КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: №11-кп/824/786/2020 Головуючий суддя в суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Головуючий суддя в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0007622 стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свіягіно Приморського краю Російської Федерації, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-25.05.2017 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки, остаточно визначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців.
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_6 04.09.2018 року приблизно о 13 годині 00 хвилин знаходячись у приміщені міні-садка «Сплюшка» по пр. Маяковського, 10 в м. Києві, побачив дитячий велосипед зеленого кольору «Galileo», після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв вищевказаний дитячий велосипед вартістю 2625,00 грн., що належить потерпілій ОСОБА_9 , та разом із велосипедом направився до виходу з приміщення міні-садка. Після виходу з приміщення на вулицю, таємні дії ОСОБА_6 були викриті потерпілою ОСОБА_9 , яка побачивши що останній викрав велосипед її малолітнього сина, висловила ОСОБА_6 вимогу зупинитися. Після чого, ОСОБА_6 розуміючи, що його дії, направлені на повторне таємне викрадення чужого майна, викриті, тримаючи при собі дитячий велосипед зеленого кольору «Galileo», продовжив вчиняти повторне відкрите викрадення чужого майна, не зважаючи на заклики потерпілої зупинитися. В-подальшому, ОСОБА_6 разом з викраденим майном направився у невідомому напрямку, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди в сумі 2625,00 грн..

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити оскаржуваний вирок суду, в частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання, врахувати обставини, які пом`якшують покарання, мотивуючи тим, районний суд призначаючи покарання, хоча і вказав, але не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують його покарання.

Крім того, вважає, що судом безпідставно застосовано положення ст. 71 КК України, при призначенні покарання, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного вироку збіг випробувальний термін за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2017 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За змістом положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) або зміну судового рішення, і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 186 КК України.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, його вина у вчиненні цього злочину у повному обсязі доведена в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також повністю доводиться належними, допустимими письмовими доказами у справі.
Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, а також правдивість показань потерпілої ОСОБА_9 під час проведення слідчих дій перевірені судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про свою непричетність до вчинення грабежу, обґрунтовано визнані судом безпідставними.
Зокрема в оскаржуваному вироку, суд зазначив, що оцінюючі досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд визнає належними та допустимими доказами свідчення потерпілої, свідків та наявні в справі письмові докази, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_6 на грабіж, вчинений повторно.

Наведеним обставинам, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дав належну та об`єктивну оцінку, а висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що при призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає безпідставними,необґрунтованими і такими, що спростовуються показаннями потерпілої, а також оголошеними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно та обґрунтовано зазначив в оскаржуваному вироку та про відсутність обставин, які пом`якшують його покарання, що також не встановлено колегією суддів.

Вчинення грабежу характеризується відкритим викраденням чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер

дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені

і оцінюються як викрадення.
Відкрите викрадення має місце тоді, коли винна особа вилучає майно в присутності його власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення злочину. При цьому й сам злочинець розуміє, що його дії є відкритими, помітними і розцінюються іншими саме як злочинні.
Змістом умислу особи, яка вчинює грабіж охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності, вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.
Фактичні обставини справи свідчать про те, що з об`єктивної та суб`єктивної сторони дії обвинуваченого ОСОБА_6 охоплювались усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності, відкрите викрадення чужого майна.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку, офіційно не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, думку потерпілої щодо призначеного покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлені.

Крім того, безпідставними та формальними є доводи апеляційної скарги обвинуваченого, з підстав незаконного застосування щодо нього положень ст. 71 КК України, зважаючи на таке.

Згідно ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зокрема, вироком Деснянським районним судом м. Києва від 25.05.2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
Разом з тим, в період іспитового строку, 4.09.2018 року ОСОБА_6 вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, грабіж, тому місцевий суд обґрунтовано застосував положення ст. 71 КК України, при призначенні покарання, та шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, призначив остаточне покарання.
Враховуючи, зухвалий характер та спосіб вчинення відкритого викрадення чужого майна, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_6 представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
З урахуванням вищевикладеного, підстав для зміни законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

___________ _____________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4