Дата документу 17.11.2020 Справа № 320/7621/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/7621/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1607/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Алма-Атинської області Енбекшиказахського району с.Маловодне, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений вироком Бердського міського суду Новосибірської області Російської Федерації від 17 квітня 2017 року за ч.4 ст.111 КК Російської Федерації до 9 років позбавлення волі з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 .

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року, якою клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні ОСОБА_6 задоволене.
Приведено у відповідність із законодавством України вирок Бердського міського суду Новосибірської області Російської Федерації від 17 квітня 2017 року, яким громадянина України ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.111 КК Російської Федерації, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим даним вироком за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_6 постановлено рахувати з 02 серпня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст.72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, що діяла в період застосування запобіжного заходу) постановлено зарахувати до строку відбування покарання ОСОБА_6 час його попереднього тримання під вартою з 02 серпня 2016 року по 19 липня 2017 року включно, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою постановлено залишити без змін.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь федерального бюджету Російської Федерації (отримувач: УФК по Новосибірській області; ФКУ ЛИУ-10 ГУФСИН Росії по Новосибірській області, процесуальні витрати в розмірі 5280 (п`ять тисяч двісті вісімдесят) рублів, що еквівалентно 2235 (двом тисячам двісті тридцяти п`яти) гривням 02 копійкам відповідно до курсу Національного банку України станом на 16 жовтня 2018 року.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції при постановленні даної ухвали не дослідив об`єктивно та повно всі обставини справи та призначив надто суворе покарання, яке не відповідає ступеню скоєного.
Суд Російської Федерації, на думку апелянта, проявив до нього упередженість, свідки, які були допитані судом, зазначали про те, що їх показання сфабриковані слідчим, один зі свідків зазначав про те, що до смерті потерпілого причетна інша особа, а не він.
Його клопотання про проведення допиту свідків за допомогою поліграфа, яке було підтримано представниками потерпілого, залишене судом без задоволення.
У судовому засіданні були порушені його конституційні права, а при допиті застосовувались фізичний та психологічний тиск.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні ОСОБА_6 .
Клопотання обґрунтовано тим, що вироком Бердського міського суду Новосибірської області Російської Федерації від 17 квітня 2017 року громадянин України ОСОБА_6 засуджений до дев`яти років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму за скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст.111 КК Російської Федерації. Зазначений вирок суду іноземної держави набрав законної сили, ОСОБА_6 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія №10 УФСВП Росії по Новосибірській області», кінцевий строк відбуття покарання 10 серпня 2025 року. Засуджений звернувся із заявою про прийняття його для подальшого відбування покарання в Україну, громадянином якої він є. Останнє відоме місце проживання та реєстрації ОСОБА_6 в Україні: АДРЕСА_1 . Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації громадянина України ОСОБА_6 для подальшого відбування покарання на території України.
Міністерство юстиції України просить суд привести вирок суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, а саме: визначити статті, частини статей Кримінального Кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винним вказаним вище вироком суду Російської Федерації; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_6 на підставі цього вироку; а також вирішити питання щодо виконання вироку суду в частині стягнення з ОСОБА_6 процесуальних витрат.
У судове засідання представник Міністерства юстиції не з`явився, в клопотанні зазначив про його розгляд без участі представника Міністерства, посилаючись на приписи ч.1 ст.610 КПК України.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання та приведення у відповідність із законодавством України вироку Бердського міського суду Новосибірської області Російської Федерації від 17 квітня 2017 року.

Заслухавши:
доповідь судді;
засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, при цьому зазначив, що фактично він не погоджується з проведенням досудового розслідування та судового розгляду у його справі, вказує, що були порушені його права, вважає, що він засуджений безпідставно;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до вимог ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Правовою підставою для приведення вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України, окрім визначеного КПК України порядку, слугує також Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка ратифікована Верховною Радою України 22 вересня 1995 року (далі Конвенція).
Як зазначається у п.d ч.1 ст.11 Конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.
Зі змісту положень ч.3 ст.603 КПК України убачається, що суд розглядаючи клопотання про приведення вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Згідно з вимогами ч.4 ст.610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що вироком Бердського міського суду Новосибірської області Російської Федерації від 17 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111 КК Російської Федерації (умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечного для життя людини, що спричинило з необмеженості смерть потерпілого) та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Зі змісту оскаржуваної ухвали суду убачається, що суд, задовольняючи клопотання Міністерства юстиції України про приведення вказаного вироку у відповідність до законодавства України, дійшов висновку, що зазначені дії засудженого є кримінально-караними відповідно до закону України про кримінальну відповідальність та підпадають під ознаки ч.2 ст.121 КК України.
Суд правильно визначив покарання засудженому за цією статтею, з урахуванням призначеного засудженому вищевказаним вироком покарання, - у виді позбавлення волі на строк 9 років.
При цьому судом першої інстанції обґрунтовано застосовано положення ч.5 ст.72 КК України у попередній редакції та зараховано засудженому у строк покарання його попереднє ув`язнення з 02 серпня 2016 року по 19 липня 2017 року включно, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Твердження засудженого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не досліджено об`єктивно та повно всі обставини справи та йому призначене надто суворе покарання, є безпідставними, з огляду на вищевказані положення ч.3 ст.603, ч.4 ст.610 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, правильності висновків суду не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування чи зміну ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року, якою клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні ОСОБА_6 задоволене; приведено у відповідність із законодавством України вирок Бердського міського суду Новосибірської області Російської Федерації від 17 квітня 2017 року, яким громадянина України ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.111 КК Російської Федерації та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму; постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим даним вироком за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4