справа №176/1950/18
провадження №1-кп/176/94/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянув у спрощеному провадженні щодо кримінальних проступків обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 27 жовтня 2015 року за № 0000947, у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, на обліку в територіальному центрі зайнятості населення не перебуває, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , за яким обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , знаходячись з 06.08.2007 року на службі в органах внутрішніх справ України, наказом начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області № 222 о/с від 22.11.2011 року призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з присвоєнням спеціального звання - лейтенанта міліції.

На підставі ст. 1, 2, 6 Закону України «Про міліцію», ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», наказів про призначення на посаду та функціональних обов`язків, ОСОБА_3 являвся представником влади, обіймав посаду працівника правоохоронного органу, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, здійсненням правозастосовних та правоохоронних функцій, які полягали у суворому дотриманні законності при охороні громадського порядку, захисту інтересів держави від протиправних посягань, розкритті злочинів, сприянні зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, тощо.

Таким чином, ОСОБА_3 займаючи вказану посаду, постійно здійснював функції представника влади, в силу ч. 3 ст. 18 КК України являлася службовою особою - працівником правоохоронного органу та маючи відповідну фахову підготовку, досвід роботи в органах внутрішніх справ України, умисно використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, вчинив кримінальне правопорушення у сфері службової діяльності за наступних обставин.

Так, 21.05.2014 року СВ Жовтоводського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області до єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000602 за фактом умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , 1972 року народження, за ч. 1 ст. 121 КК України, що мало місце близько 05-45 год. 21.05.2014 року поруч з будинком № 5 на вул. Дзержинського у м. Жовті Води. У подальшому вказаний злочин перекваліфіковано за ст.ст. 15, 115 ч. 1 КК України.

З метою розкриття злочину та встановлення осіб, причетних до його вчинення, заступником начальника СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , якою проводилось досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, 22.05.2014 року за № 878 на ім`я начальника Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області направлено доручення в порядку ст. 40 КПК України з приводу допиту близьких родичів потерпілого, встановлення та допиту очевидців злочину, місць перебування потерпілого у продовж 20, 21 травня 2014 року, тощо. Виконання вказаного доручення слідчого було покладено на о/у СКР Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області лейтенанта міліції ОСОБА_3 , який відповідно до вимог ст. 41 КПК України як співробітник оперативного підрозділу мав право проводити слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, користуючись при цьому його повноваженнями. Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, у межах повноважень і способом, передбаченим Конституцією і законами України.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, з метою створення штучних показників у роботі щодо кількості допитаних свідків у кримінальному упровадженні № 0000602 у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на складання та видачу завідомо неправдивих офіційних документів - протоколів допиту свідків, які можуть бути використані як докази у правозастосовній діяльності.

Так, приблизно 04 червня 2014 року, перебуваючи у м. Жовті Води, більш точної дати та місця встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , обіймаючи посаду оперуповноваженого Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, будучи службовою особою - працівником правоохоронного органу, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою створення штучних показників в роботі щодо кількості допитаних свідків у кримінальному упровадженні № 0000602, без проведення відповідної слідчої дії, від свого імені, власноручно склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи у кримінальному провадженні №000602, а саме: протоколи допитів свідків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 04.06.2014 року, в яких власноручно виклав показання вказаних осіб з приводу вчиненого злочину, особи потерпілого, тощо.

Особисто підписав вказані протоколи допиту свідків, як особа, яка проводила цю слідчу дію, надавши їм статус офіційних документів, долучивши вказані протоколи до матеріалів зазначеного кримінального провадження.

Згідно зі ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Стаття 5 КК України встановлює зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі, відповідно до якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. У той час закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Зворотна ж дія у часі за Кримінальним процесуальним кодексом не передбачена та процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ст. 5 КПК України).
Вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення є вчинене 04 червня 2014 року. Санкція інкримінованої статті за вчинене діяння на момент його вчинення передбачає основне покарання у вигляді штрафу у розмірі меншому ніж три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а тому у відповідності до вимог ст. 12 КК України у діючій редакції щодо класифікації кримінальних правопорушень, виходячи з передбаченого основного покарання на момент вчинення діяння є таке, що за видом відноситься до кримінальних проступків.

Щодо яких за процедурою розгляду відповідно до п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом, є такий, що набрав чинності з 01.07.2020 року, у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах з урахуванням вимог статей 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України.
Частиною 2 статті 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.
За вх. 6660/20 від 25.08.2020 року від обвинуваяеного ОСОБА_8 надійшла письмова заява, відповідно до якої повідомляє про повне визнання вини у межах пред`явленого обвинувачення, та просить розглядати обвинувальний акт без його участі, що є підставою для прийняття судового рішення по суті за визначеною процедурою.
У відповідності до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Так, судом встановлено, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні за даним обвинувальним актом в межах висунутого обвинувачення встановлені обставини, відповідно до яких ОСОБА_3 з 06.08.2007 року являвся представником влади, обіймав посаду працівника правоохоронного органу, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, здійсненням правозастосовних та правоохоронних функцій, які полягали у суворому дотриманні законності при охороні громадського порядку, захисту інтересів держави від протиправних посягань, розкритті злочинів, сприянні зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, тощо.

21.05.2014 року слідчим відділом Жовтоводського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області до єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000602 за фактом умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. В рамках цього кримінального провадження виконання доручення слідчого було покладено на оперуповноваженого СКР Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області лейтенанта міліції ОСОБА_3 , який почав діяти у межах своїх повноважень.

Діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_3 , використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою створення штучних показників в роботі щодо кількості допитаних свідків у кримінальному упровадженні, без проведення відповідної слідчої дії, від свого імені, 04 червня 2014 року власноручно склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи у кримінальному провадженні №000602, а саме: протоколи допитів від 04.06.2014 року з приводу вчиненого злочину свідків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Особисто підписав вказані протоколи допиту свідків, як особа, яка проводила цю слідчу дію, надавши їм статус офіційних документів, та долучив до матеріалів зазначеного кримінального провадження.

Таким чином, дослідив обставини, встановлені органом досудового розслідування, заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , який повністю визнає свою вину у вчиненні діяння та не оспорює фактичні обставини, які є встановлені щодо нього, то суд також визнає їх встановленими, факт діяння доведеним та дії останнього за цим фактом відповідно кваліфікує за ч. 1 ст. 366 КК України як службове підроблення, а саме складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

При призначені обвинуваченому виду та міри покарання за вчинене діяння суд бере до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, інформацію досудової доповіді та характеризуючи дані обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, заяв та скарг не надходило, раніше являється не судимий та до кримінальної відповідальності притягується вперше. У якості пом`якшуючої покарання обставини враховує щире каяття, обтяжуючих покарання обвинуваченому обставин у справі суд не вбачає, та враховуючи у сукупності вважає необхідним та достатнім для виправлення останнього та запобігання нових кримінальних правопорушень обрати покарання у вигляді штрафу, та з застосуванням безальтернативної додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями в межах санкції статті.
Обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення є вчинене 04 червня 2014 року, з того часу минуло більше трьох років. Як вбачається, з дня вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення минули встановлені строки, що є визначені ст. 49 КК України, притягнення особи до кримінальної відповідальності, та до теперішнього часу переривання таких строків не відбулося.

У поданій заяві ОСОБА_3 також повністю та беззаперечно визнає нереабілітуючі обставини, але при цьому згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не висловив, і просить звільнити його від покарання.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу. Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд позбавлений можливості звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа на надала згоди на звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою обставиною.

Керуючись ст.ст. 381-382 КПК України, суд
П Р И С У Д И В :

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Призначити ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 366 КК України покарання основне у вигляді двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривен, та додаткове у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями, строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1