Єдиний унікальний № 502/2470/19
Провадження № 1-кп/946/296/20
УХВАЛА

про зміну запобіжного заходу

09 липня 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у колегіальному складі головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7

провівши в місті Ізмаїл Одеської області відкрите засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000518, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, офіційно не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України,

встановив:

В провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 травня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 липня 2020 року.

Прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури до суду подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на шістдесят днів, в якому прокурор посилається на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України не зникли, а саме є всі підстави вважати що при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він може продовжити злочинну діяльність і вчиняти нові злочини, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років, що свідчить про те, що з метою уникнення кримінальної відповідальності він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, також мотивує своє клопотання тим, що ОСОБА_6 офіційно не працює, відсутні засоби до існування, характеризується негативно, існує реальна загроза до засудження його до покарання у виді позбавлення волі, своїми умисними діями спричинив смерть потерпілому, отже існують ризики того, що останній може вчинити інші кримінальні правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечують проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просять змінити його на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 331 ч.1, 2 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою «відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання не покидати житло в певний час доби.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати що обвинувачений може ухилитись від суду, вчинити інші правопорушення.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, ч. 3 ст.331 КПК України, підстави ст. 177 КПК України, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме виходячи з обґрунтованості підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, а також враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце мешкання в АДРЕСА_2 , раніш судимим не був, тому суд спростовує доводи прокурора про тяжкість злочину, оскільки це є не визначеною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» на домашній арешт.

Крім того, прокурором не доведені заявлені ризики.

При обранні запобіжного заходу, суд також оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, особу обвинуваченого, зв`язки за місцем проживання.

Керуючись ст. ст. 117, 314 316, 370 372 КПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням - задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 години до 07 години наступної доби, поклавши на нього наступні обов`язки:

1. прибувати за першою вимогою до прокурора або суду;

2. не відлучатися з м. Кілія без дозволу прокурора або суду;

3. повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання

Термін дії ухвали до 09 вересня 2020 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника Кілійського ВП.

Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з під варти в залі суду 09 липня 2020 року.

Копію ухвали направити до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор», прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури, обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику до відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя п/п

Суддя п/п

Суддя п/п

Головуючий суддя