Справа № 183/6035/17
№ 1-кп/183/1057/20

У Х В А Л А
16 грудня 2020 року колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , секретаря ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 В С Т А Н О В И Л А :
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт за фактом вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених п.5 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи його тим, що і на цей час існують ризики передбачені п.1, п.5 ч. 1. ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання, оскільки ОСОБА_5 , є особою раніше судимою, знову обвинувачується у скоєнні злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжкого в період строку випробування за попереднім вироком суду, а тому вважає неможливим застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 , проти задоволення клопотання прокурора заперечував та заявив клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу на домашній арешт за місцем його реєстрації, мотивуючи його тим, що його підзахисний тривалий час перебуває під вартою, є людиною похилого віку зі слабим здоров`ям.
Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника доповнив, що він потребує відпочинку, так як в нього хворе серце.
Прокурор проти задоволення клопотання сторони захисту заперечувала, наполягаючи на задоволенні її клопотання.
Вислухавши заявлені клопотання, думки учасників судового розгляду, дослідивши надані письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків:
11.08.2017 року під час здійснення досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Положеннями ч.2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися і на переконання суду залишаються реальними і триваючими та виключають можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який.
Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки строк спливає 24 грудня 2020 року, судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку, оскільки на даний час судом з об`єктивних причин не допитані свідки та потерпілі, а тому жодних підстав для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть на домашній арешт на даний час не має.
При цьому суд, враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особи обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченого процесуальних обов`язків. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»
Що стосується клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд, вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, крім вищезазначених обставин, ще й в зв`язку з тим, що стороною захисту в своєму клопотанні не обґрунтовано та не зазначено взагалі підстав, які свідчать про зменшення зазначених ризиків. А враховуючи, що санкція п.5 ч.2 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді лише позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, суд не вбачає наразі іншої можливості запобігти ризиків переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування, суду та можливості вчиняти інші кримінальні правопорушення, у інший спосіб, ніж тримання його під вартою, оскільки ОСОБА_5 є особою, що раніше судима, обвинувачується у скоєнні, в тому числі, особливо тяжкого злочину в період строку випробування за попереднім вироком суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 350 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И ЛА :
ОСОБА_5 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 12 лютого 2021 року включно.
В задоволені клопотання сторони захисту про зміну запобіжного захисту з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Копію ухвали направити для виконання командиру батальйону конвойної служби №1 ГУНП в Дніпропетровській області та начальнику Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)".
Ухвала підлягає оскарженню до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її проголошення у відповідності до рішення КСУ від 13.06.2019 року № 4-р/2019.
Головуюча суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3