233 № 233/2440/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого

судді : ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за

участю

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка Донецької області «клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000247 від 23 лютого 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Прокурор звернулась до суду з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки не перестали існувати обставини та ризики, які були враховані при вирішенні питання щодо обрання та продовження запобіжного заходу останньому, яке підтримала в судовому засіданні та наполягала на його задоволенні.

Захисник ОСОБА_6 просив вирішити вказане клопотання на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників судового засідання, суд встановив наступне.

За загальними правилами статті 331КПК України у разі спливу строку утримання обвинуваченого під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не перевищує двох місяців.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 січня 2021 року включно.

На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_7 не завершено та завершити до закінчення строку тримання під вартою останнього, тобто до 02 січня 2021 року не можливо, у зв`язку із необхідністю проведення відповідних процесуальних дій судового слідства.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЧ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178КПК України, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення /зменшення/ ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Тримання під вартою, згідно до ч.1 ст.183КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.177КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.177КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , суд вважає, що на час розгляду справи не зникли підстави вважати про існування ризиків, передбачених у п.1,3 ч.1 ст.177КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може спробувати: переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, підтверджується тим, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин суворість покарання за який передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, може бути визнане обвинуваченим ОСОБА_7 більш небезпечним ніж втеча, оскільки останній не має стійких соціальних зав`язків, офіційно не працює, не одружений, дітей не має, офіційного матеріального доходу не має, соціально не адаптований, за місцем мешкання характеризується з негативного боку. Крім того, під час допиту матері обвинуваченого ОСОБА_8 остання пояснила, що її син ОСОБА_9 у 2019 році перебував на заробітках у Чехії звідки повернувся у грудні того ж року, тому є підстави вважати, що обвинувачений може виїхати за межі кордону України з метою переховування від суду. Враховуючи, також і те, що під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню не було встановлено місцезнаходження закордонного паспорту обвинуваченого ОСОБА_7 , слідчий намагався з`ясувати де знаходиться закордонний паспорт ОСОБА_7 у його матері ОСОБА_10 , однак, згідно протоколу допиту від 14.05.2020 остання відмовилась відповідати на питання та давати показання на підставі ст.63 Конституції України. Таким чином, ОСОБА_7 у разі застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може скористатися своїм закордонним паспортом та виїхати за межі України. Крім того, м. Костянтинівка знаходиться у безпосередній близькості до тимчасово неконтрольованої окупованої території України, де також може спробувати переховуватись обвинувачений ОСОБА_7 , що унеможливить розшук обвинуваченого. Також обвинувачений ОСОБА_7 може незаконно впливати на зміну свідчень свідка, оскільки на досудовому розслідуванні ОСОБА_7 , намагався шляхом вмовляння ОСОБА_11 забезпечити собі алібі та уникнути кримінальної відповідальності, тому з огляду на це обвинувачений може впливати на свідка з метою зміни останнім показань під час судового розгляду на свою користь, та з цією метою може чинити тиск на інших свідків, спробувати переконати на свою користь, залякувати чи погрожувати свідкам та іншим чином впливати на свідків з метою зміни останніми своїх свідчень під час судового розгляду за для уникнення можливого покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення.

Суд погоджується із стороною обвинувачення, що існуючи вищенаведені ризики, передбачені ст.177КПК України, які суд оцінює у сукупності, а не окремо, унеможливлюють зміну обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який, який, як і раніше так, і на зараз, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 ..

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку, коли така особа обвинувачується у вчиненні злочину: ризик того, що особа не з`явиться до суду; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений), у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (справа «Пірузян проти Вірменії»).

Тож, зазначені та встановлені судом ризики виправдовують продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того обґрунтовуючи доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, суд враховує, правову позицію Європейського суду з прав людини викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При цьому продовження застосованого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду та незаконного спливу на свідків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , судом на теперішній час не встановлено.

Враховуючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, тобто до 02 січня 2021 року, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 , не даючи оцінки зібраним доказам, приймаючи до уваги тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у його скоєнні; дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, зазначені у ч.1 ст.177КПК України, суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на строк шістдесят днів.

За таких підстав, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

З урахуванням ч.4 ст.183КПК України, зокрема того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бахмут (Артемівськ), Донецької області, обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115КК України, на строк 60 днів до 26 лютого 2021 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_7 тримати під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору, а також направити начальнику ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді