н/п 1-кс/953/7062/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" вересня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
заявника - адвоката ОСОБА_3 ,
власника майна - ОСОБА_4 ,
31.08.2020 року слідчим отримано клопотання про повернення тимчасово вилученого майна адвокату ОСОБА_4 , вилучених під час проведення обшуку 26.08.2020 року. До теперішнього часу результат розгляду клопотання не отримано, вилучені речі і документи не повернуті.
Зазначає, що на даний час слідчим суддею не винесено ухвалу про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Заявник та власник майна в судовому засіданні підтримали подану скаргу, просили її задовольнити.
Слідчий СУ ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена судом своєчасно та належним чином. Від слідчого з ОВС першого ВРКП СУ ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_7 надійшло письмове заперечення, яке долучене до матеріалів справи. В обґрунтування заперечень слідчий посилається на призначення постановою від 08.09.2020 р. судової комп`ютерно-технічної експертизи щодо вилученого моноблоку. Крім того, Дзержинським районним судом м. Харкова до даного часу не розглянуте клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку.
Слідчий суддя, вислухавши доводи заявника, власника майна, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
В ч. 1 ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на їх оскарження. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
В ході проведення обшуку було вилучене зазначене вище майно.
Відповідно до ч.2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.
Як зазначено в ч.7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Так, після проведення обшуку, в ході якого слідчим було відшукано і вилучено майно, сторона обвинувачення, відповідно до вимог ст.171 ч.5 КПК України, повинна була не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, або повернути його особі, у якої воно було вилучено.
Даних на підтвердження доводів слідчого щодо звернення до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, визнання вилученого майна речовими доказами, стороною обвинувачення не надано.
Тому відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України вилучене майно підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучене.
Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданій стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя задовольняє скаргу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1