Справа № 466/7890/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/765/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №3 від 12.06.2019 та №0003628 від 23.10.2019 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186; ч.2 ст. 15-ч.2 ст. 186 КК України та обрано покарання: за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць; за ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі з урахуванням ст. 68 КК України строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України до покарання за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 02.12.2019, та остаточно призначено покарання, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяця.
Покарання, призначене за вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 09.09.2019, у виді штрафу у розмірі 510 гривень, виконувати окремо.
Запобіжного заходу засудженому ОСОБА_6 залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу фактичного затримання з 23 жовтня 2019 року.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком ОСОБА_6 05 червня 2019 року, близько 16 години, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Шевченківська районна адміністрація», що на проспекті В.Чорновола,57 у місті Львові, керуючись корисливим мотивом та метою відкритого викрадення чужого майна, підійшов до ОСОБА_9 , який у цей час перебував на цій зупинці громадського транспорту та шляхом ривка, із його нагрудної кишені сорочки, повторно, відкрито викрав мобільний телефон марки «Motorola Moto C Plus Dual Sim», вартістю 3145 гривень 90 копійок, з монтованими сім-картками стільникових операторів ТОВ «Лайфселл» та ПрАТ »ВФ Україна», вартістю 30,00 гривень кожна, загальною вартістю 60,00 гривень, з чохлом у вигляді накладки, вартістю 200,00 гривень, які належать ОСОБА_9 , після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3405 гривень 90 копійок.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 23 жовтня 2019 року, близько 07 години 34 хвилини, перебуваючи на законних підставах у салоні автобуса марки «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ТзОВ «Міра і К» та який знаходився на зупинці громадського транспорту, яка розташована біля будинку № 4, що по вулиці Величковського міста Львова, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно із водійського сидіння викрав 267,00 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_10 , проте помітивши, що потерпілий повертається до вказаного автобуса, намагаючись покинути місце вчинення злочину, через відчиненні пасажирські двері, був виявлений потерпілим, який усвідомлюючи протиправний характер його дій та намагався його затримати, але не маючи наміру припинити свої злочинні дії, а також з метою утримання викраденого майна, усвідомлюючи факт викриття своїх злочинних дій, ОСОБА_6 продовжив виконання свого злочинного умислу та намагаючись відкрито залишити місце вчинення злочину з викраденим майном, почав втікати, однак виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не закінчив, з причин, які не залежали вій його волі, оскільки був затриманий потерпілим.
На вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити даний вирок в частині призначення остаточного покарання, зокрема вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 186; ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України з призначенням покарання: за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць; за ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі з урахуванням ст. 68 КК України строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 України звільнений від відбуття призначеного покарання з встановленим іспитовим строком 1 (один) рік, виконувати самостійно. На підставі ч.3 ст. 72 КК України покарання, призначене за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2019 року, у виді штрафу в розмірі 510 гривень, виконувати самостійно.
В обґрунтування покликається на те, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання. Вказує, що ОСОБА_6 вчинив злочини 05 червня 2019 року та 23 жовтня 2019 року, тобто до постановлення вироку Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2019 року. Даним вироком судом призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з встановленням іспитового строку, що належить відбувати реально. На підставі наведеного, апелянт вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку від 02 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

09 жовтня 2020 року обвинувачений ОСОБА_6 подав заяву про розгляд апеляційної скарги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 без захисника.

Заслухавши виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечив апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.
Разом з тим, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції неправильно застосовано закону України про кримінальну відповідальність.
Так, згідно ч.4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в часинах першій третій цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
Разом з тим, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як вбачається із вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2020 року, ОСОБА_6 вчинив злочини 05 червня 2019 року та 23 жовтня 2019 року, тобто до постановлення вироку Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року, яким його засуджено до покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання з встановленням іспитового строку.
Поряд з тим, за даним вироком ОСОБА_6 судом обрано покарання, в тому числі із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України за ч.2 ст. 186; ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально.
На підставі вищенаведеного, ОСОБА_6 слід призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць; за ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі з урахуванням ст. 68 КК України строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 України звільнений від відбуття призначеного покарання з встановленим іспитовим строком 1 (один) рік, виконувати самостійно. На підставі ч.3 ст. 72 КК України покарання, призначене за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2019 року, у виді штрафу в розмірі 510 гривень, виконувати самостійно.
Саме таке покарання, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Відповідно до п.4 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до п.4 ст.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 підлягає до задоволення, а вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_6 підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначення остаточного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання: за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць; за ч.2 ст.15 - ч.2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі з урахуванням ст. 68 КК України строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 України звільнений від відбуття призначеного покарання з встановленим іспитовим строком 1 (один) рік, виконувати самостійно.

На підставі ч.3 ст. 72 КК України покарання, призначене за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2019 року, у виді штрафу в розмірі 510 гривень, виконувати самостійно.

Врешті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особами, що перебувають під вартою, - з моменту отримання ними копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4