КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,
за участю:
адвоката, який діє в інтересах
заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000040 від 24.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

10 вересня 2018 року старший слідчий з ОВС четвертого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000040 від 24.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України, а саме: на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER311 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , вилучений в ході проведення обшуку 08.09.2018 року, який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним автомобілем.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року зазначене клопотання слідчого задоволено.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на врахування доведеності вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України, та існування необхідності накладення арешту на майно з метою, зазначеною слідчим у клопотанні, а саме: забезпечення спеціальної конфіскації та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою. Зазначає, що слідчий суддя до початку судового засідання не перевірив точний час надходження клопотання до суду та дотримання слідчим строку, передбаченого абзацом 2 ч.5 ст.171 КПК України, при цьому слідчим суддею також не дотримано строку на розгляд клопотання про арешт майна, а власника майна не повідомлено про судове засідання. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 12 вересня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Також апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження мотивуючи клопотання тим, що ухвалу постановлено без участі заявника, а копію ухвали після розгляду їй не було надіслано, про існування судового рішення апелянту стало відомо 26.08.2020 року.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому, колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до положень ч.1. ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Оскільки з матеріалів апеляційної скарги встановлено, що судовий розгляд клопотання про арешт майна здійснювався без повідомлення представника заявника, тобто строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді заявником пропущено з поважних причин, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді, під час досудового розслідування встановлено, що на території Київської області невстановленими особами здійснюється виготовлення, зберігання та збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв, які виготовлені з недоброякісної сировини, що становить загрозу для життя і здоров`я людей.

Також, в ході досудового розслідування встановлено, що транспортування незаконно виготовлених алкогольних напоїв здійснюється транспортним засобом «MERCEDES-BENZSPRINTER 311 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно картки відомостей вказаний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_5

08 вересня 2018 року під час проведення обшуку у транспортному засобі «MERCEDES-BENZSPRINTER 311 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 виявлено та вилучено картонну коробку сірого кольору без найменування в якій знаходиться харчовий пакет срібного кольору об`ємом 10 л. повністю заповнений прозорою рідиною з характерним запахом спирту, в кількості 100 штук.

Також вилучено і сам транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER311 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року накладено арешт на автомобіль марки «MERCEDES-BENZSPRINTER 311 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , вилучений в ході проведення обшуку 08.09.2018 року, який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з цим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Так, матеріали судового провадження не містять даних про те, що ОСОБА_5 , яка є законним власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZSPRINTER 311 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000040. Не містять матеріали клопотання і доказів, що майно придбано за рахунок коштів, отриманих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на залишення слідчим суддею поза увагою недотримання вимог ч.2 ст.64-2 КПК України при зверненні слідчого з клопотанням про арешт майна.

На підставі даних, які містяться в клопотанні про арешт майна, можна зробити висновок, що ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні має статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.
Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим кодексом.

Таким чином, нормою ч.2 ст.64-2 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, має право звертатися виключно прокурор.

Разом з цим, клопотання про арешт вилученого майна подано старшим слідчим з ОВС четвертого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_7 , що є недотриманням вимог ч.2 ст.64-2 КПК України.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на автомобіль марки «MERCEDES-BENZSPRINTER 311 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 .

Згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду обставинам кримінального провадження.

На підставі викладених обставин, які вказують на необ`єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС четвертого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000040 від 24.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України, а саме: автомобіля марки «MERCEDES-BENZSPRINTER 311 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , вилучений в ході проведення обшуку 08.09.2018 року, який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Поновити адвокату, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року.

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000040 від 24.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України, а саме: на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER311 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , вилучений в ході проведення обшуку 08.09.2018 року, який на праві власності зареєстрований за громадянкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС четвертого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000040 від 24.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України, а саме: автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER311 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , вилучений в ході проведення обшуку 08.09.2018 року, який на праві власності зареєстрований за громадянкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3