Справа № 645/3785/20
Провадження № 1-кс/645/954/20
У Х В А Л А
іменем України

03 липня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000386 від 21 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, у якому просив накласти арешт на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) з забороною відчуження, розпорядження та користування даним нерухомим майном, яка належить АТ «Укрсоцбанк», .
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що 19.02.2020 року невстановлені особи, представившись працівниками АТ «Укрсоцбанк», незаконно проникли до квартири ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , де змінили вхідні замки на власні та незаконно заволоділи квартирою останнього.
За даним фактом СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області розпочато кримінальне провадження № 0000386 від 21.02.2020 року за ч. 3 ст. 190 КК України.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 показав, що 03 листопада 2005 року він придбав квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перед цим уклавши договір кредиту № 851/10/27-11/5-117 та в подальшому іпотечний договір з АТ «Укрсоцбанк», згідно яких йому було надано 33 000 доларів США кредитних коштів на 15 років під проценти в розмірі 13,25 %, виплату здійснювати у доларах США, під заставу придбаної нами квартири. Загальна сума вартості квартири склала 41 940 доларів США. Іпотечний договір він укладав з банком АТ «Укрсоцбанк» (на даний час АТ «Альфабанк»).
З моменту підписання договору він щомісячно сплачував сумі в розмірі 550 доларів США для погашення кредитної заборгованості, через відділення АТ «Укрсоцбанк», що знаходилося м. Харків, пр-т Ювілейний, буд. 98-А. Приблизно в червні 2011 року стан здоров`я його матері та матері дружини різко погіршився та відповідно він був змушений сплачувати значну суму коштів для лікування останніх, в зв`язку з чим у ОСОБА_6 була відсутня можливість сплачувати кредитну заборгованість перед АТ «Укрсоцбанк» і тому він перестав платити по кредиту. Також в цей час різко почав підійматися курс долара США, і він не був платоспроможним. У зв`язку з чим, дружина пішла до банку, для того, щоб домовитись про зміну умов договору по виплаті за кредит, а саме щоб здійснювати оплату кредитної заборгованості у національній валюті гривні, на що банк категорично відмовив. І ОСОБА_6 перестав платити по кредиту та просто проживав в даній квартирі. При цьому, з моменту придбання ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та їх син ОСОБА_7 прописалися в даній квартирі, власником квартири був ОСОБА_6 .
Приблизно в середині лютого 2019 року до квартири ОСОБА_6 намагалися проникнути невідомі особи, як згодом з`ясувалось, це були колектори, які виламували замки в квартиру. На що останній викликав співробітників поліції. Коли приїхали співробітники поліції вони разом зайшли до приміщення квартири, для того, щоб з`ясувати що трапилось. Однак після деякого часу з`ясувань, виявилось, що у колекторів немає ніяких документів, що надають право їх вчиняти будь які дії з квартирою, у зв`язку з чим останні поїхали. Однак вони пред`явили тільки документ в якому зазначалось, що ОСОБА_6 з родиною виписані з даної квартири.
Однак, в подальшому через рік 20.02.2020 року, коли ОСОБА_6 з дружиною та сином знаходились вдома, до них знову почали вламуватись невідомі чоловіки, які почали представлятися співробітниками банку АТ «Альфабанк», які повідомили, що їх квартира тепер належить банку, і щоб ОСОБА_6 із родиною збирали речі та виїжджали з квартири. Крім того, дані чоловіки надали довідку датовану 02.02.2020 року, що ОСОБА_6 із родиною нібито знову виписані з даної квартири (вдруге за рік).
У зв`язку з чим останні викликали співробітників поліції, по приїзду яких з`ясувалось, що разом зі співробітниками банку були ще приблизно 6 чоловік з охоронного агентства, які були у форменому одязі без будь яких розпізнавальних знаків. Документи та свої анкетні дані чоловіки надали тільки співробітникам поліції.
Через деякий час дані чоловіки потрапили до квартири зі співробітниками поліції, ОСОБА_6 зі своєю родиною зібрали речі та вийшли всі разом з приміщення квартири, співробітники в їх присутності опечатали двері до приміщення квартири, де вони поставили свої підписи та співробітник банку. Після чого, ОСОБА_6 із родиною поїхали жити до знайомих, де проживали певний час. При цьому будь-яких повідомлень про звернення стягнення кредитної заборгованості на квартиру, що знаходилась в іпотеці, перед примусовим виселенням з квартири останньому взагалі не надходило.
В подальшому ОСОБА_6 стало відомо, що державний реєстратор відділу державної реєстрації Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, всупереч чинному законодавству, протиправно здійснила переоформлення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , позбавивши права власності на квартиру останнього та оформивши право власності на дану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за АТ «Укрсоцбанк». Стосовно протиправних дій державного реєстратора ОСОБА_8 ним подано позовну заяву в травні 2020 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова, щодо визнання протиправними дій ОСОБА_8 , яка на даний час розглядається.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.02.2019 року до державного реєстратора ОСОБА_8 звернувся представник АТ «Укрсоцбанк» із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк» яка була проведена ОСОБА_8 19.02.2019 року о 16 год. 25 хв., згідно індексного номеру: 45600271, діючи при цьому в порушення п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу"» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.
Прокурор зазначив, що з метою забезпечення недопущення наступного продажу та зміни власника спірного нерухомого майна, яке набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню необхідно накласти арешт на вказану квартиру, яка на даний час належить на праві приватної власності АТ «Укрсоцбанк», , згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45600271 від 19.02.2019 року, на підставі іпотечного договору № 851/11/27-11/5-231 від 03.11.2005 року.
Посилаючись на те, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що у разі неприйняття рішення про заборону розпоряджатися, відчужувати та користуватися вказаною квартирою, це призведе до продажу даного нерухомого майна з боку теперішнього власника з метою отримання грошових коштів з продажу майна, набутого злочинним шляхом, до зміни власника нерухомого майна, що в подальшому унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_6 , прокурор просив накласти арешт на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Потерпілий в судове засідання не з`явився.

Власник майна АТ «Укрсоцбанк» явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про день та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Слідчий суддя зазначає, що власник майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в межах якого подається клопотання, приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки прокурором не доведена необхідність такого арешту, а також наявність ризику відчуження, передбаченого абз. 2 ч.1 ст.170 КПК України.
Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У відповідності до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні питання про арешт майна повинен враховуючи: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 не містить вмотивованого обґрунтування необхідності накладення арешту на вказану квартиру, оскільки у слідчого судді відсутні відомості про те, що вищевказане майно є речовим доказом в рамках кримінального провадження.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, вважає, що у задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити, оскільки останній не довів необхідність такого арешту та те, що існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до втрати майна (зміни власника нерухомого майна), що в подальшому унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Таким чином, слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), оскільки прокурор не довів обґрунтованості накладення арешту на це майно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000386 від 21 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 08 липня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1