Справа 682/1296/20
№ 1-о/688/10/20
Ухвала
Іменем України
18 грудня 2020 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі колегії суддів: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та до засудження проживаючого в АДРЕСА_1 ,

про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду,

встановив:

Вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2003 року ОСОБА_6 засуджено за п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому належного майна, крім житла.
Ухвалою Верховного Суду України від 17 лютого 2004 року вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2003 року змінено, виключено кваліфікацію за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та ухвалено вважати ОСОБА_6 засудженим за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання, призначеного судом, - довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла, і на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, крім житла.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23 червня 2020 року заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2003 року направлено на розгляд до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України.

В обґрунтування заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_6 послався на те, що призначаючи йому найвищу міру покарання у виді довічного позбавлення волі, суд виходив з того, що на час розгляду кримінальної справи така міра покарання встановлена законом про кримінальну відповідальність та відповідає правам людини, положенням Конституції України та міжнародним договорам. Однак 08.06.2020 із засобів масової інформації (мережі інтернет) він дізнався, що призначена судом найвища міра покарання у виді довічного позбавлення волі, яка встановлена КК України, порушує права людини, принижує людську гідність, не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України і не підлягає застосуванню судом. Зазначив, що у кримінальній справі за особливо тяжкий злочин, суд повинен був призначити йому покарання лише у виді позбавлення волі на певний строк. Йому не було відомо про вказані обставини та вони не розглядалися судом, що вплинуло на судове рішення. При цьому, послався на рішення ЄСПЛ «Петухов проти України», яким визнано факт, що в Україні цей вид покарання за своєю юридичною природою і застосуванням до осіб, у випадках його нескорочення, не відповідає вимогам статті 3 Конвенції з прав людини. Також зазначив, що стаття 3 Конвенції вже діяла на час розгляду судом справи відносно нього і за цей час вона не змінювалась. А тому вважає, що вирок відносно нього підлягає скасуванню, а подальше його тримання під вартою є таким, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник заяву підтримали з підстав, викладених у ній.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив, вважав, що обставини, на які посилається засуджений, не є нововиявленими.
Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Неявка потерпілої не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з ч. 2 цієї ж статті нововиявленими обставинами визнаються:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути .

Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам, суду, самому засудженому, що в матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування.
Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у закону силу. Тобто необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

За змістом наведених норм процесуального закону роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення. Однак суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

В заяві засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду не наведено тих обставин, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин.

Відтак доводи, викладені засудженим ОСОБА_6 у заяві, зводяться до незгоди останнього із вироком суду в частині призначеної міри покарання, що не є підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши кримінальну справу за заявою ОСОБА_9 про перегляд судових рішень, постановлених щодо нього, 8 липня 2020 року дійшла таких висновків: а) довічне позбавлення волі як пропорційний та справедливий вид покарання за скоєння найтяжчих злочинів не суперечить ідеї людської гідності, яка лежить в основі Конвенції, та не являє собою порушення ст. 3 цієї Конвенції; б) лише нескорочуване довічне позбавлення волі є порушенням ст. 3 Конвенції; в) відсутнє порушення ст. 3 Конвенції в тому випадку, коли існує нормативно визначений на національному рівні та практично ефективний механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі; г) механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі повинен надавати національним органам можливість оцінити зміни поведінки довічно ув`язненого і констатувати прогрес, який не виправдовує триваючого утримання в ізоляції.

Велика Палата зауважила, що в національному законодавстві України існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак заповнення прогалин у нормативно-правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо правотворення, які належать законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.

Ураховуючи викладене, у справі «Петухов проти України № 2» ЄСПЛ установив системну проблему в законодавстві України, яку можна подолати лише заходами загального характеру, спрямованими на усунення її першопричини, шляхом внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування.

Таким чином обставини, на які посилається засуджений, не є нововиявленими, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для перегляду вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2003 року за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст. 372, 459-467 КПК України, суд

постановив:

Заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2003 року залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з дня отримання її копії.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3