Дата документу 14.01.2021 Справа № 336/2025/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/228/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/2025/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 липня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 лютого 2020 року приблизно о 10.50 годині маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, застосувавши відмичку для відкриття вхідних дверей, незаконно проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки шляхом вільного доступу, таємно викрав з кімнати вказаної квартири належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 18437,29 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити та на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням, посилаючись на те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин під впливом тяжких обставин. Крім того, він офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, за місцем проживання характеризується позитивно, має дружину, малолітню дитину, мати похилого віку, яка страждає на тяжку хворобу, на спеціалізованому обліку у лікаря психіатра не перебуває, хворіє на гепатит С. З урахуванням зазначеного його виправлення можливе без відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити вирок без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вимагав на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що встановлені у даній справі пом`якшуючі покарання обставини та дані про його особу дають підстави стверджувати про можливість його виправлення без відбування покарання.

Проте, на переконання колегії суддів, такі вимоги та доводи обвинуваченого не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як випливає зі змісту ст.75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Отже, ст.75 КК підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів; обставину, що пом`якшує покарання, визнання вини обвинуваченим. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який перебуває на обліку у лікаря нарколога, одружений, за місцем проживання характеризується формально, працевлаштований. Разом з тим, обвинувачений раніше шість разів притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і три рази за вчинення аналогічного корисливого тяжкого злочину. При цьому дві останні судимості обвинуваченого мали місце за крадіжку зі зломом. Обвинувачений ОСОБА_8 відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте після останнього звільнення з місць позбавлення волі належних висновків для себе не зробив та через півтора року знову вчинив новий тяжкий корисливий злочин.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 красномовно свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, а також про відсутність у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Отже враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, форму вини, конкретні обставини справи, характер та обсяг (зміст) протиправних дій обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини і знову вчинив злочин проти власності, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства є неможливим.

Посилання обвинуваченого на його активне сприяння розкриттю злочину є безпідставним, оскільки матеріали кримінального провадження не містять в собі даних про те, що обвинувачений ОСОБА_8 надавав органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Не є слушними і доводи апеляційної скарги обвинуваченого про його щире каяття. Адже саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання стало результатом тривалого роздуму і впертої внутрішньої боротьби, свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Стан щирого каяття характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок. При цьому особа визнає антигромадський характер вчинку й готова нести відповідальність. Проте даних про таку оцінку своїх дій обвинуваченим ОСОБА_8 матеріали кримінального провадження не містять.

Відшкодування обвинуваченим потерпілому перед судовим засіданням апеляційного суду завданої шкоди з огляду на тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути достатньою підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

Інші обставини, на які посилався в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , а також додатково надані апеляційному суду відомості не виправдовують злочинної поведінки обвинуваченого та не можуть істотно вплинути на вирішення питання про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, то апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4