КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

21 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів до 14 березня 2021 року, включно, з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, його вік, відсутність міцних соціальних зв`язків, той факт, що він не одружений, офіційно не працює, зареєстрований у Вінницький області, а також те, що він раніше судимий за тяжкі злочини та перебуває під вартою з 30 березня 2020 року.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що підстави, що стали обставиною для обрання та продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й надалі є актуальними, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою в межах строку, визначеного законом.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 у період з 21:00 по 06:00 год. наступного дня та звільнити ОСОБА_5 з-під варти.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, а не слідчого судді, як помилково зазначено у скарзі, є невмотивованою, прийнятою з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а саме ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, а тому є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції, не мотивував свої висновки та не навів обґрунтування існування жодного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд фактично взяв до уваги лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні.

Також, як вважає апелянт, судом не оцінені в сукупності та не взяті до уваги всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме наявність родини, постійного місця реєстрації та постійного місця проживання.

У зв`язку з цим, прийняте судом рішення, на думку апелянта, є необґрунтованим, а ризики, про які в оскаржуваній ухвалі фактично не зазначено, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Окрім цього, посилаючись на положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, зокрема на правову позицію, викладену у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» захисник ОСОБА_5 вважає, що застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, буде справедливим та обґрунтованим та не буде порушувати його конституційних прав та гарантій, в тому числі прав на життя, охорону здоров`я та медичну допомогу, оскільки судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання передбаченим законом ризикам.

Клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надходило, а тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд здійснювався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали, а саме копію оскаржуваної ухвали від 14 січня 2021 року та клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року про продовження обвинуваченомузапобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ризики наведені прокурором є недоведеними, невмотивованими та необґрунтованими, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував те, що даних про наявність підстав для скасування запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_5 або його зміни на менш мякий, ніж тримання під вартою, судом не встановлено, а стороною захисту не доведено наявності підстав для застосування більш мякого запобіжного заходу, які б забезпечили належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, незважаючи на доводи захисника про те, що, при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не були належним чином оцінені та взяті до уваги всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме наявність у ОСОБА_5 родини, постійного місця реєстрації та постійного місця проживання,колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ризики, які були підставами для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою, є й надалі актуальними, а тому відсутні будь-які обставини, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує відповідного ступеня втручання та обмеження прав і свобод обвинуваченого, гарантованих Конституцією України.
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, до 14 березня 2021 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1, КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання під вартою під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів до 14 березня 2021 року, включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 361/6197/20

Номер провадження: 11-кп/824/1572/2020

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_7

Доповідач - суддя ОСОБА_1