Ухвала

Іменем України
4 серпня 2020 року

м. Київ

провадження № 51-3561 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2020 року.

Суть питання та встановлені судом обставини

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2020 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області про закриття кримінального провадження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни.

Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до суду касаційної інстанції. Вважає, що зазначене судове рішення є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 424 ч. 4 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Обмеження права на касаційне оскарження ухвали слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду за результатом такого перегляду визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення ("Кромбах проти Франції").

З касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень вбачається, що оскаржувана ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 була переглянута в апеляційній інстанції по суті та по ній винесено вмотивоване рішення.

Згідно зі ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції відповідно до ст. 424 ч. 4 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3