але не перестали існувати до тієї межі, яка викликає необхідність пом`якшення обраного запобіжного заходу.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, є правильним висновок слідчого судді і про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до підозрюваної ОСОБА_11 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрювана матиме можливість впливати на свідків, що може унеможливити встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у злочині, вчиненому із застосуванням насильства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_11 , даних про особу підозрюваної, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 вересня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4