ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 636/4040/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/950/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 185, 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 та стажистці ОСОБА_6 , з участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , без участі потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Печенізького районного суду Харківської області від 29 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Просяне Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 13 04 2017 року вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч.1 ст. 122 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 09 01 2020 року скасовано звільнення та направлено ОСОБА_8 до місць позбавлення волі для відбуття покарання за вищевказаним вироком,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України з призначенням покарання:
-за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_8 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 13 04 2017 року та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 , а саме з 28 січня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової-товарознавчої експертизи № 6/2961 СЕ-19 від 09 12 2019 року у сумі 471,03 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь судового експерта ОСОБА_12 затрати на проведення судової-товарознавчої експертизи №2883/19 від 23 08 2019 року у розмірі 300 гривень.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Вказаним вироком встановлено, що 26 липня 2019 року, близько 22-00 години( точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, підійшов до столу, який розташований у дворі будинку за вищевказаною адресою, де заволодів портативною колонкою JBL Charge 3+ синього кольору. Вартість колонки відповідно судово-товарознавчої експертизи № 2883/19 від 23 серпня 2019 року становить 313, 07 грн., заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму. В подальшому ОСОБА_8 з метою реалізації викраденого майна, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, 20 листопада 2019 року ОСОБА_8 приблизно о 16 00 годині, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходився поблизу будинку АДРЕСА_1 , де побачив раніше знайому йому ОСОБА_11 . Він запитав у неї котра година, на що остання витягла з карману куртки свій мобільний телефон « ERGO F 243 SWIFT» аби подивитись годинник. У цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Після чого, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи відкрито, повторно, підійшов до потерпілої ОСОБА_11 та шляхом ривка заволодів її мобільним телефоном « ERGO F 243 SWIFT». Після цього, ігноруючи зауваження потерпілої та прохання зупинитися, обернувши вказаний телефон на свою користь, з місця вчинення злочину зник і в подальшому розпорядився вказаним майном на власний розсуд. Відповідно до висновку експерта № 6/2961 СЕ-19 від 09 12 2019 року вартість мобільного телефона «ERGO F 243 SWIFT» становить 218 грн. Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на суму 218 грн.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить про призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, посилаючись при цьому на те, що при призначенні йому покарання судом не було враховано факт визнання ним своєї вини у скоєному, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину та наявності у нього матері похилого віку (184-185).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду справи до апеляційного суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, судимість в установленому законом порядку не погашена і не знята, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра в Нововодолазькому псих. кабінеті з 1999 року, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому.

При цьому, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, визнано рецидив злочину.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий реальний строк покарання в межах санкцій статей.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначені обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не є максимальними, що передбачені санкціями інкримінованих йому статей.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений наголошує на наявності обставин, що можна визнати пом`якшуючими при призначенні покарання.

Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення, таку обставини, як щире каяття вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та визнано обставиною, що його пом`якшує. Факт наявності у обвинуваченого матері похилого віку, на думку колегії суддів не є обов`язковою та безумовною підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання.

Наявність будь-яких інших обставин, які в силу ст. 66 КК України можна визначити такими, що пом`якшують покарання обвинуваченим доведено не було.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання чи призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Печенізького районного суду Харківської області від 29 вересня 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4