ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/815/19 Номер провадження 11-кп/814/1115/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючої ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000148 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2020 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Оболонь Семенівського району Полтавської області, громадянка України, зареєстрована і проживає: АДРЕСА_1 ,
засуджена за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді арешту на 3 місяці.
Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 3148,76 грн майнової шкоди та 5000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У задоволенні цивільного позову про стягнення шкоди у більших розмірах відмовлено.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнана винуватою у тому, що вона 20.05.2019 приблизно о 18.00 год, біля господарства по вул. Гомонової с. Тарасівка Семенівського району Полтавської області на ґрунті неприязних відносин під час суперечки нанесла ОСОБА_10 удар рукою в область лівої половини обличчя, тим самим заподіяла легкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку із стійким цефалічним синдромом, забою м`яких тканин лівої половини обличчя, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду, визнати ОСОБА_9 винуватою за ч.1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в межах санкції. В задоволенні цивільних вимог відмовити в повному обсязі через недоведеність обставин, на які посилається потерпіла.

Свої вимоги обгрунтувала тим, що суд першої інстанції, надав неналежну оцінку доказам, а саме: показанням свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні надавала інші показання, ніж зазначені у вироку. Суд посилається на покарання свідка ОСОБА_12 , яка не була заявлена стороною обвинувачення як свідок. При цьому свідок ОСОБА_12 була допитана без документального засвідчення особи.

Поза увагою суду залишився висновок судово-медичної експертизи № 53, де експертом зазначено, що кількість ударів встановити неможливо, але припускає, що було нанесено не менше одного удару в область обличчя зліва. При цьому експерт не виключає можливість отримання ОСОБА_10 закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку від падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню. Висновки експерта № 53, № 53-А, № 53-Б містять суперечності щодо кількості нанесених ОСОБА_9 ударів та характеристики предмету нанесення удару, проте судом не був допитаний експерт для усунення цих протиріч, як і не встановлено причини виникнення у ОСОБА_10 захворювання центральної нервової системи, не з`ясовано, чи знаходиться це захворювання в причинному зв`язку з діями ОСОБА_9 .

Вважає, що суд безпідставно зазначив про те, що обвинувачена завідомо знала про стан здоров`я потерпілої.

Відповідно до характеризуючих даних ОСОБА_9 раніше не судима, за місцем проживання характеризується задовільно. Відповідно до висновку органу пробації її виправлення можливе без обмеження чи позбавлення волі, так як вона не становить загрозу для суспільства.

Крім цього Центром судово-медичним послуг «Мібі-Лекс» було надано висновок, який ставить під сумнів висновок експерта № 53, через те, що експерт вийшов за межі своїх повноважень та не залучив вузькопрофільного спеціаліста в галузі неврології. При цьому експертизою Центру встановлено, що ОСОБА_10 отримала легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я, оскільки хронічне захворювання не повинно враховуватися при оцінці тяжкості тілесних ушкоджень. Тому дії ОСОБА_9 повинні бути кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України.

Також захисник вважає, що призначене покарання ОСОБА_9 є занадто суворим.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що ОСОБА_9 та її захисник не погоджуються з кваліфікацією злочину, просять перекваліфікувати дії обвинуваченої на ч.1 ст. 125 КК України, посилаючись на висновок Центру судово-медичних послуг «МіБі-Лекс».

Дані доводи захисника є безпідставними, оскільки відповідно до п.4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки). При цьому у висновку експерта повинна бути інформація про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

Вказаний висновок Центру Судово-медичних послуг «МіБі-Лекс» не відповідає чинному законодавству, зокрема п.4.14 Інструкції, оскільки не містить дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), а також не містить даних, що експерти ознайомлені з правами та обов`язками, передбаченими ст.69 КПК України, та попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 КК України.

За таких обставин висновок Центру судово-медичних послуг «МіБі-Лекс» не є належним доказом та не може братися до уваги під час перегляду судового рішення.

Будучи допитаною в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_13 свою вину у заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , які спричинили короткочасний розлад здоров`я, не визнала, зазначивши, що її дії не могли спричинити струс головного мозку.

Разом з цим, відповідно до висновку експерта № 53 від 10.07.2019 встановлено, що у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку із стійким цефалічним синдромом, забою м`яких тканин лівої половини обличчя, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Такими могли бути пальці кисті, стиснуті в кулак. Дані тілесні ушкодження могли утворитися при вказаних обставинах і вказаний строк, тобто 20.05.2019, як вказує потерпіла. Такі ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
При цьому потерпіла ОСОБА_10 у своїх показаннях зазначила, що саме після удару ОСОБА_9 у неї з`явився сильний головний біль, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися за медичною допомогою та перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозами: забій м`яких тканин обличчя, епілепсія, наслідки захворювання ЦНС, а також закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку зі стійким цефалічним синдромом.
Сам факт нанесення тілесного ушкодження потерпілій 20.05.2019 не заперечує і сама обвинувачена ОСОБА_14 , що підтверджує показання потерпілої та висновок експерта № 53.
Доводи захисника в апеляційній скарзі, що судом не встановлено причини виникнення у ОСОБА_10 захворювання центральної нервової системи і чи знаходиться це захворювання в причинному зв`язку з діями ОСОБА_9 , колегією суддів не перевіряється, оскільки експертом дане захворювання не відноситься до ушкоджень, отриманих в результаті спричинення ОСОБА_9 удару потерпілій та не враховувалося під час визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
Твердження захисника, що у висновках № 53 від 10.07.2019, № 53-А/61 від 23.07.2019 та № 53-Б/84 від 13.09.2019 є невідповідність щодо кількості ударів, спричинених ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_10 , не спростовують сам факт нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Експерт зазначає, що встановити достеменну кількість ударів ОСОБА_10 по медичній документації неможливо, але можна припустити, що їй було нанесено не менше одного удару в область обличчя зліва, що узгоджується і з показаннями потерпілої, і з показаннями обвинуваченої.
Про те, що ОСОБА_15 нанесла ОСОБА_10 удар також підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Посилання захисника на те, що показання свідка ОСОБА_12 неможливо покласти в основу обвинувального вироку, оскільки цей свідок не відкривався стороні захисту під час досудового розслідування, є необґрунтованим, оскільки показання вказаного свідка відповідають вимогам статей 95-97 КПК України, процесуальних порушень під час їх збирання, дослідження та оцінки, які б могли свідчити про їх недопустимість чи неналежність, не вбачається. Як видно з технічного запису судового процесу, ОСОБА_12 була допитана судом першої інстанції як свідок у встановленому законом порядку у відповідності до положень ст.352 КПК України, у відкритому судовому засіданні, за участі сторін кримінального провадження, суд надав можливість сторонам кримінального провадження у повній мірі без будь-яких обмежень реалізувати своє право на допит свідка і ставити запитання, що, зокрема, підтверджується аудіозаписом судового засідання та даними журналу судового засідання. Свідок попереджена про кримінальну відповідальність. Тому суд не мав об`єктивних та законних підстав не приймати вказані показання.

Отже, висновки суду про винність обвинуваченої у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку.

Суд правильно зробив висновок на підставі показань обвинуваченої ОСОБА_9 , яка фактично визнала себе винуватою у заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , оскільки не заперечувала нанесення удару потерпілій, що підтверджується іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, безсумнівні і обґрунтовано покладені судом в основу обвинувального вироку.

Отже, дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_10 .

Разом з цим, призначаючи покарання, суд першої інстанції не повністю врахував конкретні обставини провадження та дані щодо обвинуваченої, зокрема її вік, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується задовільно, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання: активне сприяння у розкритті злочину, за висновком представника органу пробації в досудовій доповіді виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що для виправлення та попередження вчинення нових злочинів, ОСОБА_9 буде достатнім покарання у вигляді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому ч.2 ст. 125 КК України.

Також не знайшли свого підтвердження доводи захисника про недоведеність цивільних вимог ОСОБА_10 .

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди має містити докази на підтвердження заявлених сум спричиненої шкоди.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла після спричинення їй тілесних ушкоджень, проходила курс лікування, у зв`язку із чим були понесені витрати матеріального характеру.

З виписки № 1320 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_16 перебувала на лікуванні з 20.05.2019 по 21.05.2019 з діагнозом забій м`яких тканин обличчя, епілепсія, наслідки загострення хвороби ЦНС, а за випискою №1356 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_10 знаходилася на лікуванні з 24.05.2019 по 29.05.2019 з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку (20.05.2019) зі стійким цефалічним синдромом.

З копій квитанцій, наданих потерпілою вбачається, що ОСОБА_10 витратила кошти на придбання ліків, необхідних для лікування отриманих травм, на загальну суму 3148,76 грн, як правильно встановлено судом першої інстанції. З даною сумою матеріальних збитків погоджується і колегія суддів.

Крім цього, судом правильно встановлено, що в результаті протиправного діяння ОСОБА_9 , потерпілій спричинено моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. 2, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненому злочині, суд першої інстанції, задовольнив частково позовні вимоги потерпілої щодо стягнення моральної шкоди та стягнув із обвинуваченої завдану злочинними діями моральну шкоду, розмір якої визначив у сумі 5000 грн.
При цьому, судом було враховано характер злочину, тривалість лікування, глибину фізичних та моральних страждань потерпілої.
Колегія суддів, обговорюючи доводи щодо стягнення моральної шкоди, враховує ступінь вини обвинуваченої, те, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпіла перенесла фізичний біль, протягом певного періоду лікувала травми, що вказує на вимушені зміни у її життєвих і виробничих стосунках.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, конкретних обставин справи, і підстав змінювати вирок у цій частині немає.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 змінити та пом`якшити призначене за ч.2 ст. 125 КК України покарання, визначивши його у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуюча ОСОБА_17 Нізельковська

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4