Дата документу 26.11.2020 Справа № 322/1441/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/1299/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 322/1441/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000344, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 травня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має середню освіту, не одружений, раніше судимий, а саме:

- 31.10.2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 05.11.2013 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 23.12.2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі (звільнився 24.08.2016 року умовно-достроково з невідбутим строком 11 місяців 4 дні);

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має середню освіту, не одружений, раніше судимий, а саме:

- 05.11.2013 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 12.03.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі (звільнився 18.12.2017 року по відбуттю строку покарання);

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 травня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 1 491,59 грн. з кожного.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 30.11.2019 року близько 04 год. 00 хв., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою між собою, направились до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований по АДРЕСА_2 , належного фізичній особі підприємцю ОСОБА_7 .

Перебуваючи біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ОСОБА_9 , за допомогою фізичної сили вирвав металевий прут, що входив в конструкцію паркану, який знаходився поруч з магазином та за допомогою вказаного металевого прута, застосовуючи фізичну силу разом з ОСОБА_8 вирвали захисну металеву решітку, що знаходилась на віконному отворі. Після чого, з метою проникнення до магазину, ОСОБА_9 ліктем правої руки розбив скло у металопластиковому вікні та проник до середини магазину, звідки, діючи умисно, таємно, повторно, разом з ОСОБА_8 , який знаходився біля розбитого скла та приймав поліетиленові пакети з викраденим майном від ОСОБА_9 , викрали майно, яке належить ФОП ОСОБА_7 , після чого зникли з місця вчиненого злочину та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 31409 грн. 20 коп.

Вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_9 учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок незаконним та необґрунтованим через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з підстав суворості покарання. Зазначає, що він повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні та у вчиненому щиро розкаявся. Судом не було взято до уваги, що він офіційно працевлаштований на ПП «ПромПідшипник» на посаді вантажника, має постійне місце проживання, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, має на утриманні ОСОБА_10 , з якою проживає однією сім`єю і яка на даний час вагітна, а також має малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_10 не працює у зв`язку з доглядом за їхньою спільною малолітньою донькою та у зв`язку з вагітністю, тому він є єдиним годувальником в їхній сім`ї.

Враховуючи викладене, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання та застосувати ст. 75 КК України, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор у кримінальному провадженні прокурор Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_12 просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 травня 2020 року залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; потерпілу, яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, апелянтом в цій частині не оскаржуються і відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України, та достатньо врахував ступінь тяжкості злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів. Також враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, які пом`якшують покарання. Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою та вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Тому, висновки суду першої інстанції про необхідність призначення покарання лише в умовах ізоляції від суспільства, в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, є обґрунтованими. Вирок в цій частині належним чином мотивований, та ніким з учасників судового провадження не оскаржується.

Доводи обвинуваченого про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі вимог ст. 75 КК України, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Між тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив злочин групою осіб за попередньою змовою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, своїми злочинними діями наніс значної матеріальної шкоди потерпілій, спричинені збитки не відшкодував, раніше неодноразово засуджувався за скоєння аналогічних злочинів, що свідчить про його схильність до вчинення протиправних діянь та небажання ставати на шлях виправлення.

Враховуючи вказані обставини, а також фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що виправлення останнього та запобігання вчинення ним нових злочинів неможливе без його ізоляції від суспільства.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає.

Посилання апелянта на те, що він повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні та у вчиненому щиро розкаявся, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченого про те, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, має на утриманні ОСОБА_10 , з якою проживає однією сім`єю і яка на даний час вагітна, а також має малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_10 не працює у зв`язку з доглядом за їхньою спільною малолітньою донькою та у зв`язку з вагітністю, тому він є єдиним годувальником в їхній сім`ї, не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та не можуть бути визнані достатньо вагомими підставами для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням.

Твердження обвинуваченого про те, що він офіційно працевлаштований на ПП «ПромПідшипник» на посаді вантажника, де позитивно характеризується, жодними доказами не підтверджується. Не містять таких відомостей і матеріали кримінального провадження.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, не є слушними.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 по зазначених у ній доводах, а відтак і відсутності підстав для зміни судового рішення і пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 травня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4