КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0012332стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сахнівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 направлено 02 травня 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва по обвинуваченню за ч. 2 ст. 309 КК України, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Гладківщина Золотоніського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

- за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року.

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі.

Також, цим вироком був засуджений обвинувачений ОСОБА_9 , вирок стосовно якого в апеляційному порядку не оскаржується.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж) із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ( ОСОБА_7 повторно), за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за наступних обставин.
Так, 21 листопада 2018 року близько 12 год. 00 хв., перебуваючи на вул. Старовокзальній у м. Києві, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вступили між собою у злочинну змову, спрямовану на вчинення умисного кримінального правопорушення, пов`язаного з викраденням чужого майна.
Цього дня, 21 листопада 2018 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 діючи разом з ОСОБА_7 , знаходячись на вул. Старовокзальній, 26 у м. Києві, звернули увагу на ОСОБА_10 , який стояв неподалік трамвайної зупинки та в цей час у них виник злочинний умисел на відкрите викрадення майна останнього, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна групою осіб, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, 21 листопада 2018 року о 12 год. 00 хв., знаходячись за вказаною по вул. Старовокзальній, 26 у Києві, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , діючи разом, підійшли до ОСОБА_11 .
В цей час ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 один удар рукою в область голови, чим завдав останньому фізичного болю, в результаті якого ОСОБА_10 присів на землю, після чого ОСОБА_7 дістав з правої кишені куртки, в яку був одягнутий ОСОБА_10 , гаманець чорного кольору, який матеріальної цінності не представляє, в якому знаходились гроші в сумі 500 гривень та картку «Приватбанку», яка також матеріальної цінності не представляє,.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 дістав з лівої кишені куртки, в яку був одягнутий ОСОБА_10 , мобільний телефон марки «Bravis C183» IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 205 грн. 50 коп., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка матеріальної цінності не становить, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
Всього ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відкрито викрали чуже майно, що належить ОСОБА_10 на загальну суму 705 грн. 50 коп.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуваний вирок є необ`єктивним та несправедливим, оскільки суд першої інстанції не врахував ряд обставин, які повною мірою зменшують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, зокрема його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його молодий вік, а також те, що він раніше не судимий, фізичного насильства до потерпілого не застосовував, що завдана матеріальна шкода потерпілому відшкодована та повернута в ході досудового розслідування в повному обсязі.
Просить апеляційний суд врахувати всі наведені обставини та змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, застосувати вимоги ст.ст. 66, 69 КК України та призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження № 0012332 та апеляційні доводи, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Аналізуючи вищезазначені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження та при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані у встановленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж) із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності вини останніх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і цей висновок суду ґрунтується на зібраних у справі та перевірених доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 94 КПК України, аналіз яких суд навів у вироку.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого

ОСОБА_6 доводи щодо призначення йому у відповідності з вимогами ст.ст. 66, 69 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, не ґрунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

За приписами ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який не працював, на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, і хоча він є особою раніше не судимою, проте після вчинення даного кримінального правопорушення належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, про що свідчить та обставина, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні іншого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, вчиненого на території ДУ «Київський слідчий ізолятор» під час перебування під вартою за даним кримінальним провадженням, щиро покаявся у скоєному, що суд обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст.186 КК України.

При цьому слід зазначити, що обвинуваченому ОСОБА_6 з урахуванням наведених у вироку обставин, в тому числі тих, на які він посилається в апеляційній скарзі, судом призначено мінімальне покарання, яке визначене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, і такого висновку суд дійшов з урахуванням його щирого каяття, яке полягає у критичній оцінці своєї протиправної поведінки та повним визнанням своєї вини, а інших обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину і давали підстави для призначення ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України,колегія суддів не вбачає.

Отже, зважаючи на конкретні обставини справи, колегія суддів, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , не вбачає правових підстав для застосування положень ст. 69 КК України та пом`якшення призначеного йому покарання і вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку, при апеляційному розгляді колегією суддів не встановлено.

За викладеним, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів і підстав для його зміни та пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року, у кримінальному провадженні № 0012332 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3