Справа № 385/1296/20
слідчий суддя Гайворонського районного суду Кіровоградської області - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
слідчого СВ Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 ,
слідчий СВ Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , в якому просить накласти арешт на рухоме майно, а саме: спеціалізований сідловий тягач-Е марки «RENAULTMAGNUM», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом-Е марки «BARTOLETTI» модель «2F111E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 ;
загальний вантажний сідловий тягач-Е марки «DAF», модель «95XF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з загальним напівпричепом контейнеровозом-Е марки «SCHMITZ», модель «SPR 24L», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною розпорядження та користування вказаним майном, з метою позбавлення можливості його приховування, зникнення, втрати та відчуження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Крім того, просить визначити місце зберігання рухомого майна, а саме: спеціалізований сідловий тягач-Е марки «RENAULTMAGNUM», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом-Е марки «BARTOLETTI» модель «2F111E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 ; загальний вантажний сідловий тягач-Е марки «DAF», модель «95XF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з загальним напівпричепом контейнеровозом-Е марки «SCHMITZ», модель «SPR 24L», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , зберігати на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП в Кіровоградській області за адресою: вул. Бутусова, 20а, м. Кропивницький.
З метою вилучення предмету злочину, а також недопущення його знищення, чи настання інших наслідків, які б могли перешкоди кримінальному провадженні, виникла необхідність у проведенні невідкладної слідчої (розшукової) дії огляду місця події, а саме території ПСП «Перемога», що розташована за адресою: вул. Центральна, 1, с. Соломія, Гайворонського району, Кіровоградської області.
Вказане майно вилучено та долучено до кримінального провадження в якості речового доказу, оскільки існують підстави вважати, що вищевказані транспортні засоби є предметом даного кримінального правопорушення, зберігають на собі його сліди.
Слідчий, як на підставу накладення арешту на вказане в клопотанні майно вказав на мету збереження його, як речового доказу, оскільки незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, зникнення, втрати, відчуження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Крім того, майно може мати сліди злочину, які можуть бути використані, як докази під час проведення досудового розслідування, а також для проведення необхідних криміналістичних експертиз.
У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Вказав на підставу накладення арешту на майно збереження речових доказів Крім того, додатково пояснив, що будь-яких слідчих дій на даний час щодо даних речових доказів орган досудового розслідування проводити не буде.
Треті особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт, та їх представники в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду клопотання, тому суд вважає можливим проводити розгляд клопотання у їх відсутності.
Заслухавши виступ слідчого на підтримання доводів клопотання про арешт майна, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Пунктом 1 частини другої вказаної норми закону, визначено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, окрім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обгрунтування необхідності арешту майна.
Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України регламентовано, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнача або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Рапортом старшого інспектора-чергового СРПП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 зафіксований той факт, що 31.10.2020 року, близько 14 год., невідомий чоловік, перебуваючи на території ПСП «Перемога», спільно із невідомими чоловіком шляхом обману заволоділи грошовими коштами в сумі 10 110 доларів США за купівлю зерна кукурудзи у директора ФГ «Прометей» ОСОБА_7 , чим спричинили йому значну матеріальну шкоду на зазначену суму.
Під час проведення слідчим огляду місця події 31.10.2020 року території ПСП «Перемога», що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 1 в с. Соломія Гайворонського району Кіровоградської області, було виявлено та вилучено:
Відповідно до постанови слідчого СВ Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_3 від 01.11.2020 року зазначені транспортні засоби визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Необхідність накладення арешту на вилучені під час огляду місця події речі, слідчим обґрунтована тим, що вказані речі є доказом вчинення кримінального правопорушення та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні,
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Проте, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Так, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події від 31.10.2020 року, яке є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.
Однак, у клопотанні слідчого не вказано, які ознаки речового доказу мають вилучені транспортні засоби та які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати на собі вилучено майно.
Разом з цим, вилучене рухоме майно, а саме транспортні засоби не є предметом даного кримінального правопорушення, отже, відсутні жодні підстави вважати, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тому й така підстава для накладення арешту на майно у кримінальному провадженні відсутня.
Отже, посилання слідчого на наявність постанови про визнання зазначеного майна речовим доказом не може бути безумовною підставою для накладення арешту.
Крім того, у даному кримінальному провадженні підозру жодній особі не пред`явлено. У клопотанні слідчого не встановлений та не доведений розмір будь якої шкоди, який би підтверджував необхідність арешту майна, цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
За таких обставин, посилання у клопотанні слідчого про арешт майна, як на форму забезпечення доказів не грунтуються на вимогах закону, оскільки тимчасове вилучене майно не містить жодних слідів кримінального правопорушення.
Отже, клопотання слідчого не конкретизоване щодо підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
При цьому жодного кримінального провадження стосовно третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт майна, в ЄРДР не зареєстровано та не розслідується.
Крім того, орган досудового розслідування не надав достатні докази наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження речових доказів.
Окрім того, треті особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів є власниками транспортни¬х засобів протягом тривалого часу, отже не зацікавлене у відчуженні вказаного май¬на, а тому будь-які ризики втрати майна, пов`язані з можливістю його відчуження є необгрунтованими.
Між тим, вартість майна, яке належить арештувати повинна бути співрозмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. При цьому, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням досудовим слідством не визначений, як і невстановлена на даний час вартість вилученого рухомого майна у клопотанні слідчого.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
Будь-яких інших законних підстав визначених кримінальним процесуальним законом для арешту майна, ні у клопотанні, ні під час розгляду данного клопотання в суді слідчим не надано.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.
Окрім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Проте, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
На підставі викладених обставин, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Дата документу 04.11.2020