Справа № 405/951/20
провадження № 1-кп/405/40/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2020 м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2020 за № 0000296, відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровограда, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, який не має утриманців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
щодо вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_4 ,
особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів
медичного характеру: ОСОБА_3 ,
законного представника особи, відносно якої вирішується питання про застосування
примусових заходів медичного характеру: ОСОБА_5 ,
захисника особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - адвоката: ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката: ОСОБА_8 ,

встановив:

на розгляд суду надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я за місцем проживання у кримінальному провадженні від 13.01.2020 за № 0000296 щодо вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру та вважав, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечні діяння, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин зазначених в клопотанні. Просив застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я за місцем проживання.
Законний представник ОСОБА_7 просила клопотання задовольнити та застосувати примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_3 .
Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.
Особа, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.
Потерпілий та його представник в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, враховуючи приписи ст.ст.93,94 КК України, ст.ст.512, 513 КПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові №7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України«Про психіатричну допомогу», вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, під час розгляду клопотання судом встановлено, що ОСОБА_3 , будучи неосудним, в період з 22 год. 00 хв. 12 січня 2020 року по 06 год. 00 хв. 13 січня 2020 року, більш точних часу та дати під час судового розгляду не встановлено, проникнувши шляхом вільного доступу до приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_3 , взяв належні ОСОБА_7 речі, а саме: телевізор Bravis LED-32G5000 Smart + Т2, вартість якого становить 4346 грн. 10 коп., акустичну систему Golden Field LA-16IG: 2 колонки та сабвуфер, вартість якої становить 839 грн. 70 коп., модем ADSL Tenda D301, вартість якого становить 649 грн. 80 коп.
Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення суспільно-небезпечного діяння зник, майном потерпілого розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 5835 грн. 60 коп.
Особа, відносно якого вирішується питання про застосування до нього примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_3 пояснив, що обставини вчиненого ним суспільно небезпечного діяння не оспорює.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий вказав, що в день крадіжки у ОСОБА_9 він придбав шафу. ОСОБА_10 допоміг йому перенести частину шафи до студії. Після чого ОСОБА_10 запропонував надати йому ключі від фотостудії в квартирі та самому принести іншу частину шафи, оскільки вже було пізно. Зранку ОСОБА_10 до фотостудії не прийшов, приблизно в обідній час зателефонував ОСОБА_10 , але у нього був вимкнений мобільний телефон, після чого він ( ОСОБА_7 ) відпросився з роботи та приїхав до фотостудії. Приїхавши до фотостудії, він виявив відсутність техніки, яка вказана в обвинувальному акті, ще раз зателефонував ОСОБА_10 , але телефон у нього був вимкненим. Інших частин шафи, які повинен був принести ОСОБА_11 , у студії не було. Далі він пішов за місцем проживання ОСОБА_10 , але вдома нікого не було. Після чого викликав поліцію. Частину шафи, яку вони принесли до студії разом з ОСОБА_11 , він викинув. Крім того, потерпілий зазначив, що фотостудія знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Подія відбулась з 12 на 13 січня 2020 року. З фотостудії було викрадено телевізор Bravis, ноутбуки Lenovo та LG, акустична система та модем. Ключ від фотостудії був лише у нього та його дівчини, один з яких він надав ОСОБА_12 . Цього дня в приміщенні фотостудії був лише він, його дівчина ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Повернути техніку йому допомогла поліція, вказавши на можливість самостійно викупити ломбарду телевізор Bravis та акустичну систему з ломбарду за власні кошти, що він і зробив. За адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться квартира, в якій облаштована фотостудія, з входом з вул. Єгорова.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 вказала, що на початку 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та вона в період з 21 до 22 год. перебували в приміщенні фотостудії по вул. Єгорова, 32, де ОСОБА_3 запропонував придбати у нього шафу на що ОСОБА_7 погодився. Після чого, ОСОБА_3 вказав, що сам доставить шафу в приміщення фотостудії, але йому потрібні ключі від неї, на вказану пропозицію ОСОБА_7 погодився та надав ОСОБА_3 ключі від фотостудії. Після чого, вона пішла додому, а ОСОБА_7 з ОСОБА_3 залишились, приблизно через півгодини ОСОБА_7 прийшов до дому по вул. Красногвардійська,45. Приблизно о 15 год. ОСОБА_7 взяв у неї ключ від фотостудію, оскільки його екземпляр був у ОСОБА_3 та поїхав на фотостудію, де і виявив крадіжку. Також свідок вказала, що з приміщення фотостудії було викрадено телевізор, ноутбук та колонки. Про те, що з приміщення фотостудії саме ОСОБА_3 було викрадено вказане вище майно вона дізналась від ОСОБА_7 . Повернуто телевізор та колонки, де зараз знаходиться ноутбук, їй невідомо. Пояснила, що особисто бачила, як ОСОБА_7 надав ОСОБА_3 ключі від фотостудії для того, щоб останній заніс в приміщення фотостудії шафу, але він ( ОСОБА_3 ) шафу так і не приніс. Чи повертались кошти за викрадені речі, їй не відомо. Від фотостудії всього два ключа - один у неї, а інший у ОСОБА_7 .
Вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, саме ОСОБА_3 крім показань потерпілого та свідка також підтверджуються наступними доказами, належність та допустимість яких встановлено під час розгляду справи по суті, а саме:
- протоколом огляду місця події від 13.01.2020, згідно якого було проведено огляд квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 з ілюстративними таблицями. Під час огляду не було виявлено видимих пошкоджень вхідних дверей (а.п.65,67);
- фіскальним чеком від 21.08.2019, яким встановлено придбання телевізора марки Bravis Led-32G5000 Smart+T2 у сумі 3831.00 грн. (а.п. 68);
- актом приймання - передачі обладнання у тимчасове платне користування модема ADSL Tenda D301, з якого видно, що вказаний модем перебував у ОСОБА_7 на праві оплатного користування з 22.08.2019 (а.п. 69);
- фіскальним чеком №4139 від 15.01.2020, з пояснень потерпілого, наданих в судовому засіданні, вказаний чек свідчить про відкуплення викраденого у нього майна, а саме: телевізора марки Bravis та акустичної системи (колонки та сабвуфер) (а.п. 70);
- протоколом огляду місця події від 15.01.2020, зі змісту якого видно, що ОСОБА_3 добровільно видав, зокрема роутер ADSL Tenda D301, серійний номер : НОМЕР_1 (а.п. 72);
- висновком експерта №50 від 30.01.2020, яким встановлено, що ринкова вартість представленого на дослідження телевізора Bravis LED-32G5000 Smart + Т2, S/N: G917J8BD, чорного кольору у технічно справному стані, викраденого з кабелем підключення та без будь-яких комплектуючих, придбаного 21.08.2019 може складати 4343,10 грн.; ринкова вартість станом на 13.01.2020 представленої на експертизу акустичної системи Golden Field LA-161G, чорного кольору, в комплекті якого міститься: 2 колонки та сабвуфер, у технічно справному стані, викраденої з кабелями підключення та без будь-яких комплектуючих, яка придбана в жовтні 2019 може становити 839,70 грн.; ринкова вартість станом на 13.01.2020 представленого на експертизу модему ADSL Tenda D301, S/N:Е013306, білого кольору, у технічно справному стані, викраденого без кабелю підключення, придбаного новим 22.08.2019 може складати 649,80 грн. (а.п. 76-83);
- відповіддю ТОВ «Ломбард «Гроші Тут» №115/01 від 15.01.2020 на запит слідчого, з якого видно, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звертався до ломбарду з приводу закладу майна, зокрема: TV LCD Bravis LED-35G5000+T2, акустика Golden Field LA-161G (а.п. 84);
- DVD-R диском для лазерних систем зчитувань марки Videx EXCELLENTI, на якому містить відеофайли, в ході перегляду яких встановлено, що 13.01.2020 о 02 год. 29 хв. 15 сек. ОСОБА_3 прибув до ломбарду «Гроші тут», який розташований за адресою: м. Кропивницький, вул. В. Перспективна, 20, з покривалом, в якому знаходились сабвуфер з колонками, а цього ж дня о 05 год. 33 хв. 53 сек. прибув до ломбарду з покривалом в якому був замотаний телевізор (а.п. 86). Вказані речі він заклав до ломбарду, за що отримав гроші.
Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13.01.2020 (а.п.64), на який прокурор послався під час судового розгляду, як на доказ вчинення суспільно небезпечного діяння саме ОСОБА_3 не може бути прийнятим судом, так як здобутий до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, тобто до початку досудового розслідування, а тому є не допустимим.
Крім того, суд зазначає, що з показів потерпілого та свідка, які узгоджуються з сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів в кримінальному провадженні, вбачається, що ОСОБА_3 , отримавши від потерпілого ключі від квартири для перенесення в неї частини конструкції шафи, мав дозвіл власника на потрапляння у квартиру тільки для вчинення цієї дії. Однак, з встановлених судом обставин вбачається, що ОСОБА_3 іншу частину конструкції шафи не переносив у квартиру, а, потрапивши в неї, взяв майно, яке належать потерпілому. Вказані обставини доводять протиправність перебудування ОСОБА_3 в квартирі та наявність ознаки проникнення у житло.
Приведені вище та дослідженні в судовому засіданні докази є належним, достовірними та допустимими, так як вони отримані органом досудового розслідування у порядку, встановленому КПК України, та містять у собі фактичні дані, які вказують поза розумним сумнівом на місце, час та спосіб вчинення саме ОСОБА_3 за встановлених судом обставин суспільно небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло), та розмір завданої суспільно-небезпечним діянням шкоди.
Разом із тим, суд вважає безпідставним посилання органу досудового розслідування при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_3 , при вчиненні ним інкримінованого суспільно - небезпечного діяння.
Так, осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Відповідно до дослідженого під час судового розгляду висновку судово-психіатричної експертизи №24 від 28.01.2020 ОСОБА_3 на момент вчинення злочину страждав та страждає психічним захворюванням в формі біполярного афективного розладу, поточний епізод змішаний. Зазначене психічне захворювання позбавило ОСОБА_3 можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння.
З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Тому, висновки органу досудового розслідування про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.
Суд звертає увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.
Зокрема, статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).
Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що орган досудового розслідування увагу не звернув.
З огляду на викладене, суд вважає, що підлягають виключенню посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_3 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.06.2019 №202/5997/17.
Судом враховується особа ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працює, не має утриманців, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, з 2015 перебуває під наглядом лікаря-психіатра та проходив курси стаціонарного лікування з приводу біполярного афективного розладу, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №24 від 28.01.2020 ОСОБА_3 на момент вчинення злочину страждав та страждає психічним захворюванням в формі біполярного афективного розладу, поточний епізод змішаний (МКХ-10, F-31.6), яке вимагає догляду та лікування. За своїм психологічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_3 слід вважати неосудним та підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.
Вказане свідчить, що суспільно - небезпечне діяння, яке містить об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вчинене ОСОБА_3 в стані неосудності, оскільки він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Згідност.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Частиною 2 ст. 94 КК України встановлено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.
Частиною 2 ст. 513 КПК України передбачено, що визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК), - висновку судово-медичної експертизи (п. 3); розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені ст. 94 КК, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння(злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними (п.5); з огляду на вимоги статей 19, 94 КК ст. 19 Закону № 1489-III до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Враховуючи викладене, тяжкість вчиненого у стані неосудності діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_3 , до нього необхідно застосувати примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я за його місцем мешкання.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до довідки про витрати на залучення експерта для проведення експертизи під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за висновком експертизи №50 від 30.01.2020 сума процесуальних витрат складає 1884,12 грн.
Зазначені процесуальні витрати виходячи з положень ч.2 ст.124 КПК України, яка передбачає можливість стягнення процесуальних витрат на користь держави на залучення експерта тільки при ухваленні обвинувального вироку, слід віднести на рахунок держави.
Інші заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 131 КПК України під час досудового розслідування і судового провадження не застосовувалися.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 92, 93, 94 КК України, ст. 100, ч. 2 ст. 292, ст. ст. 503, 512, 513 КПК України, суд,-
постановив:
клопотання про застування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні № 0000296 від 13.01.2020 відносно ОСОБА_3 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я за місцем проживання.
Процесуальні витрати за залучення експерта для проведення у кримінальному провадженні судової товарознавчої експертизи № 50 від 30.01.2020 в сумі 1884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) гривні 12 копійок віднести за рахунок держави.
Речові докази:
- телевізор Bravis LED-32G5000 Smart + Т2, S/N: G917J8BD, чорного кольору, акустичну систему Golden Field LA-161G, чорного кольору, які відповідно до розписок передано на зберігання власнику ОСОБА_7 , - після набрання вироком законної сили залишити за належністю потерпілому ОСОБА_7 ;
- модем ADSL Tenda D301, S/N:Е013306, білого кольору, - після набрання вироком законної сили залишити за належністю потерпілому ОСОБА_7 ;
- DVD-R диск для лазерних систем зчитувань марки Videx EXCELLENTI, на якому міститься відеозапис з камери спостереження ломбарду ПТ «Ломбард «Гроші Тут», після набрання вироком законної сили зберігати при матеріалах судової справи.
Копію ухвали суду після її проголошення вручити учасникам судового провадження.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Апеляція на ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного характеру подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру.

Суддя ОСОБА_15