ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2584/20 Справа № 204/1690/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, українця, неодруженого, маючого середню освіту, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 07 вересня 2020 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховав вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Також суд врахував, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, що вказує про те, що перебуваючи на свободі обвинувачений, з метою отримання коштів для існування та забезпечення життя, може вчиняти інші корисливі злочини, не має міцних соціальних зв`язків. Також, перебуваючи на свободі обвинувачений може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки свідки ще не допитані.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту або інший.
Вважає зазначену ухвалу необґрунтованою та невмотивованою, остільки суд не взяв до уваги, що прокурор при заявлені клопотання про продовження строку запобіжного заходу порушив вимоги ч.1 ст.199 КПК України, остільки воно було заявлено не в установлений строк, та вважається поданим із порушенням права на захист. На її думку, ухвала суду постановлена з істотними порушеннями норм КПК України та Європейського права, ризики надумані та недоведені.
Заслухавши доповідь судді, думку адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, застосувати до обвинуваченого домашній арешт, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в цілому дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що ризики, які враховувались судом при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати. ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, наявність можливості вчинити інший злочин. Ризики, які враховувались судом при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Вказані ризики є реальними, і їм не можливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 будь-якого іншого запобіжного заходу. Інші запобіжні заходи не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщенням обвинуваченого, не можуть їм запобігти.

З наявних матеріалів вбачається, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком два роки та покладено на нього певні обов`язки. Вирок набрав чинності 21 лютого 2020 року. Також, в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0002995 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, що свідчить про систематичність вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_6 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи захисту щодо порушення слідчим строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України при поданні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та щодо не своєчасності вручення обвинуваченому копій відповідних документів, та інше, на думку колегії суддів заслуговують на увагу, однак з врахуванням інших обставин по справі в їх сукупності, не можуть самі по собі слугувати безумовною підставою для скасування судового рішення в цілому.
Продовження існування зазначених вище ризиків, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується ОСОБА_6 , та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Апеляційний суд приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судді першої інстанції про необхідність продовження строку щодо обвинуваченого зазначеного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення зазначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм Закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Суттєвих порушень вимог матеріального та процесуального Закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів під час апеляційного перегляду, не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним зазначену апеляційну скаргу, залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3