справа № 208/620/20
№ провадження 1-м/208/2/21
УХВАЛА
Іменем України
05 січня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено вироком Тагілстроєвського районного суду м. Нижнього Тагілу Свердловської області від 21.06.2017 року, -

встановив:
В провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшло означене клопотання, згідно якого, Міністерство юстиції прохає:

- визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діянь, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнано винним вироком Тагілстроєвського районного суду м. Нижнього Тагілу Свердловської області від 21.06.2017 року;

- визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 згідно з Кримінальним кодексом України;

- вирішити питання про виконання вироку Тагілстроєвського районного суду м. Нижнього Тагілу Свердловської області від 21.06.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_5 штрафу та процесуальних витрат.

Клопотання Міністерства юстиції вмотивоване тим, що 05 грудня 2019 року наказом Міністерства юстиції України № 3902/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_5 на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 03.10.2019 року за № 06-121923/19.

ОСОБА_5 засуджено вироком Тагілстроєвського районного суду м. Нижнього Тагілу Свердловської області від 21.06.2017 року до покарання у виді 9 років 10 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму зі штрафом у розмірі 200 000 (двісті тисяч) рублів за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, пункт «г» частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації.

На теперішній час ОСОБА_5 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 5 ГУФСВП Росії по Свердловській області», кінець відбуття строку покарання - 10.09.2026 року, останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 в Україні: АДРЕСА_1 .

Згідно з означеним вироком, засуджений ОСОБА_5 повинен сплатити штраф в розмірі 200 000 (двісті тисяч) рублів та процесуальні витрати в сумі 11 270 (одинадцять тисяч двісті сімдесят) рублів.

Згідно з довідкою ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Свердловській області» в установі перебуває виконавчий лист № 1-200/2017 від 21.06.2017 року про стягнення з засудженого ОСОБА_5 штрафу у розмірі 200 000 (двісті тисяч) рублів, та виконавчий лист № 1-200/2017 від 21.06.2017 року про стягнення з засудженого процесуальних витрат в сумі 11 270 (одинадцять тисяч двісті сімдесят) рублів, стягнення за ними не проводилось.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції підтримала з підстав, наведених у його мотивувальній частині, додатково зазначила про необхідність при обчисленні строку покарання та його відбування керуватись приписами ч. 3 ст. 68 КК України та ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні прохала відмовити у клопотанні Міністерства юстиції, оскільки додаткове покарання, визначене вироком суду Російської Федерації у виді штрафу, не передбачено законодавством України за вчинення злочину, передбаченого ст. 307 КК України, а додаткове покарання у вигляді конфіскації майна за законодавством України не передбачено законодавством Російської Федерації та процесуальні витрати, які визначені вироком, засудженим не сплачено.

Клопотання Міністерства юстиції розглянуто без його представника в силу ч. 1 ст. 610 КПК України та п. 5 прохальної частини клопотання.

Вислухавши учасників судового провадження та дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» № 337/95-ВР від 22.09.1995 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктами а), d) статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Згідно ч. 3 ст. 603 КПК України, при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

За приписами ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Згідно ч. 5 ст. 610 КПК України, відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області є компетентним судом для розгляду означеного клопотання в силу ч. 1 ст. 603 КПК України, оскільки останнє відоме місце проживання засудженого ОСОБА_5 в Україні - АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції суду.

Матеріали клопотання Міністерства юстиції містять письмові докази, що засуджений ОСОБА_5 є громадянином держави виконання вироку, вирок щодо нього набрав законної сили, за ним засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців та засуджений згоден на передачу. Майнову шкоду кримінальним правопорушенням не завдано. Цивільний позов відсутній. Процесуальні витрати не відшкодовані.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством України.

Так, ОСОБА_5 засуджено вироком Тагілстроєвського районного суду м. Нижнього Тагілу Свердловської області від 21.06.2017 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, вчинений групою осіб за попередньою змовою, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»).

Відповідно до Таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року, предмет злочину, визначений вироком суду іноземної держави, відповідає особливо великому розміру наркотичних засобів.

Кваліфікуюча ознака «з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»)» ст. 307 КК України не передбачена.

Кваліфікація означених діянь за кримінальним кодексом України ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України незакінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Діяння, передбачені ч. 3 ст. 307 КК України, караються позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Максимальний строк позбавлення волі, передбачений КК України за означене діяння 8 років позбавлення волі, тоді як ОСОБА_5 вироком суду іноземної держави призначено покарання у виді 9 років 10 місяців позбавлення волі зі штрафом у розмірі 200 000 (двісті тисяч) рублів, тому, в даному випадку, має бути застосовано правило, передбачене п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України - визначення максимального строку позбавлення волі, передбаченого кримінальним законом України.

Крім того, додаткове покарання у виді штрафу не може бути виконано в Україні, оскільки санкція ч. 3 ст. 307 КК України його не передбачає та, в свою чергу, ОСОБА_5 не може понести передбачене кримінальним законом України покарання у виді конфіскації майна, так як його не передбачає кримінальний закон держави винесення вироку.

Також, кримінальний закон України не передбачає визначення судом установи виконання покарань, в якій засуджений має його відбувати.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Порядок зарахування попереднього ув`язнення в строк покарання передбачений законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 5 ст. 72 КК України. Положення зазначеної статті неодноразово змінювались законодавцем.

Відповідно до абз. 1, 4 ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838-VІІІ, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Дана редакція Закону діяла з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 надано правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), відповідно до п. 106 якого, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. У такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію.

Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Як встановлено судом з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 до його засудження судом Російської Федерації був попередньо ув`язненим з 11.11.2016 року по 20.06.2017 року, означений строк слід зарахувати у строк відбування покарання з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Згідно ч. 6 ст. 610 КПК України, при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

За змістом ч. 6, 8 ст. 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Станом на 05.01.2021 року за курсом НБУ з засудженого ОСОБА_5 підлягають стягненню процесуальні витрати у сумі 4 353, 04 грн.

Згідно ч. 4 ст. 603 КПК України, за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу:

1) про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили;

2) про відмову у виконанні вироку суду іноземної держави.

Керуючись ст. 603, 609, 610 КПК України, суд
постановив:
Виконати частково вирок Тагілстроєвського районного суду м. Нижнього Тагілу Свердловської області Російської Федерації від 21.06.2017 року відносно громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, привівши його у відповідність із законодавством України шляхом визначення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України із врахуванням приписів ч. 3 ст. 68 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання засудженим ОСОБА_5 відраховувати з 21.06.2017 року, зарахувати йому у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 11.11.2016 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у сумі 4 353, 04 грн (чотири тисячі триста п`ятдесят три гривні чотири копійки).

В іншій частині у виконанні вироку суду іноземної держави відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, вона набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1