Справа № 504/3649/20
Номер провадження 1-кс/504/1005/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.11.2020смт.Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши матеріали клопотання дізнавача інспектора СД Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 погоджене з прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000188 від 02.11.2020 року, за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2020 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого про арешт майна.

Слідчий в своєму клопотанні просить слідчого суддю накласти арешт на на тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом категорії А1, А, В1, В, ВЕ, С серія НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборонивши будь-яким особам та власнику розпоряджатися та користуватися зазначеним майном до прийняття законного рішення по кримінальному провадженню. Надати дозвіл на зберігання тимчасового дозвілу на право керування транспортним засобом категорії А1, А, В1, В, ВЕ, С серія НОМЕР_1 в матеріалах кримінального провадження. Розгляд даного клопотання провести в порядку ч.2 ст. 172 КПК України без повідомлення власника (володільця) чи його представника, що є необхідним з метою забезпечення арешту.

Прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у судоовму засіданні клопотання підтримав.

Дізнавач-інспектор СД Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні СД Лиманського ВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 02.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.11.2020 о 23.40 годи на стаціонарному посту "Центроліт" екіпажем УПП Океан 405 було зупинено а/м Фольцваген д/н ВТ39SOR під керуванням ОСОБА_6 , який пред`явив тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серія НОМЕР_1 , з явними ознаками підроблення, а саме потертості, подвійний шрифт, дані, які внесені у дозвіл не співпадають з даними баз МВС.

В ході проведення огляду на території стаціонарного посту «Центроліт» виявлено чоловіка, який представився як - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та добровільно видав співробітникам поліції тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом категорії А1, А, В1, В, ВЕ, С серія НОМЕР_1 , з явними ознаками підроблення, а саме наявність потертостей, нанесено подвійний шрифт, дані вказані в дозволі не відповідають базам даних МВС.

В ході огляду місця події тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом категорії А1, А, В1, В, ВЕ, С серія ПК №268427 було вилучено та поміщено до паперового конверту, який скріплений підписами двох понятих та печаткою Лиманського ВГІ ГУНП в Одеській області.

Звертаючись до суду з даним клопотанням слідчий зазначає, що є розумні підстави вважати тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом категорії А1, А, В1, В, ВЕ, С серія ПК №268427 доказом кримінального правопорушення, що обгрунтовує застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна з метою, передбаченою п.п. 1,4 ч. 2 ст. 170 КПК України, забезпечення збереження речового доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

З огляду на викладені обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що стороною обвинувачення доведено, що вилучені предмети відповідають критеріям речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України), що крім того підтверджується постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 02.11.2020 року.

Таким чином, з огляду на викладене, перед слідчим суддею доведено існування підстав вважати, що обумовлені слідчим речі є доказами в рамках даного кримінального провадження, що в свою чергу свідчить про наявність у слідчого судді підстав для застосування в рамках заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

В свою чергу, метою накладення арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), які, крім того, в подальшому будуть використовуватися при проведенні відповідних процесуальних дій з ними (експертиз, оглядів тощо).

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучені речі відповідають категорії речових доказів. Відтак, оскільки вилучені речі можуть використовуватися як докази, зокрема, на підтвердження причетності громадянина ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення за обставинами даного кримінального провадження (причетність якого на теперішній час перевіряється), в зв`язку з чим не виключено набуття останнім відповідного процесуального статусу тому слідчий суддя вважає, що завданням арешту майна є необхідність запобігання його приховування, псування та знищення з боку підозрюваної особи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні спрямовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження.

Відтак, з метою забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), забезпечення проведення відповідних процесуальних дій з вилученим майном (експертиз, оглядів тощо), й наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначені у клопотанні предмети.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зазначеної у клопотанні слідчого пов`язано із необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Крім того, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність вилученого майна категорії речових доказів, зацікавлені особи, в порядку ст. 174 КПК України, мають процесуальну можливість звернутися до слідчого судді з відповідним клопотанням про скасування арешту майна.

За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність його задоволення, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна. При цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача інспектора СД Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 погоджене з прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000188 від 02.11.2020 року, за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на на тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом категорії А1, А, В1, В, ВЕ, С серія НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборонивши будь-яким особам та власнику розпоряджатися та користуватися зазначеним майном до прийняття законного рішення по кримінальному провадженню №0000188 від 02.11.2020 року.

Надати дозвіл на зберігання тимчасового дозвілу на право керування транспортним засобом категорії А1, А, В1, В, ВЕ, С серія НОМЕР_1 в матеріалах кримінального провадження №0000188 від 02.11.2020 року.

Ухвала слідчого судді про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Виконання ухвали покласти на дізнавача інспектора СД Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1