Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/2356/20
Справа № 711/7000/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2020 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_6 , володільця майна ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання слідчого ВРЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , винесене в кримінальному провадженні №0000114 від 20.03.2020, погоджене прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна,-

встановив:

Слідчий СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням про арешт майна, мотивуючого його тим, що СУГУ НП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000114 від 20.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , будучи особою непрацевлаштованою у СТ «Центральний ринок м. Черкаси», діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , переслідуючи незаконну мету збагачення, керуючись корисливим наміром спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном,усвідомлюючи незаконний характер своєї діяльності, умисно, з корисливих мотивів, систематично, упродовж тривалого часу, більш точну дату в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи на території СТ «Центральний ринок м. Черкаси», що за адресою: вул. Небесної Сотні, 30, м. Черкаси, систематично вимагав грошові коштів за право роботи на ринку, погрожуючи в разі невиконання вказаної вимоги насильством або знищенням та пошкодженням майна ряду осіб.

Так, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , починаючи з лютого 2020 року, більш точну дату в ході досудового починаючи з лютого 2020 року, більш точну дату в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи на території СТ «Центральний ринок м. Черкаси», що за адресою: вул. Небесної Сотні, 30, в м. Черкаси, реалізовуючи спільний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, систематично у рішучій формі, пред`являв протиправну вимогу, яка виразилася в вимаганні грошових коштів в сумі 400 грн. щомісяця, у ОСОБА_12 , яка працює найманим працівником у ФОП « ОСОБА_13 », має своє торгівельне місце на СТ «Центральний ринок» та сплачує офіційну орендну плату за це місце щомісяця, застосовуючи при цьому психологічне насилля, що виразилось у висловлювані погроз знищенням та пошкодженням майна, у збереженні якого зацікавлена ОСОБА_12 .

Також він, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 починаючи з 13 червня 2020 року, перебуваючи на території СТ «Центральний ринок м. Черкаси», що за адресою: вул. Небесної Сотні, 3О, в м. Черкаси, реалізовуючи спільний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, пред`явив у рішучій формі, протиправну вимогу, ОСОБА_14 , яка виразилася в вимаганні грошових коштів в сумі 50 грн. щоденно, за можливість перебування на території ринку з метою здійснення торгівлі напоями, погрожуючи, при цьому, у разі невиконання вимоги, знищенням та пошкодженням майна, у збереженні якого зацікавлений ОСОБА_14 та погрозою застосуванням насильства стосовно останнього.

Він же, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи на території СТ «Центральний ринок м. Черкаси», що за адресою: вул. Небесної Сотні, 30, м. Черкаси, починаючи з 19 червня 2020 року, реалізовуючи спільний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, пред`явив у рішучій формі, протиправну майнову вимогу ОСОБА_15 , яка виразилася в вимаганні грошових коштів в сумі 20 грн. щоденно, за можливість перебування на території ринку з метою реалізації продуктів харчування, погрожуючи, при цьому, у разі невиконання вимоги, знищенням та пошкодженням майна, а також погрозою застосуванням насильства стосовно останнього.

Також він, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи на території СТ «Центральний ринок м. Черкаси», що за адресою: вул. Небесної Сотні, 3О, м. Черкаси, починаючи з 3О липня 2020 року, реалізовуючи спільний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій пред`явив у рішучій формі, протиправну майнову вимогу ОСОБА_16 , яка виразилася в вимаганні грошових коштів в сумі 20 грн. щоденно, за можливість перебування на території ринку з метою реалізації продуктів харчування, погрожуючи, при цьому, у разі невиконання вимоги, знищенням та пошкодженням майна та погрозою застосуванням насильства стосовно останнього.

Крім того, ОСОБА_9 перебуваючи на території СТ «Центральний ринок м. Черкаси», що за адресою: вул. Небесної Сотні, 3О, м. Черкаси, 30.09.2020 близько 11 годині 51 хвилин, реалізовуючи спільний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, пред`явив у рішучій формі, протиправну майнову вимогу ОСОБА_15 , яка виразилася в вимаганні грошових коштів в сумі 20 грн., яку останній відмовився надавати.

Усвідомлюючи реальність погроз ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , бажання продовжити свою діяльність на вказаному ринку, ОСОБА_15 , розуміючи, що для продовження своєї діяльності на ринку, ОСОБА_15 о 12 годин 35 хвилин, надав 20 грн., які в нього вимагали ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою насильства та пошкодженням чи знищенням майна, підозрюється ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Черкаси, українець, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

В подальшому, під час затримання ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України було проведено його обшук, під час якого виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 100 євро та 14590 гривень; телефон «SAMSUNG»; телефон «NOKIA» НОМЕР_1 .

Також, на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2020, було проведено обшук автомобіля «Audi A6», 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час якого було виявлено та вилучено: дві боргові розписки; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; ключі від автомобіля; автомобіль «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речового доказу та відповідно до ч. 3. ст. 170 КПК України, арешт накладається на манно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Так з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування та знищення інформації та збереження слідів кримінального правопорушення, необхідно накласти арешт на майно, вилучене у ОСОБА_9 , під час обшуку в порядку ст. 208 КПК України та обшуку автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що забезпечить можливість подальшого використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили задовольнити його повністю.

Представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував.

Власник автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 надіслала до суду заяву, в якій клопотання про арешт майна просила розглянути у її відсутності. Проти задоволення колотпотання заперечувала.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20.03.2020 року до ЄРДР внесено відомості за № 0000114 за ч.2 ст. 189 КК України стосовно того, що 20.03.2020 року до СУ ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали від працівників УСР в Черкаській області ДСР НП України з приводу того, що від громадянина Г, надійшло повідомлення про те, що група невстановлених осіб протягом тривалого часу на території СТ «Центральний ринок м. Черкаси» займаються вимаганням грошових коштів у підприємців, погрожуючи при цому фізичною розправою та знищенням майна.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2020 року надано дозвіл слідчим СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 на проведення обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля «Audi A6», 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , який перебуває у власності ОСОБА_7 яким користується ОСОБА_9 , 1986р. народження, з метою відшукання та вилучення грошових коштів, які використані чи/та будуть використані під час проведення контролю за вчиненням злочину (спеціальний слідчий експеримент), блокнотів з чорновими записами, мобільного телефону із сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 ..

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2020 року вбачається, що слідчий суддя прийшов висновку про те, що надання дозволу на обшук, з метою відшукання та вилучення: розписок, накопичувачів інформації, планшетів, комп`ютерів з чорновими записами, то в цій частині клопотання слід відмовити, оскільки стороною обвинувачення воно не обгрунтоване. Так, не наведено конкретного переліку відповідних речей та документів, а також не доведено, що при вчиненні даного злочину використовувалися вказані вище речі та складалися відповідні розписки.

Слід зазначити, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення конкретного кримінального правопорушення, яке є предметом розслідування у певному кримінальному провадженні. Отже, відсутні підстави для задоволення клопотання і в частині надання дозволу на обшук з метою відшукання та вилучення грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, крім тих, які використані чи/та будуть використані під час проведення контролю за вчиненням злочину (спеціальний слідчий експеримент), враховуючи правову кваліфікацію злочину, відомості про який внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2020 (ч.2 ст.189 КК України).

Згідно протоколу обшуку від 30.09.2020 року автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 виявлено та вилучено дві боргові розписки; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; ключі від автомобіля; автомобіль «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 30.09.2020 року було проведено особистий обшук затриманого ОСОБА_9 , під час якого виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 100 євро та 14590 гривень; телефон «SAMSUNG», із сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 ; телефон «NOKIA» НОМЕР_1 .

Так, відповідно до ч. 2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревіізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість, що без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні неможливо.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною першою статті 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, арешт на майно з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2020 року надано дозвіл слідчим СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 на проведення обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля «Audi A6», 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , який перебуває у власності ОСОБА_7 яким користується ОСОБА_9 , 1986р. народження, з метою відшукання та вилучення грошових коштів, які використані чи/та будуть використані під час проведення контролю за вчиненням злочину (спеціальний слідчий експеримент), блокнотів з чорновими записами, мобільного телефону із сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 .

Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Зіставляючи зміст ухвали слідчого судді від 15.09.2020 року з даними, що містяться у протоколі обшуку від 30.09.2020 року, приходжу до висновку, що дане судове рішення не містить вказівку на вилучення двох боргових розписок; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; ключів від автомобіля; автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому вказані речі є тимчасово вилученим майном.

Так, обґрунтовуючи клопотання про накладання арешту слідчий вказує на те, що арешт вказаного майна викликаний необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1,2 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів (п.1).

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено в судовому засіданні, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; ключі від автомобіля; автомобіль «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, не зберегли на собі його сліди, не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є об`єктом кримінальних дій і не річчю, яка набута кримінально протиправним шляхом.

Як вбачається з реєстраційної картки ТЗ, автомобіль «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_7 .

З повідомлення про підозру від 30.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою насильства та пошкодження чи знищення майна.

Разом з тим, органом досудового розслідування не надано доказів, які свідчать що вказаний автомобіль використовувався під час вчинення вказаного кримінального провадження.

Незважаючи на визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; ключів від автомобіля та автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 речовим доказом, слідчий суддя звертає увагу на те, що визнання речовими доказами можливо лише щодо вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їхнє відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, заарештованого майна відповідно до правил ст. 98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за пропуском стадії накладення на нього арешту відповідно до правил ч. 5 ст. 171 КПК України, чинним КПК України не передбачено.

Що стосується двох боргових розписок, які були вилучені під час проведення обшуку автомобіля, то слідчий суддя приходить до висновку накласти арешт на вказані боргові розписки, оскільки діяльність, яка перевіряється під час досудового розслідування пов`язана з встановлення обставин вимагання грошових коштів.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що дві боргові розписки могли зберегти на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і вони можуть бути приховані, передані або пошкоджені.

Водночас ці обставини мають бути перевірені шляхом проведення їх дослідження в сукупності з отриманими іншими відомостями під час проведення слідчих дій. Зазначені обставини мають суттєве значення для кримінального провадження. Без їх отримання неможливо всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, встановити всіх осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопрушення, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних процесуальних рішень.

Так, згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 30.09.2020 року було проведено особистий обшук затриманого ОСОБА_9 , під час якого виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 100 євро та 14590 гривень; телефон «SAMSUNG», із сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 ; телефон «NOKIA» НОМЕР_1 .

Слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт вказаного майна також не може задоволено виходячи з наступного.

Щодо твердження слідчого про те, що вказані кошти здобуті кримінально протиправним шляхом, то слідчий повинен довести зв`язок вчиненого кримінального правопорушення з грошовими коштами, які вилучені під час обшуку.

Слід зазначити, що у разі надання дозволу на вилучення коштів, здобутих злочинним шляхом, ці грошові кошти повинні бути ідентифіковані шляхом позначення серії та номеру купюри, саме в ухвалі слідчого судді, оскільки тільки так можливо встановити належність коштів до певного злочину.

З долученого до матеріалів скарги протоколу обшуку вбачається, що вилучені грошові кошти не ідентифіковані шляхом позначення серії та номеру купюри.

Також слідчий суддя вважає, що вилучені грошові кошти та телефон «NOKIA» НОМЕР_1 не можуть мати статусу речового доказу, оскільки слідчим не доведено, що вказані кошти були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження

Крім того, як вже було зазначено вище, визнання речовими доказами можливо лише щодо вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їхнє відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, заарештованого майна відповідно до правил ст. 98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за пропуском стадії накладення на нього арешту відповідно до правил ч. 5 ст. 171 КПК України, чинним КПК України не передбачено.

Що стосується телефону н «SAMSUNG», із сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 , то на відшукання вказаного телефону був наданий дозвіл в ухвалі слідчого судді від 15.09.2020 року, а тому відсутні підстави для накладення арешту на вказаний телефон, оскільки він повинен зберігатися при матеріалах кримінального провадження.

На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи. У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівок на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості можливого правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для власника майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема ОСОБА_22 , який не є підозрюваним у кримінальному провадженні

За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи вказану у клопотанні правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання не підлягає частковому задоволенню.

Також слідчий суддя зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Керуючись ст. 22, 131-132, 170-171 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання слідчого ВРЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на дві боргові розписки, які були вилучені 30.09.2020 року під час проведення обшуку автомобіля «Audi A6», 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , який перебуває у власності ОСОБА_7 .

В задоволенні решти вимог за клопотанням відмовити.

Копію ухвали направити слідчому, в провадженні якого знаходиться справа, прокурору, володільцю майна.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду в порядку, визначеному КПК України.

Повний текст ухвали слідчого судді проголошено 23.10.2020 року о 08.00. год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1