Справа № 299/4099/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/583/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2020 року, відносно ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією майна.
Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з моменту затримання, тобто з 30.09.2019 р. зарахувавши цей час у строк відбування покарання.

До набрання вироком законної сили раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 37 414,39 гривень відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 500 000 тисяч гривень відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Не погоджуючись з даним вироком захисники обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 29.09.2019р., приблизно о 02.50 годині ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік будинку №3 по вул.Черешнева у м.Виноградів Закарпатської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, а саме йдучи поряд з ОСОБА_11 , несподівано для останнього наніс йому серію з двох ударів кулаком правої руки по обличчю, від яких потерпілий впав на землю та намагався підвестися, але ОСОБА_6 з метою подолання можливого опору зі сторони ОСОБА_11 наніс йому ще серію з трьох ударів кулаком правої руки та трьох ударів правою ногою по голові, заподіявши останньому тілесні ушкодження, що призвело до втрати ОСОБА_11 свідомості.
У свою чергу, ОСОБА_6 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, обшукав його та викрав наплічну сумку, в якій містились зовнішній портативний акумулятор марки «Хіаоті» моделі «PLM 10ZM», сірого кольору, навушники до мобільного телефону білого кольору без маркування, мобільний телефон марки «SAMSUNG» GT-19300, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1611,70 грн.
Своїми протиправними діями ОСОБА_6 завдав ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: синця шкірних покровів лівого плеча в середньо-нижній третині по зовнішній поверхні, саден шкірних покровів в ділянці ключиці та підключичної ділянки справа, закритого перелому кісток носа - які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Множинних переломів лицевого черепа, скуло-орбітального, лобно-орбітального, назо-етмоідального комплексу та верхньої щелепи зі зміщенням уламків - які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Закритої черепно-мозкової травми з переломом склепіння черепа зліва, переломом склепіння черепа справа з переходом на праву орбіту, гострою епідуральною гематомою та субдуральною гематомою зліва, що ускладнилася тривалою мозковою комою та розвитком дифузного аксонального ушкодження головного мозку - які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Водночас, 27.06.2019 Хмельницькою місцевою прокуратурою скеровано до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0002568 від 27.05.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України, а саме розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з даним вироком захисники обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.03.2020 року змінити та призначити ОСОБА_6 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зменшити суму відшкодування моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 до 250 000 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що апеляційна скарга подана у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_6 суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, а також ті обставини, що ОСОБА_6 раніше не судимий, виховувався в неповній сім`ї, його батько помер, коли йому було 4 роки, їх разом з молодшим братом виховувала лише матір, під час проходження служби ОСОБА_6 у всіх наданих характеризуючих матеріалах характеризується позитивно. Також, захисник просить врахувати, що ОСОБА_6 через декілька днів після скоєння кримінального правопорушення повинен був відправлятися в складі підрозділу до зони АТО.

Крім того, вказує на те, що позивач пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не мотивував своє рішення щодо розміру моральної шкоди, а також того чи відповідає визначений судом розмір шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин справи та наслідків, які настали для позивача.

В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить дослідити клопотання про дослідження доказів, вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2020 року скасувати, а кримінальну справу №299/4099/19 по обвинуваченню ОСОБА_6 направити на новий судовий розгляд до Виноградівського районного суду Закарпатської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що при винесенні вказаного вироку суд першої інстанції не повній мірі оцінив обставини справи, не надав оцінку суб`єктивній стороні злочину, що в свою чергу призвело до неправильної кваліфікації суспільно небезпечного діяння обвинуваченого.

Вказує, що при встановленні фактичних обставин справи суд першої інстанції не врахував наявність п`яти пом`якшуючих обставин за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання цивільного позову в частині матеріальної шкоди, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, що принижує честь і гідність особи з боку потерпілого.

Також, захисник наголошує, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні протиправних дій проти ОСОБА_11 , щиро розкаявся за вчинене та повідомив про те, що готовий нести відповідальність за вчинене. Крім того, обвинувачений активно сприяв у розкритті відповідного злочину, оскільки слідчими проведено слідчий експеримент за участі ОСОБА_6 , на якому обвинувачений вказав на всі відомі йому обставини та показав механізм нанесення ним ударів потерпілому.

Захисник ОСОБА_8 вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано виключив щире каяття обвинуваченого як пом`якшуючу обставину, оскільки ОСОБА_6 не вчинив жодної дії щодо відшкодування шкоди потерпілому, разом з тим, суд не врахував того, що обвинувачений визнав цивільний позов в частині матеріальних збитків, але не мав об`єктивної можливоcті для перерахування коштів, оскільки з 30.09.2019 року знаходиться під вартою.

Окрім того зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 міг вчинити даний злочин внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, оскільки він є єдиним годувальником своєї сім`ї, готувався до відправлення в зону Операції Об`єднаних сил на схід України. Також, на думку захисника, обвинувачений міг вчинити злочин під впливом сильного душевного хвилювання, що принижує честь і гідність особи з боку потерпілого, оскільки його сильно обурило те, що потерпілий займається розповсюдженням та продажем наркотичних речовин.

Також, апелянт вказує, що не встановлено конкретних обставин, які стали причиною вчинення ним кримінального правопорушення. При призначенні покарання судом першої інстанції взагалі не враховано позитивні характеризуючі дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, позитивну характеристику з ВПУ №4 м. Хмельницький, висновок судово-психіатричного експерта № 140 від 31.10.2019 року.

Тому, на думку апелянта, всі вищенаведені пом`якшуючі обставини мали місце у даній справі, проте судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного вироку їх не враховано та не встановлено взагалі, що свідчить про невідповідність оскаржуваного вироку ч.3 ст.374 КПК України.

Також адвокат ОСОБА_8 зазначає, що суд обираючи більше мінімального розміру покарання повинен вказувати у вироку мотиви з яких він це робить та обставини, що стали для цього підставою, у випадку відсутності таких мотивів та неврахування судом відповідної презумпції, це вважається порушенням ст.374 КПК України та є самостійною підставою для його скасування.

Прокурор військової прокуратури Ужгородського гарнізону майор юстиції ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вказані доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, а наведені в них обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судом прийнято законне та справедливе рішення у повній відповідності з нормами матеріального і процесуального права.

Захисник адвокат ОСОБА_7 13.07.2020 року подав на адресу апеляційного суду клопотання про розгляд справи без його участі.
У судове засідання апеляційного суду потерпілий та його представник, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили і клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.
В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 бажає брати участь у розгляді апеляційної скарги, проте в судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_8 просив розгляд справи проводити у відсутності обвинуваченого. З огляду на те, що прокурор не заперечив проти розгляду справи без участі обвинуваченого ОСОБА_6 , а також оскільки апеляційні скарги захисників не містять вимог, які погіршують становище обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Так, по суті висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні злочину визнав та показав, що 29.09.2019 року разом з ОСОБА_13 перебували в м.Виноградів, де познайомилися із потерпілим ОСОБА_11 , з яким ходили по вулицях міста. Проходячи вулицею ОСОБА_11 йому щось сказав на що він вдарив потерпілого рукою в голову, внаслідок чого той впав на землю і намагався підвестися. Однак він відразу ще декілька разів вдарив потерпілого в голову та продовжуючи вдарив його кілька разів ногами. Після забрав від потерпілого сумку і телефон. З місця події разом з ОСОБА_13 втекли. По дорозі він викинув сумку, а речі забрав собі. На другий день попросив ОСОБА_14 продати телефон.

Поряд з цим, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а також доказами, здобутими під час розгляду даного кримінального провадження в суді, а саме: показами потерпілого ОСОБА_10 , який у суді першої інстанції показав, що вранці 30.09.2019 року до нього зателефонував слідчий, повідомив про подію, що сталася вночі напередодні та запропонував поїхати до реанімаційного відділення Виноградівської лікарні для впізнання ОСОБА_11 . В лікарні ОСОБА_11 впізнав по татуюваннях, оскільки обличчя та голова були в побоях. В подальшому дізнався, що похресника побив військовий; показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який показав, що 29.09.2019 року ввечері він гуляв з ОСОБА_6 у місті, відпочивали, вживали пиво. Під час відпочинку зустріли дівчину та двох хлопців, один з них був потерпілий ОСОБА_11 , який продовжив з ними гуляти. ОСОБА_6 з потерпілим йшли попереду та про щось між собою говорили, а він на декілька кроків йшов позаду бо говорив по телефону. Через деякий час він побачив, як ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_11 кулаком правої руки, внаслідок чого останній впав на землю. Не припиняючи своїх дій обвинувачений наніс ще кілька ударів рукою в голову а після ногою зверху по обличчю ОСОБА_11 . Тоді він відтягнув ОСОБА_6 і вони втекли із місця пригоди до військової частини, залишивши потерпілого на землі. ОСОБА_6 викрав від потерпілого сумку, яку по дорозі викинув; показами свідка ОСОБА_15 в суді показав, що самої події він не бачив. Повідомив, що ОСОБА_6 віддав йому павербанк, навушники до телефону та телефон для того, щоб продати ці речі. На запитання звідки ці речі ОСОБА_6 відповів: «яка різниця». 30.09.2019 року свідок ОСОБА_15 продав телефон незнайомому хлопцеві біля торгового центру « Севлюш» в м.Виноградів; показами допитаного в якості свідка ОСОБА_16 , який підтвердив покази свідка ОСОБА_15 , вказавши, що 30.09.2019 року знаходився біля торгового центру «Севлюш» в м.Виноградів, де до нього підійшов незнайомий хлопець у військовій формі та запропонував придбати телефон марки «SAMSUNG за 400-500 гривень. На цю пропозицію він погодився та купив телефон.

Крім вищенаведених доказів вина обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК України стверджується рядом письмових доказів по справі, зокрема: протоколом огляду місця події від 29.09.2019 року та фототаблицями (а.с. 139-142); протоколом огляду місця події від 29.09.2019 року, (а.с. 125-127); висновком експерта №135 від 27.11.2019р.( а.с. 128-131); висновком судово-психіатричного експерта № 140 від 31.10.2019 року (а.с. -132- 135); висновком експерта № 341 від 08.11.2019 року ( а.с. 136-138); висновком експерта № 11/760 від 30.10.2019 року ( а.с. 152-169); протоколом огляду предмету від 08 жовтня 2019 року (чоловічих черевиків (берців), належних ОСОБА_6 ) (а.с. 170-172); відтвореним та продемонстрованим в судовому засіданні відеозаписом слідчих експериментів від 30.09.2019 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_17 ( а.с. 188-191, а.с.192-195, а.с.196-201).

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Усі наведені докази в повній мірі узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

На підставі аналізу всіх представлених у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та вірно кваліфікував його діяння за ч.4 ст.187 КК України.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі ставить вимогу про скасування вироку суду першої інстанції та призначення у кримінальному провадженні нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо: судове рішення ухвалено незаконним складом суду; судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; порушено правила підсудності; у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Проте, у апеляційній скарзі захисника не зазначено жодного з вище перелічених порушень вимог кримінального процесуального закону, а також судом апеляційної інстанції не було виявлено жодного з вище перелічених порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали можливість скасувати вирок суду першої інстанції з призначення нового судового розгляду у кримінальному провадженні.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необхідність зміни вироку та пом`якшення покарання, то, такі не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції виходячи з принципу індивідуалізації покарання, призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Покликання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 на те, що судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, те, що останній щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, а також, що обвинувачений міг вчинити даний злочин внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, міг вчинити злочин під впливом сильного душевного хвилювання, що принижує честь і гідність особи з боку потерпілого, апеляційним судом до уваги не беруться, виходячи з наведеного нижче.

Усі дані про особу обвинуваченого були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення йому за ч.4 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією майна.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що доводи сторони захисту про те, що обвинувачений визнав вину та щиро розкаявся не в повній мірі узгоджується з матеріалами справи, оскільки жодних дій щодо відшкодування шкоди обвинуваченим не вчинено, а також в матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений будь-яким чином намагався допомогти потерпілому. Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на ставлення обвинуваченого до вчинених ним порушень та його поведінку після вчинення злочину, зокрема те, що обвинувачений після вчинення злочину з місця події втік і був викритий на наступний день співробітниками поліції. Таким чином, на переконання апеляційного суду, місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що визнання обвинуваченим вини є формальним та не визнав таке як обставину, що пом`якшує покарання.

Щодо доводів захисника адвоката ОСОБА_8 про не врахування інших пом`якшуючих обставин, то судом першої інстанції вірно встановлено, що такі відсутні.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та не вбачає підстав для призначення йому більш м`якого покарання.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, а саме у виді позбавлення волі з конфіскацією майна та своє рішення мотивував у вироку.

З врахуванням наведених вище обставини, обране судом покарання 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, про що зазначено в апеляційних скаргах захисників - адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , і за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, немає. Наведені в скарзі обставини, які додатково характеризують обвинуваченого, не можуть бути підставою для пом`якшення призначеного йому судом покарання.

Покликання захисників в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції не повністю врахував і не надав об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення при обранні покарання ОСОБА_6 є безпідставними.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги захисників в цій частині необґрунтованими.

Ті обставини, на які в апеляційних скаргах покликаються захисник адвокат ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_8 , як на підставу зміни та скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 про необґрунтований розмір стягнутої моральної шкоди, то вони є безпідставними.

За змістом ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій злочином завдано майнової та/або немайнової (моральної) шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як убачається з вироку, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру заподіяної моральної шкоди, районний суд виходив з того, що на час вчинення злочину потерпілому ОСОБА_18 було всього двадцять років і він був молодим та здоровим чоловіком, а внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень ледь прийшов до себе, став інвалідом і потребуватиме подальшого тривалого лікування, морально-психічно страждав і страждає на даний час.

Підставами для відшкодування заподіяної моральної шкоди районний суд зазначив, те що моральні страждання ОСОБА_18 викликані значними больовими відчуттями, які він переніс внаслідок жорстокого побиття, численними переломами черепа та щелепи, перенесеними операціями та постійними болями, в зв`язку з чим змінився його ритм життя і на момент розгляду справи судом першої інстанції потерпілий не міг самостійно пересуватися та знаходився на стаціонарному лікуванні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілий зазнав душевного болю, який полягає в морально-психічних стражданнях, які він переніс. Суд вірно визнав, що вимушені зміни у житті потерпілого зумовлені вказаною подією, носять значний характер, а для відновлення попереднього укладу життя та душевного спокою необхідно докласти значних зусиль.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, врахував характер правопорушення, його наслідки, характер, обсяг та глибину фізичних й душевних страждань потерпілого, істотність вимушених змін у його повсякденному житті, та належним чином вмотивував розмір призначеної моральної шкоди.

Таким чином, рішення суду щодо часткового задоволення цивільного позову та стягнення моральної шкоди з обвинуваченого відповідає вимогам ст.ст.23, ст. 1167 Цивільного Кодексу України, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру і обсягу моральних страждань потерпілого, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Апеляційні скарги не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 необґрунтованими. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2020 року, відносно ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді