Справа № 524/1953/20
Провадження № 1-кп/524/111/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

представника потерпілого- ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження №0000888 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчук, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2019 року приблизно о 19 годині ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прийшов до вхідних дверей кв. АДРЕСА_3 , яка знаходиться на першому поверсі, другого підїзду вищевказаного будинку для того, щоб зустрітися з ОСОБА_8 . У кв. АДРЕСА_3 перебував ОСОБА_4 , який відчинив двері ОСОБА_7 та вийшов з квартири у під`їзд. У під`їзді, перед входом до кв. АДРЕСА_4 між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відбувся конфлікт. Під час конфлікту з ОСОБА_7 ОСОБА_4 , діючи з необережністю, що виразилась в злочинній недбалості, не передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс ОСОБА_7 один удар рукою зігненою в кулак в праву частину обличчя. Від отриманого удару ОСОБА_7 втратив рівновагу, впав на підлогу та вдарився лівою верхньою кінцівкою. Внаслідок падіння ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому променевої кістки лівої верхньої кінцівки. Даний перелом утворився від одноразової ударної дії тупого, твердого предмету із розповсюдженою контактуючою поверхнею, згідно висновку судово-медичної експертизи № 88 від 17.02.2020 року виявлені тілесні ушкодження є тілесними ушкодженнями ОСОБА_9 ступеню тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за вищевикладених обставин не визнав і пояснив, що потерпілого знає, оскільки раніше разом працювали в університеті ім.. Остроградського. 09 березня 2019 року він перебував у себе вдома , в квартирі АДРЕСА_3 . Вирішив вийти погуляти з собакою. Почув якийсь шум в під`їзді . Коли вийшов побачив потерпілого, який лежав на підлозі. Потім зайшли дві особи, які були допитані в якості свідків. Конфлікту з потерпілим не було. Тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, коли вийшов з квартири ОСОБА_7 вже лежав на підлозі.

Не зважаючи на такі показання обвинуваченого, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні в повній мірі доведена наступними зібраними та дослідженими судом доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду пояснив, що він професор КНУ ім.. Остроградського. Обвинуваченого до 09 березня 2019 року особисто не знав. В цей день, близько 19 години повертався з університету та проходячи повз будинок АДРЕСА_5 , згадав, що давно не бачив доньку свого покійного друга ОСОБА_10 , яка також була його студенткою. Вирішив зайти поспілкуватись. Зайшов у під`їзд будинку. Прохід до її квартири був загороджений решіткою і він покликав « ОСОБА_11 ». З її квартири вийшов обвинувачений, відкрив решітку та нічого не кажучи наніс йому удар кулаком в обличчя. Від удару він упав. Коли падав виставив ліву руку та відчув сильний біль. В цей момент до нього підійшли сторонні особи, які допомогли встати. Потім викликав швидку, яка відвезла його в травматологічне відділення, туди ж приїхали і працівники поліції , яким він все розповів. Також зазначив, що внаслідок отриманої травми досі відчуває біль в руці та не може повноцінно нею користуватись. Обвинувачений будь-яких спроб відшкодувати шкоду , або вибачитись не робив.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що 09.03.2019 року був у гостях у свого знайомого ОСОБА_13 . Разом вийшли на вулицю, щоб перекурити. Почули якийсь шум у під`їзді. Вирішили зайти. Коли зайшли побачив потерпілого, який лежав на підлозі та біля нього лежали розкидані квіти та речі. Поруч з потерпілим, в дверях тамбура стояв обвинувачений, який щось кричав у бік потерпілого, вів себе не адекватно. Вони допомогли потерпілому підвестись та вийти на вулицю. Потерпілий казав, що обвинувачений його чи то штовхнув чи то вдарив і скаржився на біль в руці. Крім потерпілого та обвинуваченого в під`їзді нікого не було.

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який дав свідчення аналогічні показанням свідка ОСОБА_12

- карткою виїзду швидкої медичної допомоги № НОМЕР_1 від 09.03.2019 р., відповідно до якої лікарі швидкої допомоги зафіксували тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 ;

- висновком експерта № 88 від 17.02.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому променевої кістки лівої верхньої кінцівки. Даний перелом утворився від одноразової ударної дії тупого, твердого предмету із розповсюдженою контактуючою поверхнею. Виявлені тілесні ушкодження є тілесними ушкодженнями СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості. Характер, локалізація і механізм утворення ушкоджень вказує на те, що вони могли утворитися за обставин, на які вказує постанова слідчого і сам підекспертний. Всі вказані тілесні ушкодження могли утворитися як в результаті спрямованого, після удару чи поштовху падіння тіла з положення стоячи на площині на площину з упором на кисть лівої верхньої кінцівки, так і в результаті вільного після спотикання чи підсковзування, падіння тіла з положення стоячи на площині на площину з упором на кисть лівої верхньої кінцівки, про що свідчить їх характер, локалізація та механізм утворення. Всі вищевказані тілесні ушкодження не характерні для утворення їх від спрямованих ударів (удару) в дану анатомічну ділянку тіла підекспертного, кистями рук стиснутими у кулак, ногами взутими у взуття чи подібними до них характеристикою тупими, твердими предметами, про що свідчить їх характер, локалізація та механізм утворення;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.02.2020 року та фототаблицею до нього, згідно яких потерпілий ОСОБА_7 , вказав як саме та при яких обставинах ОСОБА_4 наніс йому тілесні ушкодження;

- висновком експерта № 175 від 25.02.2020 року, відповідно до якого покази потерпілого ОСОБА_7 , надані ним в ході проведення слідчого експерименту в частині механізму нанесення йому тілесних ушкоджень, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним отриманим при судово-медичній експертизі потерпілого;

- висновком експерта № 174 від 25.02.2020 року, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження не характерні для утворення їх при потраплянні передпліччя і променево-зап`ясткового суглобу лівої верхньої кінцівки між дверною коробкою та дверима під час їх закриття, про що свідчить їх характер, локалізації та механізм утворення. Вирогідності утворення такого перелому за механізмом стискання кінцівки між дверима і коробом дверей, не має;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та фототаблицею до нього від 24.02.2019 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 упізнав по фотознімкам ОСОБА_4 , як особу, що 09.03.2019 року нанесла йому тілесні ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та фототаблицею до нього від 07.03.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 упізнав по фотознімкам ОСОБА_7 , як особу, якому 09.03.2019 року були нанесені тілесні ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та фототаблицею до нього від 07.03.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 упізнав по фотознімкам ОСОБА_4 , як особу, яка 09.03.2019 року знаходилась з потерпілим ОСОБА_7 у під`їзді буд. АДРЕСА_5 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та фототаблицею до нього від 07.03.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 упізнав по фотознімкам ОСОБА_7 , як особу, якому 09.03.2019 року були нанесені тілесні ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та фототаблицею до нього від 07.03.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 упізнав по фотознімкам ОСОБА_4 , як особу, яка 09.03.2019 року знаходилась з потерпілим ОСОБА_7 у під`їзді буд. АДРЕСА_5 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2020 року та відеозаписом до нього, згідно яких свідок ОСОБА_12 вказав як саме та при яких обставинах він побачив ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_7 у під`їзді буд. АДРЕСА_5 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2020 року та відеозаписом до нього, згідно яких свідок ОСОБА_13 вказав як саме та при яких обставинах він побачив ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_7 у під`їзді буд. АДРЕСА_5 .

Зазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є такими, що доповнюють одне одного, є належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

За клопотання сторони захисту судом, у якості свідка була допитана дружина обвинуваченого ОСОБА_14 , до показань якої суд ставиться критично та не бере їх до уваги, оскільки в період часу коли потерпілому були спричинені тілесні ушкодження вона знаходилась поза межами свого будинку, очевидцем подій не була та про події, які відбувались 09 березня 2019 року їй відомо лише зі слів чоловіка.

Суд вважає, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження позиція обвинуваченого, що тілесні ушкодження потерплому були спричинені кимось іншим, а він вийшов до потерпілого коли той вже лежав на підлозі.

Така версія сторони захисту повністю спростовується показаннями потерпілого, який будучи безпосередньо допитаним у судовому засіданні, вказав на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення. Його показання є послідовними, логічними та узгоджуються з показаннями свідків та іншими доказами.

Підстав для критичної оцінки показань потерпілого судом не встановлено, оскільки мотивів можливої нечесності та наявність серйозних приводів для обмовляння як підстав давати неправдиві свідчення суду не доведено, репутація особи не дискредитована, довіра до її показань не підірвана.

За встановленими обставинами, оцінюючи зібрані та досліджені судом докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразились у спричиненні потерпілому ОСОБА_7 необережного тілесного ушкодження середньої тяжкості, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України та його винуватість доведена згідно з критерієм «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» був запозичений із правової системи загального права (Великобританія, США) та активно використовується Європейським судом з прав людини. Зокрема, у справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015 року, заява №10705/12) Європейський суд з прав людини відзначив, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не за наявності будь-якої «тіні» сумніву, а за наявності лише «розумного сумніву». При цьому, розумним є сумнів, який має причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі. Цей сумнів має ґрунтуватись на конкретних обставинах, або інших вагомих причинах, які б змусили людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання суд керується положеннями ст. 50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами, враховує думку потерпілого, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відносяться до нетяжкого злочину вчиненого через необережність, особу обвинуваченого, який в силу ст.. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, його сімейний стан, стан здоров`я та вік, .

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді громадських робіт, в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частиною третьою ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 була спричинена моральна шкода, яка полягає в глибоких моральних та душевних стражданнях, пов`язаних із отриманими травмами, в зв`язку з якими він змушений був звертатися за медичною допомогою до лікарів.

Такі обставини свідчать про завдання потерпілому моральної шкоди в розумінні положень ст.23 ЦК України та згідно до вказаної норми матеріального права та ст.1168 ЦК України заслуговує відшкодування грішми за рахунок обвинуваченого.

При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступінь та глибину моральних страждань потерпілого ОСОБА_7 , яких він зазнав внаслідок отриманих травм, конкретних обставин справи, порушення нормального укладу життя, суд знаходить можливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в якості компенсації за заподіяну йому моральну шкоду суму в розмірі 25000 грн., що буде еквівалентним завданим моральним стражданням.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначити йому покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 25000 (двадцять п`ятьт тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. У решті позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1