Справа № 947/2927/21
Провадження № 1-кс/947/926/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 року Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 , якому пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в рамках кримінальної справи № 54 (в редакції КПК України від 1960 року)

ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання громадянина ОСОБА_3 , якому пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в рамках кримінальної справи № 54 (в редакції КПК України від 1960 року), у якому останній просить суд:

-Скасувати запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний 18.07.2003 року громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінальної справи № 4 (в редакції КПК України від 1960 року), за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Захисник ОСОБА_4 , що діє в інтересах громадянина ОСОБА_3 , надав до суду клопотання у якому просив провести розгляду вказаного клопотання про скасування запобіжного заходу з підписки про невиїзд, без їх участі.

Прокурор будучи неодноразово повідомлений про час, дату та місце судового розгляду в судове засідання не з`явився, до суду клопотань щодо відкладення розгляду, або проведення судового засідання без його участі не надавав.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, якими сторона захисту обґрунтовує його задоволення, оцінивши всі обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З матеріалів провадження вбачається, що у 2003 році за участю водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки «Москвич-2140», по вул. Комарова у місті Одесі сталося дорожньо-транспортна подія, в результаті якої було зіткнення з громадянином ОСОБА_5 , який не очікувано з`явився на проїжджій частині. Через деякий вказана особа померла у лікарні.

По зазначеним вище подіям розпочата кримінальна справа № 54 (в редакції КПК України від 1960 року), за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

З того часу, тобто на протязі більше 17 (сімнадцяти) років з громадянином ОСОБА_3 не проводилось жодних слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

У 2015 році громадянин ОСОБА_3 звернувся до міграційної служби Київського відділу поліції ГУНП в Одеській області із заявою про отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон та в`їзду в Україну. Паспорт було виготовлено, однак видати його громадянину ОСОБА_3 працівники міграційної служби відмовились, посилаючись на інформацію з приводу того, що у кримінальній справі № 54 (в редакції КПК України від 1960 року), у відношенні нього застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Після чого, громадянин ОСОБА_3 04.01.2016 року звернувся до слідчого управління ГУНП в Одеській області із заявою, у якій просив повідомити йому про рух кримінальної справи та прийняті процесуальні рішення у кримінальній справі № 54 (в редакції КПК України від 1960 року).

Згідно відповіді № 4/М-2 від 02.02.2016 року, яка була надана на вищезазначену заяву громадянина ОСОБА_3 , уповноваженими особами СУ ГУНП в Одеській області вбачається, що розгляд вказаної заяви не входить до повноважень СУ ГУНП в Одеській області. 18.07.2003 року за фактом ДТП за участю водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_5 , слідчим відділом ДТМ СУ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області порушена кримінальна справа № 54 (в редакції КПК України від 1960 року), в рамках якої того ж дня громадянину ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 25.11.2003 заступником прокурора м. Одеси ОСОБА_6 затверджений обвинувальний висновок та зазначена справа 28.11.2003 року, в порядку ст.232 КПК України (в редакції КПК України від 1960 року), скерована до суду.

Після чого, 10.03.2016 року громадянин ОСОБА_3 звернувся до Прокуратури Одеської області із заявою, у якій просив провести перевірку щодо втрати кримінальної справи № 54 (в редакції КПК України від 1960 року).

10.03.2016 року, Прокуратурою Одеської області надано відповідь № 19-р-16 від 17.03.2016 року, де зазначається, що звернення громадянина ОСОБА_3 було скеровано до ГУНП в Одеській області для розгляду по суті та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

У подальшому, СУ ГУНП в Одеській області надано відповідь від 11.04.2016 року № 4/м-1189, де зазначається, що термін зберігання документів в канцелярії СУ ГУ МВС України в Одеській області та СУ ГУНП в Одеській області закінчився, проведення службової перевірки проводилось на підставі статистичних карток, передбачених «Інструкцією про єдиний облік злочинів.

Згідно статистичної картки форми 1.1 заступником прокурора м. Одеси ОСОБА_7 , 25.11.2003 року затверджений обвинувальний висновок та 26.11.2003 року справа прокуратурою м. Одеси, в порядку ст.232 КПК України (в редакції 1960 року) скерована до суду. Відповідні облікові документи затверджені заступником прокурора м. Одеси ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.232 КПК України (в редакції 1960 року), прокурор затвердивши обвинувальний висновок спрямовує кримінальну справу до відповідного суду та облікові документи затверджує після спрямування справи до суду.

02.02.2016 року до Київського районного суду м. Одеси спрямовано запит про щодо результатів розгляду кримінальної справи № 54 (в редакції КПК України від 1960 року).

20.05.2016 року Прокуратурою Одеської області на ім`я громадянина ОСОБА_3 скеровано лист № 04/2/2-5513, у якому зазначається, що на даний час місцезнаходження матеріалів кримінальної справи № 54 (в редакції КПК України від 1960 року), за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не встановлено, у зв`язку із чим, прокуратурою області призначено службову перевірку.

Таким чином, стан досудового розслідування та законність прийнятих рішень у зазначеній кримінальній справі прокуратурою області буде вивчено після встановлення місцезнаходження матеріалів вказаної кримінальної справи.

У громадянина ОСОБА_3 наявна довідка Міністерства внутрішніх справ, серії ААА № 0530426, де вказано, що за обліками МВС громадянин України ОСОБА_3 на території України станом на 27.12.2018 року не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, однак є особою, якій 18.09.2003 року Одеським ГУ УМВС в Одеській області пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, кримінальна справа № 54 (в редакції КПК України від 1960 року). Направлено до суду 25.11.2003 року. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили.

Відповідно до ст.148 КПК України в редакції 1960 року запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігання ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду, або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.
Відповідно до ст.151 КПК України в редакції 1960 року, підписка про невиїзд полягає у відібранні від підозрюваного або обвинуваченого письмового зобов`язання не відлучатися із зареєстрованого місця проживання чи перебування або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого.
Відповідно до вимог ст.165 КПК України в редакції 1960 року, запобіжні заходи у вигляді застави, взяття під варту застосовуються лише за вмотивованою постановою судді чи ухвалою суду. Інші запобіжні заходи застосовуються за постановою органу дізнання, слідчого, прокурора судді або за ухвалою суду. Обов`язки, передбачені статтею 149-1 цього Кодексу та покладені на особу суддею, судом, можуть бути змінені чи скасовані лише постановою судді або ухвалою суду. Заміна одного запобіжного заходу іншим або його скасування, зміна або скасування обов`язків, передбачених статтею 149-1 цього Кодексу та покладених на особу, здійснюється органом дізнання, слідчим, прокурором, суддею чи судом з додержанням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно ч.1 ст.274 КПК України в редакції 1960 року, під час розгляду справи суд при наявності того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.
Відповідно до п.9 Перехідних положень чинного КПК України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
В силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи у впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру та встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 лютого 2010 року у справі «Нікіфоренко проти України», констатував, що порушенням статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції тривалість застосування до заявника підписки про невиїзд. У вказаному рішенні ЄСПЛ у пункті 57 зазначив, що до заявника було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з 5 січня 1998 року до 22 жовтня 2008 року, тобто він тривав десять років, дев`ять місяців та дев`ятнадцять днів. Цим її було обмежено залишити своє місце проживання без дозволу протягом зазначеного часу. У пункті 59 згаданого рішення ЄСПЧ зазначив «На думку Суду, справу заявника слід відрізняти від справ «Антоненков та інші проти України» та «Федоров і Федорова проти Росії».
Суд перш за все зазначає, що саме по собі обмеження в цій справі було значено довшим, ніж у двох вищезазначених справах, і лише її тривалість могла бути достатньою, що дійти висвноку, що застосування такого заходу було непропорційним. Крім того, тривале втурчення здійснювалось у контексті обвинувачення у досить малозначному злочині.
Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативні правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми конституції є нормами прямої дії.
Відповідно до ст.33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст.62 Конституції, особи вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст.2 КПК України, Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.12 КПК України, Під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом. Кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого судового рішення про тримання під вартою.
Таки чином, згідно наданих матеріалів провадження з 18.07.2003 року (тобто вже протягом більше 17 (сімнадцяти) років громадянин ОСОБА_3 знаходиться під дієї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд (ст.149 КПК України в редакції 1960 року).
Суд констатує той факт, що наявність вказаного запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд у відношенні громадянина ОСОБА_3 протягом більше 17 (сімнадцяти) років перешкоджає його життєдіяльності, грубо порушує його права та обов`язки, що гарантовані Конституціє, законами України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Таким чином, слід зробити висновок, що фактично кримінальна справа № 54 (в редакції КПК України від 1960 року), у відношенні ОСОБА_3 , за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не існує.

Санкція ч.2 ст.286 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого та у відповідності до ст.12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, по якому згідно ст.49 КК України минули граничні строки притягнення до кримінальної відповідальності за цією правовою кваліфікацією.
Станом на теперішній час, з урахуванням сукупності того, що відсутній обвинувальний висновок, будь-яке процесуальне рішення, ухвала чи вирок суду, та неодноразові перевірки органів Національної поліції України, прокуратури та суду свідчать про відсутність матеріалівкримінальної справи № 54 (в редакції КПК України від 1960 року), у відношенні ОСОБА_3 , за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку із чим можливо зробити висновок про їх фактичну втрату, а також той факт, що відсутність кримінальної справи виключає можливість дії запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд у відношенні ОСОБА_3 , та його права і інтереси мають бути захищенні шляхом скасування вказаного запобіжного заходу, на виконання вимог Конституції та Законів України, згідно яких, слідчий суддя зокрема й здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
При постановленні ухвали, слідчий суддя також бере до уваги той факт, громадянин ОСОБА_3 характеризується позитивно, має постійне місце проживання та праці, що свідчить про стійкість соціальних зв`язків у суспільстві, за більш ніж 17 (сімнадцять) років перебування під дією запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд жодного разу не порушував покладені на нього обов`язків, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, відсутні відомості щодо будь-яких не правовірних дій з його боку, а також відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що вказане клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Конституції України, практикоюЄвропейського суду з прав людини, ст.ст.5, 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ст.ст.148, 149, 151, 165, 274 КПК України в редакції 1960 року, ст.ст. 2, 12, 110, 131, 132, 176-178, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , якому пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в рамках кримінальної справи № 54 (в редакції КПК України від 1960 року) задовольнити.
Скасувати запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний 18.07.2003 року громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінальної справи № 4 (в редакції КПК України від 1960 року), за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Копію ухвали слідчого судді невідкладно скерувати на адресу зацікавлених осіб, для виконання (відому).

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1