Ухвала Іменем України
21 вересня 2020 року м. Київ
справа № 752/20527/19 провадження № 51-4487ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року щодо

ОСОБА_5 ,
встановив:

За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня

2019 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Вироком суду встановлено, що ОСОБА_5 27 серпня 2019 року приблизно о 05:30 біля будинку № 5-В на вул. Конєва в м. Києві помітив автомобіль марки «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Переслідуючи корисливий мотив, скориставшись відсутністю власника автомобіля та пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, він незаконно заволодів указаним автомобілем, який був у користуванні потерпілого ОСОБА_4 .
У касаційній скарзі потерпілий ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень стосовно ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосування

ст. 75 КК України і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Зазначає, що при постановленні ухвали апеляційний суд не надав належної оцінки доводам його апеляційної скарги. Також вказує на порушення судом першої інстанції ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), оскільки суд не дослідив докази в повному обсязі.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень Верховний Суд дійшов такого.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Доводи потерпілого в касаційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосування ст. 75 КК України, аналогічні доводам, наведеним у його апеляційній скарзі. Вони були визнані судом апеляційної інстанції безпідставними з наведенням в ухвалі належних мотивів на їх спростування.

Визнаючи необґрунтованими доводи потерпілого, суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину,який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу, а саме те, що він не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває,працевлаштувався. Обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття та молодий вік, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Взявши до уваги вищезазначені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції

ч. 1 ст. 289 КК України.
Касаційна скарга потерпілого не містить переконливих доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеногоОСОБА_5 покарання через м`якість.
Урахувавши вказане, суд також дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, при цьому належним чином обґрунтував своє рішення, зазначивши підстави застосування ст. 75 КК України.
Доводи у касаційній скарзі потерпілого про те, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження всупереч ч. 3 ст. 349 КПКУкраїни, є необґрунтованимина таких підставах.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПКУкраїни суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Як убачається з копій судових рішень, суд, як того вимагає закон, належним чином з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового розгляду зміст обставин, які підлягають доказуванню, чи немає сумнівів у добровільності позиції учасників, а також роз`яснив їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Ніхто з учасників судового розгляду не заявляв суду заперечень щодо здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПКУкраїни тому підстав вважати, що судом не дотримано вимог закону при визначенні порядку дослідження доказів, немає. За наведених обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність порушень вимог закону судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 419 КПК України апеляційний суд належним чином вмотивував свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Обставин, які були б підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, за доводами потерпілого в касаційній скарзі не встановлено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Саме такі обставини встановлено судом при перевірці зазначеної касаційної скарги.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду

від 08 липня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3