Дата документу 15.10.2020 Справа № 314/2950/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний № 314/2950/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1646/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення,

встановила:

до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)», надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Суд першої інстанції вивчивши матеріали провадження, заслухавши представника ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», засудженого та його захисника, прокурора, вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки згідно поданих та перевірених доказів слідує, що засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні данні у своїй сукупності не можуть свідчити про його виправлення і перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений, зазначає, що не згодний з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним.

Просить апеляційний суд застосувати щодо нього ст.81 КК України та звільнити його від відбування покарання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: засудженого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У пункті 1 частині 3 ст.81 КК України зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2020 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засудженні, які протягом всього, а не певного часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основаними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський влив.
Зі змісту ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбування частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно врахував данні щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією установи з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений Якимівським районним судом Запорізької області від 22.11.2017 за ч.2 ст.289 КК України. На підставі ч.1 ст.71 КК України суд до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.01.2017, та остаточно було призначено покарання ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 (п`ять) років 1 (один) місць позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_7 з 27.01.2020 відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)», є працездатним, однак на виробництві установи не працевлаштований.
З характеристики, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що засуджений безвідповідально ставить до виконання робіт із благоустрою установи.
Згідно з характеристикою, під час знаходження у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» засуджений порушує вимоги режиму відбування покарання, шість разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, один раз заохочувався правами начальника колонії, п`ять стягнень знято та погашено в установленому законом порядку, одне не зняте і не погашене, один раз заохочувався правами начальника колонії. Засуджений перебуває на профілактичному обліку як злісний порушник режиму відбування покарання.
Таким чином, поведінку засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не можна вважати стабільно позитивною та активною.
Окрім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, слід також врахувати факти, що ОСОБА_7 не приймає участі в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів, так само не приймав засуджений участі у роботі самодіяльних організацій тощо.
З посиланням апелянта в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню, колегія суддів не згодна, оскільки апелянт не зазначає у скарзі об`єктивні данні про спростування висновків суду першої інстанції, а тому доводи засудженого є безпідставними.
Колегія суддів зазначає, що процес виправлення засудженого ОСОБА_7 не досягло тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Таким чином, судовий розгляд клопотання засудженого судом першої інстанції було здійснено та проведено у відповідності до вимог законодавства України.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційних скарзі мотивів.
З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3