Справа № 740/3836/20
Провадження № 1-кс/740/846/20
УХВАЛА
про накладення арешту на майно

11 вересня 2020 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 про арешт майна, погоджене з прокурором Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , заявлене в межах кримінального провадження, внесеного 11 вересня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000904, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:
У поданому 11 вересня 2020 року до суду клопотанні ставиться питання про арешт майна мобільного телефону марки «Мейзу М 5», що належить ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтоване тим, що 11 вересня 2020 року до Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області надійшла письмова заява від ОСОБА_5 про те, що на залізничному вокзалі м. Ніжина поблизу кафе «Фреш» невідома особа викрала в нього мобільний телефон «Мейзу М 5». Відомості за цим фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000904 від 11 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

11 вересня 2020 року під час огляду місця події за адресою: м. Ніжин, вул. Вокзальна 2, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Мейзу М 5». Після огляду телефон було вилучено, поміщено до спеціального пакету № SUD 2063304 та направлено до Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області за адресою: м. Ніжин вул. Московська 22. ОСОБА_7 пояснив, що він дійсно здійснив крадіжку вказаного мобільного телефону зі столу на літній терасі кафе «Фреш», що на залізничному вокзалі, доки ніхто не бачив.

За твердженням слідчого, необхідність накладення арешту на зазначений мобільний телефон обумовлена збереженням речового доказу в незмінному стані, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. На підставі ст. 170, 171 КПК України просив клопотання задовольнити.

У заяві від 11 вересня 2020 року слідчий СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив розглянути клопотання за його відсутності та задовольнити, фіксування процесу технічними засобами не здійснювати.

Власник мобільного телефону ОСОБА_5 у заяві від 11 вересня 2020 року просив розглянути клопотання у його відсутність, проти накладення арешту не заперечував, проте просив передати телефон йому на відповідальне зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши доводи клопотання та додані до нього матеріали, встановлено таке.

Відповідно до витягу з кримінального провадження від 11 вересня 2020 року до Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області надійшла письмова заява від ОСОБА_5 по факту викрадення в нього мобільного телефону «Мейзу М 5» на залізничному вокзалі м. Ніжина.

Відомості за вказаним фактом 11 вересня 2020 року внесені до ЄРДР за № 0000904, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Постановою Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 11 вересня 2020 року мобільний телефон марки «Мейзу М 5» поміщений до спеціального пакету № SUD 2063304, визнаний речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з матеріалами кримінального провадження підозра у вчиненні кримінального правопорушення не пред`явлена. Слідчим ОСОБА_3 клопотання обґрунтоване необхідністю забезпечення збереження вилученого майна.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як зазначено у ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Так, у ст. 98 КПК України зазначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням із прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно із ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У ст. 1 КПК України вказано, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним (постанови ЄСПЛ від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (пункт 42 рішення від 22 вересня 1994 року у справі «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France); пункти 49 62 рішення від 10 травня 2007 року у справі «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (пункти 69, 73 рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

З огляду на вказане, з урахуванням вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, а також з вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Ураховуючи принципи розумності та співмірності обмеження права власності, завдання кримінального провадження, накладення арешту на зазначений мобільний телефон має бути застосовано у найменш обтяжливий спосіб, який суттєво не позначиться на інтересах його володільця.

Оскільки зазначений мобільний телефон, як речовий доказ може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то клопотання слідчого підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 170 173, 309 КПК слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Мейзу М 5», що належить ОСОБА_5 , проживаючого у АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження.

Мобільний телефон марки «Мейзу М 5», поміщений до спеціального пакету № SUD 2063304, передати на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , поклавши на нього обов`язок за першою вимогою слідчого надати вказаний мобільний телефон для проведення слідчих дій та експертних досліджень у вказаному кримінальному провадженні.

У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовити.

Виконання ухвали покласти на слідчого Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 (м. Ніжин, вул. Московська, 22).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1