Провадження №1-кс/523/4135/20
УХВАЛА
про повернення клопотання про арешт майна

11 листопада 2020 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , отримавши внесене у кримінальному провадженні №0002933 від 07.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України, клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 07.11.2020 року про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
09.11.2020 року до Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна, за яким досудовим розслідуванням встановлено, що 06.11.2020 року о 15:00 годині у вказаній аптеці розповсюджують лікарські препарати, які містять наркотичні засоби, без рецепту.
Як слідує з клопотання, за заявою ОСОБА_4 , СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області розпочате кримінальне провадження №0002933 від 07.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України, а у внесеному клопотанні слідчий ОСОБА_2 просить слідчого суддю накласти арешт на вилучені 06.11.2020 в ході огляду місця події аптеці «Галіція Груп», розташованої за адресою: м.Одеса, пр.Добровольського 100, кв.1, 2, чотири картонні упаковки таблеток «Пентангін-ФС», та в обґрунтування внесеного клопотання вказаний слідчий посилається на те, що (з клопотання дослівно) «…метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні…».

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

В силу ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
За ст.132 вказаного Кодексу, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчий суддя у контексті ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).
Статтями 276, 277 КПК України регламентовано, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 цього Кодексу, а письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Згідно зі ст.171 наведеного Кодексу, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, наряду з іншим, повинні бути зазначені підстави і мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право на власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
За ч.3 ст.172 означеного Кодексу, слідчий суддя чи суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Попри те, матеріали клопотання не містять відповідних документів в розумінні вимог ст.ст.36-37, 110, 214 КПК України, якими мають бути підтверджені процесуальні повноваження прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002933, адже зі змісту доданого до клопотання витягу з ЄРДР від 07.11.2020 року, не вбачається відповідних відомостей щодо залучення будь-якого прокурора до конкретного кримінального провадження.

Крім того, у внесеному клопотанні всупереч приписам ч.2 ст.171 КПК України не викладено значення цього майна для потреб кримінального провадження у конкретному випадку, а пропонуючи у клопотанні накласти арешт на майно, яке є речовим доказом, сторона обвинувачення взагалі не надала в розпорядження суду жодного документу в розумінні ст.ст.98-100, 104, 110 цього Кодексу, на підтвердження визнання такого майна речовим доказом, його огляду з докладним описом та фотофіксацією.
Разом із тим, всупереч приписам ч.3 ст.132 КПК України матеріали клопотання не містять відомостей щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення відповідною особою кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування у конкретному випадку такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а матеріали означеного клопотання не містять відомостей щодо повідомлення в порядку ст.276 зазначеного Кодексу певній особі про підозру у вчиненні злочину в даному кримінальному провадженні.
Між тим, зі змісту ч.1 ст.86 КПК України слідує, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, та згідно з ч.1 ст.94 цього ж Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наряду з наведеним, матеріали внесеного клопотання суперечать загальним засадам кримінального провадження, визначених у ст.7 КПК України, до яких зокрема відноситься недоторканність житла чи іншого володіння особи.
За ст.13, ч.ч.1, 2 ст.233 КПК України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч.3 цієї статті, а під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення, та під іншим володінням особи транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого чи іншого призначення тощо, які знаходяться у володіння особи.
Втім, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на виявлені та вилучені в ході огляду місця події приміщення аптеки «Галіція Груп, чотири картонні упаковки таблеток «Пентангін-ФС», слідчим ОСОБА_2 до клопотання не додано відповідної ухвали щодо визнання правомірним проведення такого огляду іншого володіння особи, а додана до клопотання заява завідуючої аптеки ОСОБА_5 від 06.11.2020 року щодо відсутності заперечень на проведення огляду аптеки, всупереч вимогам п.2 Розділу ІІІ «Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 13.06.2016 року №503, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.07.2016 року №944/29074, керівництвом вказаного ВП не розглянута.

Наведені обставини з урахуванням покладеного директором ТОВ «Галіція Груп» на ОСОБА_5 обов`язку відповідати лише за вхідний контроль якості лікарських засобів, обумовлює висновок про сумнівність законного проникнення слідчого ОСОБА_2 до іншого володіння особи та перешкоджає накладенню арешту на майно за сукупністю наведених обставин.
Разом із тим, матеріали розглядуваного клопотання не містять будь-яких відомостей щодо роз`яснення прав ОСОБА_6 та забезпечення її права на правову допомогу, а відтак не можна стверджувати, що вона надала добровільну та інформовану згоду на огляд приміщення аптеки, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що даючи таку згоду, - вказана особа була здатна усвідомлювати правові наслідки такої згоди.
Тотожну правову позицію підтримав Касаційний кримінальний суд Верховного суду у справі №159/451/16-к (постанова від 12.02.2019 року, провадження №51-1173км18).
Між тим, оцінюючи доданий до означеного клопотання протокол огляду місця події від 06.11.2020 року приміщення аптеки «Галіція Груп», на предмет допустимості, слідчий суддя дійшов наступного.
Як вбачається зі згаданого протоколу місця події від 06.11.2020 року, огляд вказаного приміщення аптеки проведено слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 в період часу з 16:32 до 16:38 годин 06.11.2020 року на підставі (з протоколу - дослівно) «вказівки чергового», а згідно матеріалів клопотання, датою та часом внесення відповідних відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні №0002933, - є той же день о 19:45 годині.
При цьому, слідчий суддя вважає, що «вказівка чергового» не може бути визнано підставою для проникнення зазначеного слідчого до іншого володіння особи, оскільки підставою для проведення огляду місця події має бути певна інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у відповідній процесуальні формі та без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.
Однак, матеріали означеного клопотання не містять будь-яких даних, які б стали підставою для проведення 06.11.2020 року огляду місця події у приміщенні аптеки «Галіція Груп».

Аналогічну правову позицію щодо існування зафіксованих у процесуальній формі підстав для проведення огляду місця події висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі №740/5066/15-к (постанова від 07.06.2018 року, провадження №51-3331км18).
Необхідно також зауважити на тому, що означене клопотання містить суперечливі й водночас незрозумілі слідчому судді відомості щодо дійсної дати внесення певних відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні №0002933, адже зі змісту клопотання слідує внесення відомостей до ЄРДР 07.11.2020 року, але з огляду на витяг, - 06.11.2020 року.
Окремо звертає увагу те, що всупереч вимогам розділу ІІІ «Інструкції з діловодства в органах Національної поліції», затвердженої наказом Голови Національної поліції України №414 від 20.05.2016 року, матеріали означеного клопотання не непрошиті, не пронумеровані, не складений опис та засвідчувальний напис є неповним, оскільки копії не містять дати їх створення, відсутній супровідний лист та реєстраційний номер вихідної кореспонденції, що у свою чергу не надає слідчому судді можливості пересвідчитись у дотриманні встановленого порядку надання таких матеріалів до суду.
Аналогічні висновки містяться в Розділі 1 та у п.п.6, 9 Розділу 2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року.
Оскільки з наданих до суду клопотання і доданих до нього матеріалів вбачається, що внесене до суду слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 і погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна є необґрунтованим й безпідставним, зміст якого до того ж не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України та процесуальні повноваження вказаного прокурора не підтверджені доданими до клопотання матеріалами, внаслідок чого й у контексті ст.ст.132, 172 цього ж Кодексу слідчий суддя доходить висновку про повернення клопотання до вказаної прокуратури для усунення недоліків, зі встановленням строку для їх усунення протягом 72-х годин з часу отримання копії цієї ухвали.
Керуючись ст.ст.2-3, 8-9, 13, 26, 132, 167, 170-172, 233, 237, 277-278, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 07.11.2020 року, погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 та подане у кримінальному провадженні №0002933 від 07.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України, про арешт майна, повернути вказаному прокурору.
Надати Одеській місцевій прокуратурі №4 строк для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали, - протягом 72-х годин з часу отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1