Справа №489/2419/20
Провадження №1-кп/489/728/20
УХВАЛА
іменем України

30 липня 2020 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.миколаєва, місце проживання якого зареєстровано та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

встановив:

Захисником заявлено клопотання про повернення обвинувального акту з тих підстав, що його було вручено слідчим, а не прокурором, обвинувальний акт не скріплений печаткою і не набув статуса офіційного документа, містить помилки в даті народження обвинуваченого та формулювання обвинувачення не відповідає вимогам КПК України.

Враховуючи ознайомлення сторони захисту з обвинувальним актом і його відповідністю тому примірнику, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження суду, то посилання на недотримання порядку його вручення, відсутності печатки прокуратури та помилки в даті не є підставою для повернення обвинувального акту.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи захисника щодо невідповідності вимогам КПК України формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Висунуте особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду та повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

В обвинувальному акті дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України як умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

У формулюванні обвинуваченні, висунутого ОСОБА_4 , не зазначено, який з двох альтернативних наслідків умисного ушкодження спричинили його дії тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Як обвинувачений, так і суд не повинен здогадуватись, чи буде в ході судового розгляду доводитися стороною обвинувачення тривалий розлад здоров`я потерпілого або втрата ним працездатності, які є різними наслідками злочину і до якого з цих наслідків належить рана в області підборіддя, забій головного мозку легкого ступеню з вираженим вестибуло-атактичним синдромом.

Оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, керуючись п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд

постановив:

Повернути обвинувальний акт прокурору.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя