Провадження №1-кс/932/5999/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м.Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , у залі суду в м.Дніпрі, розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002966 від 11.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.1 ст.233, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
20.10.2020 до слідчого судді надійшло вказане клопотання, у якому прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0594 г., кадастровий номер 12100000:07:392:0006, яка належить ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження нею.

Мотивація клопотання зводиться до наступного. 13.07.2016 рішенням Дніпровської міської ради №267/11 ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проектна документація була розроблена. Рішенням Дніпровської міської ради від 19.09.2018 №140/35 земельну ділянку площею 0,0594 г., кадастровий номер 12100000:07:392:0006, передано у власність ОСОБА_5 . Останній продав земельну ділянку ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 06.11.2018 №1567.

Прокурор вказує на можливість підроблення підписів в акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 22.12.2016, який є складовою проекту землеустрою земельної ділянки.

Враховуючи, що у даному випадку можлива спеціальна конфіскація, прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку.

Прокурор у судове засідання не з`явився.

Клопотання, враховуючи клопотання прокурора та приписи ч.2 ст.172 КК України, розглядалось без повідомлення власника майна.

Застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження під час розгляду клопотання не здійснювалось відповідно до ч.4 ст.107 КПК України.

Вивчивши клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що воно не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотивація клопотання щодо фактичних обставин, яка викладена вище, підтверджується долученими прокурором доказами, зокрема актом встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 22.12.2016, який підписано ОСОБА_6 та свідоцтвом про смерть останньої, з якого вбачається, що така померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно положень п.2 ч.2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно зокрема підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Відповідно до ч.4 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У відповідності до ч.2 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до останнього абзацу ч.4 вказаної статті спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.

Враховуючи приписи ст. 96-1 КК України, можливість застосування спеціальної конфіскації серед діянь, за якими кваліфікується кримінальне провадження, визначена лише при вчиненні діяння передбаченого ч.1 ст.190 (прямо передбачена ч.1 ст.96-1) та ч.1 ст.233 КК України (передбачає покарання у вигляді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У клопотанні прокурором не доведено, що третя особа власник земельної ділянки ОСОБА_4 набув майно безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, знав або повинен був знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 КК України (ані договору купівлі-продажу від 06.11.2018, реєстровий номер 1567, ані доказів заниженої оцінки прокурором не надано, цих обставин у клопотанні не мотивовано).

Крім того, у відповідності до ч.5 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Звертаю увагу, що прокурором, щодо одного факту набуття у власність майна, дії кваліфіковано одночасно за ч.1 ст.190 та за ч.1 ст.233 КК України, що видається неможливим.

Крім того, враховуючи факт набуття у власність земельної ділянки, що перебувала у комунальній власності і потерпілим є органом місцевого самоврядування, то наслідком засудження особи за вчинення такого діяння мало б бути мало б бути повернення майна у комунальну власність, а не примусове безоплатне вилучення його у власність держави.

Крім того, єдиним порушенням, що обґрунтовано прокурором є підроблення підпису ОСОБА_7 на акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки у проекті землеустрою.

За висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.01.2019 у справі №580/168/16-ц, провадження № 61-19526сво18, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки, саме по собі, не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
Враховуючи вказаний висновок Верховного Суду, враховуючи відсутність мотивів про порушення прав суміжних землекористувачів (для чого й передбачено акт узгодження меж), позбавлення дійсного власника права власності на земельну ділянку видається неможливим.

Слідчий суддя звертає увагу, що кримінальне провадження внесено до ЄРДР ще 11.10.2017, останній договір відчуження майна укладено 06.11.2018. Проте прокурор із клопотанням про арешт звернувся лише 20.10.2020. Викладене свідчить, що сторона обвинувачення не вбачала можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Нових обставин від 06.11.2018 у цій частині прокурором не наведено.
Враховуючи наведене, клопотання прокурора не може бути задоволено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 309, 369, 371, 372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002966 від 11.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.1 ст.233, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1