26.01.2021
Справа № 720/1852/20
Провадження № 1-кп/720/37/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження № 0000012 від 24 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 191; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 204; ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_4 в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України подав скаргу на рішення прокурора у даному кримінальному провадженні, а саме на постанову в.о. прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_7 від 24 березня 2020 року.

Свою скаргу, захисник обґрунтовує тим, що відповідно до наказу Генерального прокурора України № 10 від 25 серпня 2013 року «Про організацію діяльності органів прокуратури у сфері запобігання корупції», а також наказу Генерального прокурора України № 51, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2019 року, яким затверджено «Порядок організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні», військові прокурори не уповноважені здійснювати нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних корупційних правопорушень, а тому прокурор військової прокуратури ОСОБА_3 не діяв у межах своїх повноважень, що суперечить визначенню терміну прокурора відповідно до п. 15 ст. 3 КПК України.

Крім того, вказаною постановою в.о. прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_7 визначив старшого групи прокурорів у даному кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_3 , однак не включив його до групи прокурорів, що є порушенням ст.ст. 3, 37, 110 КПК України.

З наведених підстав, просив визнати постанову в.о. прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_7 від 24 березня 2020 року незаконною та скасувати.

Обвинувачений підтримав скаргу свого захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що на час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень обвинувачений ОСОБА_6 був військовослужбовцем та працював начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому військові прокурори уповноважені здійснювати нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаній категорії кримінальних правопорушень згідно наказу Генерального прокурора України № 12гн від 29 серпня 2014 року «Про особливості діяльності військових прокуратур». Окрім цього, пунктом другим оскаржуваної постанови він був включений до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні як старший групи, а тому підстав для скасування постанови в.о. прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_7 від 24 березня 2020 року не вбачає.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою в.о. прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_7 від 24 березня 2020 року на підставі ст.ст. 37, 110 КПК України та п. 9.2 наказу Генерального прокурора України № 12гн від 29 серпня 2014 року «Про особливості діяльності військових прокуратур» визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0000012 від 24 березня 2020 року.

Пунктом другим даної постанови прокурора ОСОБА_3 визначено старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні.

За змістом ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які не розглядаються під час досудового розслідування, можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 15 статті 3 КПК України визначено, що прокурор це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

Статтею 9 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що Генеральний прокурор України визначає межі повноважень, в тому числі регіональних та місцевих прокуратур з питань внутрішньої діяльності.

Згідно п. 9.2 наказу Генерального прокурора України № 12гн від 29 серпня 2014 року «Про особливості діяльності військових прокуратур» на військових прокурорах покладено обов`язок щодо забезпечення процесуального керівництва досудовим розслідуванням військових та інших кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями військових формувань та правоохоронних органів України, а також злочинів у сфері службової діяльності, вчинених службовими особами державних органів та установ, указаних у пункті 1 цього наказу, підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях цієї категорії, оскарження судових рішень.

Відповідно до абз. 3 п. 3 ч. 1 наказу Генерального прокурора України № 51 від 28 березня 2019 року «Про затвердження Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні» з урахуванням спеціалізації, визначеної наказами Генеральної прокуратури України, нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування забезпечують, слідчими військових прокуратур, слідчими інших органів досудового розслідування (крім детективів Національного антикорупційного бюро України) кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини), а також вчинених військовослужбовцями військових формувань і правоохоронних органів, військовослужбовцями та працівниками державних органів, які комплектуються військовослужбовцями, працівниками військових формувань, установ, підприємств, організацій оборонно-промислового комплексу держави,- керівники і підпорядковані їм прокурори військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих), військових прокуратур регіонального рівня та Головної військової прокуратури.

Із урахуванням того, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень будучи військовослужбовцем на посаді начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд приходить до висновку, що військові прокурори уповноважені здійснювати нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаній категорії кримінальних правопорушень, а тому постанова в.о. прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_7 від 24 березня 2020 року не суперечить вимогам ст. 37 КПК України та вищевказаним наказам Генерального прокурора України.

Крім цього, оскільки пунктом другим оскаржуваної постанови прокурора ОСОБА_3 визначено старшим групи прокурорів, суд погоджується із доводами прокурора, що тим самим він включений до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, а тому порушень вимог ст.ст. 3, 37, 110 КПК України не вбачає.

За вказаних обставин, у задоволенні скарги захисника на постанову в.о. прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_7 від 24 березня 2020 року слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 314-316 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування постанови в.о. прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_7 від 24 березня 2020 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1