Дата документу 29.10.2020 Справа № 336/6933/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/1179/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/6933/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.121 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002059, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, до затримання офіційно не працював, мешкав та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_7 з 19.09.2019 року.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 10.08.2019 року по 13.08.2019 року.

Застосовано до ОСОБА_7 заходи лікування від алкогольної залежності за місцем відбування покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою ухвалено залишити без змін.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 10.08.2019 року у період часу з 13.30 до 13.59 годин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою свого мешкання у кімнаті АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли з причини конфлікту між його братом ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_11 , з мотивів помсти, наніс ОСОБА_11 , який у стані сильного алкогольного сп`яніння лежав на дивані, два удари ножем в область правого стегна і один удар ножем в область правого передпліччя, чим спричинив ОСОБА_11 згідно висновку експерта № 2916 від 13.08.2019 року КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» різані рани на правому стегні та правому передпліччі, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні/21 день та до причин смерті відношення не мають; одиночне, проникаюче, сліпе колото-різане поранення правого стегна з ушкодженням правої стегнової артерії та подальшою гострою крововтратою, яке за ознакою небезпеки для життя кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, від чого настала смерть ОСОБА_11 .

Оцінивши надані суду та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 не доведено наявність умислу на позбавлення життя потерпілого, тому вважав за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений та кваліфікацію його дій, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з невідповідністю тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та є явно несправедливим. На думку прокурора, призначене покарання ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 65 КК України, з причин того, що суд першої інстанції при постановленні вироку не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Вказує, що ОСОБА_7 скоїв тяжке кримінальне правопорушення, пов`язане з позбавленням життя людини, у скоєному не розкаявся, намагався ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, у зв`язку з тим, що він не скоював злочину. Суд не взяв до уваги ті факти, які він поясняв у суді, а саме після перегляду відеозапису він вказував, що не брав у руки ножа, його руки не були в крові, прохав взяти до уваги чиї були відбитки рук на рукоятці ножа. Вказує, що ОСОБА_11 сам встромив ніж у ногу та кинув в стіну навпроти себе. Також зазначає, що не погоджується з показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що обвинувачений розпивав з ними алкоголь, ходив по кімнаті, коли вони лягли відпочивати, потім сидів біля вікна, а потім обійшов диван та підійшов до ОСОБА_11 . Просить взяти до уваги, що він прийшов сам з кафе, зайшовши до кімнати, побачив ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на дивані та пішов до туалету. Повернувшись до кімнати, він зачинив двері та підійшов до дивану, де були ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , щоб розбудити когось та сходити в аптеку за бояришником. Йому здалось, що ОСОБА_14 махнув у різні сторони головою та щось пробурчав, в цей момент він почув за собою чиїсь кроки, ОСОБА_10 встав з ліжка, він завів руки за спину та на нього надягли кайданки. ОСОБА_10 дивився на нього, а він на ОСОБА_10 . Після чого, поліція почала його виводити, а ОСОБА_16 наче теж щось бормотав. Передивившись відео в суді, де його виводили з кімнати, він зазначив, що казав, що прийшло у голову (вб`є, заб`є за брата), оскільки знав який був конфлікт між ОСОБА_17 та Женею напередодні. В райвідділку працівники поліції ставили йому якісь питання, щось казали про ніж, на що він тільки погоджувався та підписував всі документи в неадекватному стані. Про те, що ОСОБА_11 помер він дізнався на наступний день від адвоката. Про кров на штанах він дізнався також наступного дня, коли його роздягали в поліції для експертизи. Вказує, що з ОСОБА_11 у нього були добрі дружні стосунки, вони ніколи не сварились (ні у тверезому, ні в п`яному вигляді). В конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 він намагався не втручатись, уникав та не звертав на це уваги.

До апеляційного суду також з апеляційною скаргою звернувся захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , який під час апеляційного розгляду відмовився від своїх апеляційних вимог, зі згоди обвинуваченого, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції прийняв відмову захисника адвоката ОСОБА_8 від апеляційної скарги та закрив апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції розглядає лише апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вимог і положень зазначених законів дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав та пояснив, що не мав умислу на заподіяння ОСОБА_11 смерті або тілесних ушкоджень, ударів ножем або інших протиправних дій відносно нього не вчиняв, обставини, за яких потерпілий отримав смертельне поранення, обвинуваченому невідомі. Пояснив, що проживає по АДРЕСА_1 у гуртожитку з братом ОСОБА_18 , багато років товаришував з ОСОБА_19 , який був їх сусідом, а приблизно протягом шести місяців до вказаних вище подій ОСОБА_20 мешкав разом з ними у одній кімнаті. В останній час ОСОБА_21 та брат обвинуваченого ОСОБА_16 сварилися, а напередодні тих подій, які розглядає суд, він ( ОСОБА_7 ), повертаючись з роботи, зустрів ОСОБА_13 , який розповів, що між ним та братом обвинуваченого стався конфлікт та він «пирнув» ОСОБА_16 ножем, після чого обвинувачений вдома побачив брата у крові, ОСОБА_16 підтвердив, що ОСОБА_22 його «порізав». 09.08.2019 року ввечері обвинувачений разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_23 випивали у них у кімнаті, де заночували, а 10.08.2019 року приблизно об 11.00 год. вийшли з дому та попрямували у кафе, яке знаходиться поблизу з гуртожитком, щоб похмелитися. У кафе всі вони вживали алкоголь, обвинувачений випив приблизно 300 грамів горілки. ОСОБА_22 та ОСОБА_16 вдвох пішли з кафе додому раніше обвинуваченого, який ще протягом приблизно 30-40 хвилин перебував у кафе сам, після чого також пішов додому. Коли він прийшов у гуртожиток, двері у кімнату, де вони мешкають, були не замкнені на замок, ОСОБА_16 та ОСОБА_22 спали на ліжку, обвинувачений підійшов до ліжка з наміром їх будити, на той момент ОСОБА_22 вже був з пораненням. Після цього, ОСОБА_24 сходив на кухню та у вбиральню, а коли повернувся у кімнату, за ним майже слідом увійшла поліція та почалося з`ясування обставин смерті ОСОБА_13 , про що обвинуваченому нічого невідомо. Кров потерпілого на його одязі, виявлена в ході досудового розслідування, могла випадково потрапити з ліжка, де помер ОСОБА_20 , коли обвинувачений підходив до нього, щоб розбудити ОСОБА_25 . З поліцією, яка прибула на місце події, він спілкувався, нічого не усвідомлюючи через стан сп`яніння та був наляканий, тому обмовляв себе, пояснюючи, що наніс удар ножем ОСОБА_26 у ногу, щоб помститися за брата, якому потерпілий напередодні також ножем поранив ногу, ці його пояснення дійсним обставинам справи не відповідають.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини у скоєному кримінальному правопорушенні, його вина повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, дослідженими та оціненими судом першої інстанції, зокрема показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_10 , а також сукупністю інших письмових доказів. До того ж, зміст досліджених судом доказів та їх подальша оцінка, стороною захисту, фактично під сумнів не ставилися.

Суд першої інстанції належним чином дослідив наявні докази у провадженні, у їх сукупності, з точки зору достатності, належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_7 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення, спростувавши доводи сторони захисту, які аналогічні і доводам, наведеним в апеляційній скарзі, щодо відсутності винуватості обвинуваченого у причетності до злочину, зазначивши, при цьому, чому прийняв докази обвинувачення та чому відкинув версії сторони захисту.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого про те, що він не вчиняв злочину колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на наступне.

Так, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що в ніч з 9 на 10 серпня 2019 року у кімнаті, де він мешкає з братом ОСОБА_10 та знайомим ОСОБА_11 , вони розпивали горілку та надалі вранці 10 серпня 2019 року продовжили вживати алкоголь у кафе, після чого окремо повернулись у гуртожиток, де через короткий час був виявлений труп ОСОБА_11 .

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 підтвердили, що 10.08.2019 року на момент їх прибуття за викликом обвинувачений ОСОБА_7 знаходився в помешканні по АДРЕСА_1 , де був виявлений труп ОСОБА_11 , а обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що саме він заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, помстившись за брата, якого напередодні «порізав» ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції показав, що 10.08.2019 року після вживання алкоголю у кімнаті за місцем мешкання знаходились він, потерпілий ОСОБА_11 , з яким вони лягали спати на одному ліжку, та обвинувачений ОСОБА_7 . Прокинувшись від крику ОСОБА_11 , свідок побачив його на ліжку у крові без свідомості, а сам обвинувачений, який знаходився у кімнаті, розповів, що помстився ОСОБА_33 за те, що напередодні потерпілий заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_16 .

Вказані обставини підтверджуються протоколом огляду місця події від 10.08.2019 року (т.1, а.п.129-145), в процесі якого труп ОСОБА_11 був виявлений в помешканні обвинуваченого ОСОБА_7 та з місця злочину вилучений ніж, яким, за висновками досліджених судом експертиз, були заподіяні тілесні ушкодження потерпілому, при цьому висновки експертиз сумнівів в обґрунтованості та кваліфікації експертів не викликають.

Спричинення потерпілому тілесних ушкоджень у короткий проміжок часу, їх тяжкість, настання смерті ОСОБА_11 протягом нетривалого часу після їх заподіяння за місцем проживання ОСОБА_7 безпосередньо після події злочину, виключає можливість отримання тілесних ушкоджень потерпілим за інших, ніж викладено в обвинувальному акті, обставин.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виявлення на одязі обвинуваченого, у змивах з кистей рук, вмісті його піднігтьових зрізів з кінцівок крові людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_11 не виключається, вилучення під час огляду місця події знаряддя злочину, особисті пояснення ОСОБА_7 працівникам поліції та свідку ОСОБА_10 , за змістом яких саме він заподіяв ножове поранення ОСОБА_11 у ногу з мотивів помсти за брата, якого ОСОБА_11 також поранив ножем у ногу напередодні, відсутність на місці події слідів біологічного походження, які належать не ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , а іншій особі, викривають саме ОСОБА_7 як особу, що спричинила тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , від яких настала смерть потерпілого.

На користь такого висновку районного суду вказують і ті факти, що обвинувачений ОСОБА_7 на момент вчинення злочину не мав тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею, що підтверджує належність виявлених на його одязі та у піднігтьовому вмісті слідів крові потерпілому ОСОБА_11 , а також той факт, що поранення обвинувачений наніс ОСОБА_34 ножем у ту саму частину тіла, куди напередодні ОСОБА_11 поранив його брата ОСОБА_10 , що підтверджує зміст його власних пояснень одразу після вчинення злочину про помсту за брата.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 колегія суддів вважає неспроможними та розцінює їх як неправдиві, що пояснюється обраною позицією захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне, оскільки вони повністю спростовані сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, а на користь висловленої позиції обвинуваченого, що ОСОБА_11 сам наніс собі смертельне поранення, жодних доказів надано не було як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій.

Крім того, з дослідженого в суді першої інстанції висновку судової психіатричної експертизи № 403 від 16.09.2019 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 пояснив про вживання спиртного з 16 років, алкоголіком себе не вважає, при цьому брехливий, намагається представити себе з кращої сторони (т.1, а.п.230).

Також колегія суддів враховує, що ступніть алкогольної залежності ОСОБА_7 досяг такого рівня, що, за його власними поясненнями, він тверезим майже не буває, а у стані сильного сп`яніння з ним відбуваються такі події, яких він в подальшому не пам`ятає.

Відтак, висновки суду першої інстанції про неправдиві показання обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні відповідають його психічному стану та відомостям про його алкогольний анамнез.

Отже, на переконання колегії суддів, дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора стосовно необґрунтованості судового рішення в частині призначеного ОСОБА_7 покарання внаслідок його м`якості, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначення покарання носить індивідуальний характер, і його вид, розмір визначається з урахуванням положень зазначеного закону.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, постійної роботи не має, мав постійне місце проживання, за місцем якого сусідами характеризувався негативно, на обліку в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції не встановив. Натомість, обтяжуючими покарання обставинами, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням всіх цих обставин, у сукупності, судом було призначено покарання ОСОБА_7 в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 років, із застосуванням до ОСОБА_7 заходів лікування від алкогольної залежності за місцем відбування покарання, і підстав вважати таке покарання занадто м`яким, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставин, що обтяжують покарання, на думку колегії суддів, свідчать про те, що судом першої інстанції правильно визначений розмір покарання.

Тому доводи сторони обвинувачення, наведені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та не можуть бути визнані такими, що можуть бути безперечно враховані, як підстави для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Обставини, на які послався прокурор в своїй апеляційній скарзі, як на підстави для призначення більш суворого покарання, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для збільшення розміру призначеного покарання, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості для досягнення мети покарання.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку або скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинуваченим в апеляційній скарзі взагалі не наведено підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 415 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4