Справа № 305/1057/17
Номер провадження 1-кп/305/293/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2020. Рахівський районний суд Закарпатської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відомості про яке 19.04.2017 було внесено в ЄРДР за №0000441,-

ВСТАНОВИВ:
05 березня 2020 року із Закарпатського апеляційного суду до Рахівського районного суду Закарпатської області надійшли матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР 19.04.2017 за №0000441 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, після скасування вироку Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.11.2018, для призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвалою Рахівського районного суду від 05.03.2020 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, яке неодноразово відкладалося через неявку учасників процесу.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 своєї позиції щодо можливості призначення справи до розгляду не висловила.

Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні висловили думку щодо можливості розгляду справи.

За результатами проведення підготовчого судового засідання, суд, врахувавши думки всіх учасників судового провадження стосовно можливості призначення судового розгляду, вважає, що у призначенні справи до судового розгляду існують перешкоди, які неможливо усунути у ході судового розгляду, тому обвинувальний акт необхідно повернути прокурору, виходячи з наступного.

Вимогами ст.2 КПК України регламентовано, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.4 ст.110 КПК України: обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором. Такий перелік відомостей повинен бути перевірений судом у підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду.

Зокрема, згідно вимог ч.2 ст.291 КПК України, у обвинувальному акті мають міститись такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Разом з тим, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону при складенні та затвердженні обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 слідчим та прокурором не дотримані.

Так, у відповідності до вимог пункту першого частини третьої статті 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено також, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст.91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.4 ст.110 і ч.2 ст.291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно ст.374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим, а таке дослідження суд, відповідно до ст.337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим в обвинувальному акті.

Згідно п.5 ч. 2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, серед інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, із обвинувального акту вбачається, що всупереч зазначеним вимогам процесуального закону, складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 вказаним вимогам відповідає не у повній мірі.

Так, в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_4 формулювання обвинувачення текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, що дає підстави вважати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких є їх обов`язком.

Відсутність в обвинувальному акті чіткого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження викликає сумніви щодо того чи досліджені органом досудового розслідування всі можливі події кримінального правопорушення.

Така невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України обмежує право сторони захисту обстоювати свої законні інтереси.

Вказані вище недоліки обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 були встановлені і Закарпатським апеляційним судом при перегляді вироку Рахівського районного суду від 02.11.2018.

При цьому, суд враховує лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», у якому зазначено, що у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором. Крім цього, як наголошується судами вищих інстанцій, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Необхідно також зазначити, що відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має що найменше право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Окрім того, згідно із чинним кримінальним процесуальним законом обвинувачений має право знати, у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт має бути конкретним за своїм змістом, позаяк неконкретність такого обвинувачення порушує право обвинуваченого на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_4 був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Таким чином, суд вважає, що відсутність в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення є тим недоліком, без якого не може розпочатися судовий розгляд і вказаний недолік, згідно з нормами КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання відповідно до процедури, визначеної ст.314 КПК України.

Отже, наведені вище недоліки обвинувального акту, складеного стосовно ОСОБА_4 , є перешкодою для призначення справи до судового розгляду, тому, з метою дотримання прав та гарантій обвинуваченого, зазначених у Конвенції, суд, дійшов до висновку, що обвинувальний акт слід повернути прокурору, який його затвердив, для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», згідно з яким частиною 1 статті 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Отже, інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення (злочин) є кримінальним проступком.

Підпунктом 5 пункту 4 Розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону № 2617-VIII передбачено, що обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що з 01.07.2020 набули чинності зміни, якими інкриміноване кримінальне правопорушення, визначено як кримінальний проступок, таке надійшло до суду з обвинувальним актом, однак станом на 22.07.2020 не призначено до судового розгляду, тому підлягає поверненню прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 5, 110, 291, 314, 369-372, 376, 395, 415 КПК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 19.04.2017 внесено до ЄРДР за №0000441 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, упродовж розумного строку та внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуюча: ОСОБА_1