Постанова
іменем України
17 листопада 2020 року
м. Київ
справа №166/1330/19
провадження № 51-4157км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2020 рок у укримінальному провадженні щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вирокомРатнівського районного суду Волинської області від 12 березня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 16 червня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 без змін.
Суд визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні за викладених у вироку обставин порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження одному потерпілому та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому.
Як установив місцевий суд, 02 травня 2019 року близько 21:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Audi»,державний номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі сполученням ДомановеКортеліси, неподалік с.ДомановеРатнівського району Волинської області, у напрямку с. Млинове Ратнівського району Волинської області, всупереч пунктам 2.3, 2.9, 11.3, 12.3 Правил дорожнього руху, ОСОБА_9 виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з мотоциклом марки «Мінськ», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який перевозив пасажира ОСОБА_6 , котрі рухалися на своїй смузі руху у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_6 тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзіпрокурор просить скасувати на підставі ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_9 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Аргументуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що усупереч вимогам статей 370, 419 КПК апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_9 покарання, не надав на них аргументованих відповідей та всупереч вимогам ст. 419 КПК не мотивував свого рішення.
На вказану касаційну скаргу засуджений ОСОБА_9 , ОСОБА_12 і ОСОБА_7 подали заперечення,у яких, наводячи аргументи, просять залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор підтримав касаційну скаргу, а засуджений, його захисник та потерпілі заперечували проти її задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судове рішення в межах касаційної скарги, в якій не заперечуються доведеність винуватості ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження одному потерпілому й середньої тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому та юридично-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 286 КК.
У силу ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Згідно зі ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме, якщо суд (окрім випадків засудження за корупційний злочин) при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде умотивованого висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд при перегляді вироку щодо ОСОБА_9 дотримався наведених норм права.

За матеріалами кримінального провадження прокурор, не погодившись із вироком місцевого суду, подав на нього апеляційну скаргу, у якій він, наводячи аргументи, просив апеляційний суд скасувати оспорюване рішення в частині призначеного покарання через неправильне застосування ст. 75 КК й ухвалити новий вирок, яким обрати ОСОБА_9 захід примусу, що належить відбувати реально.

Залишаючи без задоволення подану прокурором апеляційну скаргу, суд в ухвалі навів мотиви та правові підстави, якими він керувався при відхиленні доводів сторони обвинувачення. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що при виборі заходу примусу та порядку його відбування місцевий суд разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення урахував, що злочин є необережним, особу винного, котрий є особою молодого віку, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є учасником бойових дій, на спеціальних обліках не перебуває, одружений; крім того, визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував заподіяну злочином шкоду потерпілим та процесуальні витрати.Останні обставини суд також розцінив я пом`якшуючі. Врахував суд також обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, врахувавши обставини, що пом`якшують покарання, думку потерпілих, які просили не позбавляти ОСОБА_9 волі, апеляційний суд дійшов умотивованого висновку про можливість досягнення мети виправлення засудженого без ізоляції від суспільства за умови контролю за його поведінкою упродовж іспитового строку тривалістю два роки та про правомірність застосування ст. 75 КК.

Наведена норма матеріального права не містить заборони її застосування до осіб, котрі вчинили злочин, за який засуджено ОСОБА_9 , а сам факт його вчинення у стані алкогольного сп`яніння не є безумовною перешкодою для звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У касаційній скарзі не має переконливих доводів, які би ставили під сумнів висновки апеляційного суду про справедливість обраного засудженому заходу примусу. Твердження прокурора про те, що засуджений не заслуговує на умовне звільнення, є неприйнятним, адже не ґрунтується на точному змісті ст. 75 КК, якою регулюється не вид та розмір покарання, а порядок його відбування. Застосування вказаної норми належить до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано у кримінальному провадженні.

Правових підстав вважати призначений засудженому захід примусу явно несправедливим Суд не вбачає.

Ухвала апеляційного суду не суперечить положенням статей 370, 419 КПК.

У контексті викладеного доводи прокурора не можна визнати достатніми для скасування оспорюваного судового рішення.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваної ухвали і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, про що йдеться у касаційній скарзі, при розгляді кримінального провадження в порядку касаційної процедури не встановлено.

Тому подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_2 ОСОБА_3