ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/950/20 Справа № 932/6838/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біла, Чемеровецького району, Хмельницької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:
- 04.09.2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2020 року клопотання старшого слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_11 , було задоволено частково.
Застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 серпня 2020 року включно, без визначення розміру застави.
Рішення суду обґрунтовано тим, що підозра, повідомлена ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 186 КК України, обґрунтована зібраними органом досудового слідства доказами та встановленими під час розгляду клопотання обставинами.
Стосовно ризиків, визначених п. 1, п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя погодився з позицією прокурора щодо імовірності їх виникнення, з огляду на особу правопорушника, а саме: відсутність відомостей щодо офіційного працевлаштування та місця проживання, а також встановлені під час судового розгляду обставини, що вказують на рецидив вчинення ним злочинів з корисливих мотивів.
Також враховуючи, що в цьому кримінальному провадженні підозрюваному інкриміновано злочин з корисливих мотивів із застосуванням насильства слідчий суддя дійшов висновку відповідно до положень ст. 183 КПК України про не визначення застави.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2020 року та постановити нову ухвалу про обрання ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_9 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України. У подальшому підозрюваному було повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 263 КК України, а також за ч. 2 ст. 186 КК України. Досі досудовим слідством не проведено всіх необхідних слідчих та розшукових дій. Експертизи, які б пов`язували підозрюваного зі злочином, відсутні. Вважає, що такі дії правоохоронних органів суперечать діючому КПК України, з процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри у вчиненні злочину передбаченого статтею 263 та ст. 186 Кримінального кодексу України.
Зазначає, що жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваний ОСОБА_12 не має на меті переховуватись від органів слідства, так як має стійкі соціальні зв`язки у вигляді вагітної дружини. Також підозрюваний розуміє, що при переховуванні він сам собі може нашкодити, і це може в подальшому призвести до негативних наслідків.

В доповненнях до цієї апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2020 року та постановити нову ухвалу про обрання ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час за адресою: АДРЕСА_2 .
Мотивує свої вимоги тим, що підозра, пред`явлена його підзахисному, взагалі не обгрунтована, ризики, зазначені у клопотанні, жодним чином не підтверджуються, при проведенні слідчих дій до ОСОБА_9 були застосовані недозволені методи фізичного та психологічного впливу, про що до ДБР направлені відповідні заяви, під час розгляду клопотання слідчий суддя не врахував дані, характеризуючі підозрюваного, його соціальні зв`язки та безпідставно не вирішив питання про застосування альтернативних запобіжних заходів.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу з урахуванням доповнень та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, а саме протоколом огляду місця подій від 21.04.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 23.04.2020 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання зі свідком ОСОБА_13 від 23.04.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 23.04.2020 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання зі свідком ОСОБА_14 від 23.04.2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 від 16.06.2020 року, протоколом проведення обшуку від 01.07.2020 року.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Таким чином, посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_9 , знаходячись на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі та цінності, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, у зв`язку з чим з огляду на особу правопорушника, а саме: відсутність відомостей щодо офіційного працевлаштування та місця проживання, а також встановлені під час судового розгляду обставини, що вказують на рецидив вчинення ним злочинів з корисливих мотивів, обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених слідчим у клопотанні ризиків не підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, взяв до уваги тяжкість злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за них у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4