ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2596/19 Номер провадження 11-кп/814/744/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілої-
адвоката ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження у режимі відеоконференції № 0003124 від 18.12.2018 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 і потерпілої ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 20.03.2020,-
ВСТАНОВИВ:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Нова Кочубеївка Чутівського р-ну Полтавської обл., з вищою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
24.09.2019 Октябрським районним судом м. Полтави за ч.2 ст. 286, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки,-
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.
Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 24.09.2019 щодо ОСОБА_7 ухвалено виконувати окремо.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не застосовувася.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його з`явлення до кримінально-виконавчої установи відкритого типу.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 5719 грн. 02 коп. матеріальної шкоди, 30000 грн. моральної шкоди та 4000 грн. витрат на правову допомогу.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 14.12.2018 приблизно 13:00 год. перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 діючи з прямим умислом, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли під час сварки з потерпілою, завдав останній стиснутою в кулак правою рукою удар в область обличчя, а саме в область правої частини нижньої щелепи, інші удари наносив пальцями рук стиснутими в кулаки зверху по голові. Після цих ударів ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 п`ять ударів пальцями рук стиснутими в кулак по обличчю, потім чотири удари по верхній частині тулубу та по верхній частині рук, останній удар наніс потерпілій ОСОБА_9 правою ногою у взутті по правому колінному суглобу, заподіявши ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого за обставин встановлених судом, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтава від 20.03.2020 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі. В іншій частині вирок залишити без змін. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував: обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 - вчинення злочину особою повторно; ОСОБА_7 є дієздатною, працездатною особою і на момент вчинення злочину не працював та зловживав алкоголем; за місцем мешкання характеризується негативно, зокрема був помічений у вживанні алкогольних напоїв, притягувався до адміністративної відповідальності; ОСОБА_7 свою вину не визнав і його посилання на те, що потерпіла та свідки його оговорюють, повністю протирічять зібраним доказам та свідчать про спробу уникнути покарання за вчинений злочин шляхом надання неправдивих показань; злочин вчинено ОСОБА_7 на грунті алкоголізму, що підтверджується довідкою ПОНД, згідно до якої останній перебував під диспансерним наглядом з приводу психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація, неускладнена з 2014 року; ОСОБА_7 не відшкодував ОСОБА_9 витрати на лікування; обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, щодо жінки, яка є інвалідом II групи.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтава від 20.03.2020 щодо ОСОБА_7 в частині призначеного обвинуваченому покарання та розміру стягнутої моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити останньому покарання у виді 2 років обмеження волі. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.. В іншій частині вирок Київського районного суду м. Полтави від 20 березня 2020 року залишити без змін.
Свої вимоги потерпіла мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував: відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який характеризується негативно, повторно вчинив злочин щодо потерпілої, погрожує потерпілій розправою, шкоди не відшкодував і неправомірність своїх дій не усвідомив, зловживає алкогольними напоями, не працює, вину не визнав; побиття ОСОБА_9 було націлене на те, щоб примусити останню змінити її позицію, як потерпілої, у кримінальному провадженні, яке розглядалося у Октябрському районному суді м. Полтави, тобто, даний злочин був вчинений ОСОБА_7 з метою уникнути відповідальності за ще один злочин, в якому він обвинувачувався.
Щодо цивільного позову, який оскаржується в частині часткового задоволення розміру моральної шкоди потерпіла зазначає, що судом неправомірно було стягнуто на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн (в позові потерпілою шкода визначалася в розмірі 100 000 грн), оскільки суд не врахував те, що внаслідок вчинення злочину обвинуваченим вона втратила зуб, зазнала ушкодження колінного суглоба, через це не могла стати на ногу, боялась сама залишатись вдома та потрапити до лікарні, не працювала, проходила лікування, постраждали її діти, й у зв`язку з цим понесла душевні страждання та вимушена була змінити свій нормальний ритм життя.
Заслухавши доповідь судді і пояснення: прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу подану прокурором ОСОБА_11 , потерпілу ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 в підтримку апеляційної скарги потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд дійшов висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме, у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за який засуджено ОСОБА_7 за обставин встановлених судом, ніким з учасників не оспорюються і підтверджується зібраними у справі і перевіреними у суді доказами, оціненими у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, відсутність каяття, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи з інвалідністю.
Отже, всі обставини, на які вказують апелянти у своїх апеляційних скаргах місцевим судом враховано при призначенні покарання.
Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів окрім визнаного судом, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, і те, що обвинувачений раніше судимий 24.09.2019 Октябрським районним судом м. Полтави за ч.2 ст. 286, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 70 КК України, але це не впливає на правильність призначеного покарання обвинуваченому.
Таким чином, призначене ОСОБА_7 не в мінімальних межах покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи апелянтів щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, є неспроможними.
Частиною 5 статті 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку зі цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.23, ст.1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його і можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Як вбачається з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
З роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (далі - ППВСУ) вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд правильно виходив з характеру та обсягу страждань, яких потерпіла зазнала, характеру немайнових втрат та конкретних обставин справи і визначив завдану потерпілій моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень, яка є обґрунтованою компенсацією за заподіяну моральну шкоду внаслідок вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. В задоволенні іншої частини позову про відшкодування моральної шкоди суд правильно відмовив як такій, що заявлена безпідставно.
Отже, безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування та зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376,404,405,407 КПК України колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 і потерпілої ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 20.03.2020 щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня отримання ним копії цієї ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4