Ухвала

Іменем України

2 вересня 2020 року

м. Київ

провадження № 51-4072 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 червня 2020 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кориченці Дережнянського району Хмельницької області, без постійного місця проживання, раніше судимого:

- 25 грудня 2014 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 316, ч. 2 ст. 309 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців;

- 27 березня 2015 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року і остаточно призначено чотири роки одинадцять місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

визнано винним та призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на 1 рік;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки 6 місяців;

відповідно ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 червня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року - без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він 7 листопада 2019 року, близько 17 години, знаходячись у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: вул. Центральна, 8, м. Жмеринка, Вінницька область, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу, з торгівельного стелажа вчинив крадіжку алкогольних напоїв, а саме: однієї пляшки горілки марки «Хлібний дар» ємністю 0,5 л, однієї пляшки коньяку марки «Шабо VS три зірочки» ємністю 0,375 л, однієї пляшки коньяку марки «Азнаурі три зірочки» ємністю 0,25 л та однієї пляшки коньяку марки «Азнаурі п`ять зірочок» ємністю 0,25 л та, пройшовши повз каси, не розрахувався за вищевказані алкогольні напої, вийшов із магазину та в подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ТОВ-НВП «Аргон» матеріальної шкоди, на загальну суму 366 гривень 93 копійки.

Крім цього, 8 листопада 2019 року, близько 10 години 15 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись у магазині «Грош-Експрес», що за адресою: вул. Центральна, 8, м. Жмеринка, Вінницька область, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу, з торгівельного стелажу намагався вчинити крадіжку алкогольних напоїв у вигляді однієї пляшки горілки марки «Козацька рада класична» ємністю 0,5 л, однієї пляшки горілки марки «Козацька рада класична» ємністю 0,7 л та однієї пляшки коньяку марки «Шабо три зірочки» ємністю 0,5 л, та коли останній проходив повз каси для розрахунку, не розрахувавшись за вищевказані алкогольні напої, загальна ринкова вартість яких становила 402 гривні 10 копійок, дії останнього були виявлені та припинені працівниками служби охорони магазину, у зв`язку з чим він не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та не встиг розпорядитись викраденим ним майном із причин, що не залежали від його волі.

Також, 9 листопада 2019 року, близько 17 години ОСОБА_4 , знаходячись у магазині «Грош-Експрес», що за адресою: вул. Центральна, 8, м. Жмеринка, Вінницька область, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу, з торгівельного стелажа здійснив крадіжку алкогольних напоїв, а саме: однієї пляшки горілки марки «Bialam Mikolaj Кореrnik» ємністю 0,5 л, та однієї пляшки коньяку марки «VSOPLeSage» ємністю 0,5 л та пройшовши повз каси для розрахунку, не розрахувавшись за вищевказані алкогольні напої, вийшов із вищевказаного магазину та в подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ТОВ - НВП «Аргон» матеріальної шкоди на загальну суму 281 гривня 08 копійок.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений вказує та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зазначає, що суди не взяли до уваги мотиви вчинення ним протиправних діянь, а саме його скрутне матеріальне становище, та залишили поза увагою добровільне відшкодування завданої шкоди. Крім цього, просить звернути увагу на наявність у нього тяжких захворювань, які перешкоджають відбуванню покарання.

Просить вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року і ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 червня 2020 року змінити та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У касаційній скарзі засуджений не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості та кваліфікацію дій. Натомість, вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного через суворість.

На думку колегії суддів ці доводи є безпідставними.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, які згідно з вимогами ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості.

Із аналізу судових рішень вбачається, що обираючи засудженому міру примусу, суд послався на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, врахував обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, дані про особу винного, а також висновки досудової доповіді, згідно з якими виправлення ОСОБА_4 без обмеження або позбавлення волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, а тому призначив покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Факт добровільного відшкодування завданої шкоди судом встановлено не було, а частину майна, як вбачається безпосередньо з вироку, повернуто власнику після зняття арешту.

Апеляційний суд погодився із висновками місцевого суду, та вказав, що з огляду на обставини справи, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, судом належним чином вмотивовано призначення ОСОБА_4 покарання.

Також, суд апеляційної інстанції не прийняв доводи обвинуваченого, щодо доцільності та можливості на його думку пом`якшити міру покарання, оскільки скаржником не наведено

достатніх пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів.

Що стосується доводів засудженого про звільнення від відбування покарання за хворобою, то вони були предметом розгляду апеляційним судом, яким зокрема була встановлена відсутність доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 має захворювання, яке перешкоджає відбувати покарання у виді позбавлення волі.

Із вказаним погоджується колегія суддів та вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів.

На думку Верховного Суду, висновки судів попередніх інстанцій з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості при призначенні покарання.

Касаційна скарга засудженого не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень.

Ураховуючи наведені у скаргах мотиви та надані до них копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 червня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5