Справа № 275/831/19
В И Р О К
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2020 року смт. Брусилів
Брусилiвський районний суд Житомирської областi в складі:
головуючого суддi ОСОБА_1
при секретарі с/з ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синицівка Ульяновського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні маючого двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого 05.10.2018 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ст. 309 ч. 1 КК України до штрафу, який сплачено, 24.04.2020 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, 15.06.2020 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ст. 310 ч. 1 КК України до штрафу, який сплачено;
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -
20.07.2019 року біля 16 години ОСОБА_4 , проходячи повз господарське приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , вирішив незаконно проникнути до даного приміщення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи, а саме до господарського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, якою закріплено право людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_6 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, незаконно, через двері, які були зачинені на навісний незамкнутий замок, проник до іншого володіння особи, а саме до господарського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , у якому перебував до моменту виявлення його ОСОБА_7 , тобто до 16 години 10 хвилин 20.07.2019 року.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 порушив недоторканість іншого володіння ОСОБА_6 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, за обставин, що викладені у вироку, визнав повністю. Пояснив суду, що дійсно 20.07.2019 року біля 16 години зайшов до приміщення ОСОБА_6 , розташованого по АДРЕСА_2 , де роздають гуманітарну допомогу, щоб щось купити. В приміщенні нікого не було. Двері вказаного приміщення були зачинені на незамкнутий навісний замок. Він пробув там декілька хвилин, поки його там не застав чоловік ОСОБА_6 , який викликав поліцію. У скоєному щиро кається.
Відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність позиції обвинуваченого ОСОБА_4 , а також роз`яснив, що в даному випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, як умисні дії, які виразились в незаконному проникненні до іншого володіння особи, що порушує недоторканність житла громадян.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до кримінального проступку, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, раніше судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має 2 неповнолітніх дітей.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочинів.
При цьому, з урахуванням тяжкості та наслідків вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, даних про його особу, а також досудової доповіді, складеної Брусилівським районним сектором з питань пробації центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції, згідно якої виправлення ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у вигляді штрафу. На думку суду, саме таке покарання, призначене судом обвинуваченому ОСОБА_4 , буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Судом встановлено, що вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.04.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 72 КК України, покарання за вказаним вироком суду слід виконувати самостійно.
Покарання у вигляді штрафу, призначене вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 05.10.2018 за ст. 309 ч. 1 КК України, та призначене вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 15.06.2020 за ст. 310 ч. 1 КК України, ОСОБА_4 відбуто.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 100, 349, 369-371, 373, 374 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Покарання за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.04.2020 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, - виконувати самостійно.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1