УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001341 від 23.05.2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ст. 356 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання про скасування арешту майна, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2016 року було задоволено клопотання сторони обвинувачення та накладено арешт на зазначені у даному клопотанні земельні ділянки, з покладенням відповідних заборон, про які йдеться в даному клопотанні.

В обґрунтування поданого клопотання заявник зазначає, що на теперішній час відсутня та відпала потреба у застосуванні арешту на зазначені у клопотанні земельні ділянки, з огляду на час, протягом якого триває досудове розслідування в рамках кримінального провадження, протягом якого будь-яку особу про підозру не повідомлено, будь-які процесуальні дії в рамках такого кримінального провадження не здійснюються, не призначено відповідних судових експертиз. ОСОБА_3 не може в повній мірі, як власник реалізовувати своє конституційне право.

Крім того, заявник зазначає, що в цілому, арешт майна в рамках даного кримінального провадження слідчим суддею було накладено необґрунтовано, оскільки досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого незаконного заволодіння будівлями, а не земельними ділянками. Слідчий суддя необґрунтовано прийшов до переконання про розташування на арештованих земельних ділянках баз відпочинку, оскільки на арештованих земельних ділянках будівлі та споруди не знаходяться. Слідчим суддею при вирішенні питання накладення арешту майна не було дотримано загальних засад кримінального провадження, а саме засад законності, змагальності та забезпечення доступу особи до правосуддя. Крім того, слідчим суддею порушено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження. В цілому, слідчим суддею накладено арешт майна без достатніх для того підстав, а також з порушенням норм Кримінального процесуального кодексу України щодо мети накладення арешту майна.

З огляду на викладене, заявник звертається на теперішній час до слідчого судді з даним клопотанням про скасування арешту майна.

Заявник в судове засідання не з`явився, від представника останнього надійшло клопотання про розгляд клопотання про скасування арешту майна за їх відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явився, від останнього надійшла заява про розгляд поданого клопотання про скасування арешту майна за його відсутності, в задоволенні якого останній просив відмовити.

Вивчивши клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

Як вбачається з поданого клопотання, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2016 року було задоволено клопотання сторони обвинувачення та накладено арешт на зазначені у даному клопотанні земельні ділянки, з покладенням відповідних заборон, про які йдеться в даному клопотанні.

Згідно поданого клопотання, в його обґрунтування заявник зазначає, що арешт майна було накладено необґрунтовано, й в цілому, необхідність в його подальшій дії на теперішній час відпала.

Так, заявником наводяться відповідні доводи в обґрунтування своєї правової позиції, чому, між тим, на теперішній час слідчий суддя позбавлений можливості надати належну правову оцінку, оскільки у слідчого судді відсутні матеріали кримінального провадження, в рамках якого ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одесит від 18.11.2016 року було накладено арешт.

Зокрема, слідчий суддя не може на теперішній час надати правову оцінку доводам заявника в частині не проведення в рамках такого кримінального провадження будь-яких процесуальних дій, не призначення відповідних експертиз.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що згідно долученої до даного клопотання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2016 року, слідчим суддею було задоволено клопотання, й фактично, накладено арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, в цілях унеможливлення подальшого продажу, переоформлення арештованих земельних ділянок.

В свою чергу, накладення арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), може здійснюватися відносно майна будь-якої фізичної особи, в тому числі яка відповідного процесуального статусу підозрюваного не має.

Слідчий суддя враховує доводи заявника, який зазначає, що на теперішній час, він не може в повній мірі, як власник реалізовувати своє конституційне право (виходячи з долучених до клопотання інформаційних довідок з Реєстру речових прав на нерухоме майно). Між тим, слідчий суддя зазначає, що досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж шляхом накладення арешту майна, в зв`язку з чим, тимчасове обмеження відповідних прав не є свавільним та відповідає вимогам законності.
В цілому, слідчий суддя враховує, що згідно вказаної ухвали слідчого судді від 18.11.2016 року, арештовані в подальшому земельні ділянки фактично є предметом кримінального правопорушення за обставинами даного кримінального провадження, що крім того, підтвердив у своїй заяві наданій слідчому судді прокурор.
Відтак, з огляду на наявні у слідчого судді матеріали, слідчий суддя вважає, що перед слідчим суддею не доведено, що арешт майна 18.11.2016 року було накладено необґрунтовано, або ж що в його подальшій необхідності відпала потреба.
Таким чином, керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001341 від 23.05.2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ст. 356 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1