Справа № 638/41/18
Провадження № 1-кп/638/273/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1
у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2 КК України,
в с т а н о в и в :

В провадженні Дзержинського райсуду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0005254 від 28.10.2017 у відношенні ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2 КК України.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2017р. обвинуваченому обрано запобіжний захід взяття під варту до 13.01.2018 року, який продовжувався у встановленому законом порядку під час розгляду справи по суті судом.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою.
Обвинувачений покладався на розсуд суду.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При цьому слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість , багато епізодична злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Зі змісту КПК України вбачається, що перевірка обґрунтованості підозри під час досудового розслідування по кримінальному провадженню при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, а також продовження строків тримання під вартою під час досудового розслідування в повному обсязі покладається виключно на слідчого суддю, що постановляє відповідні ухвали.
А питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження вирішуються судом тільки при ухваленні вироку, відповідно до ст.. 368 КПК України.
Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зменшились, характер вчинених кримінальних правопорушень, зокрема то, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 ч. 2 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та за вчинення якого передбачена міра кримінального покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, відсутність відомостей про наявність тяжких захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють перебування останнього у слідчому ізоляторі, дані про особу обвинуваченого, а також те, що при застосування більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений буде мати можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, суд вважає, що вказане свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про призначення захисника.

Прокурор не заперечував проти даного клопотання.

Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу, ця допомога надається безоплатно.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити участь захисника в кримінальному провадженні якщо підсудний заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може залучити його самостійно.

У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 , захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях з метою забезпечення підозрюваним, обвинуваченим права на захист, а також запобігання невиправданого затягування процесу.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 48,49, 314-316, 369 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2 КК України строк тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 03.12.2020 року.

Доручити Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно якого розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005254 від 28.10.2017 за його обвинуваченням, у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2 КК України, та забезпечити його прибуття до Дзержинського районного суду м. Харкова (м. Харків, пр. Перемоги, 52-В, каб.109) «26» листопада 2020 року на 12-20 год.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: