Код суду 233 Справа № 233/3988/20
Вирок
Іменем України
05 лютого 2021 року м. Костянтинівка
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, має незакінчену вищу освіту, холостий, не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, суд -
В період з 03.03.2020 року по 17.04.2020 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_11 за проханням ОСОБА_12 наглядав за домоволодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на території якого знаходився транспортний засіб «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_12 та ОСОБА_6 . У вказаний період часу ОСОБА_10 у будинку за вищевказаною адресою знайшов ключі від транспортного засобу «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , які залишив при собі.
17.04.2020 приблизно о 01 годин 00 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_10 , знаходячись у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі знайомими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вживав алкогольні напої. У цей же день приблизно о 04 годині 00 хвилин, точного часу не встановлено, під час вживання алкогольних напоїв у ОСОБА_10 виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_12 та ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, скориставшись відсутністю власників, ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що не має дозволу власників транспортного засобу «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 користуватися ним, увівши в оману ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , повідомивши недостовірні відомості про те, що вказаний транспортний засіб належить йому, запропонував останнім покататись на вищевказаному транспортному засобі.
17.04.2020 року приблизно о 04 годині 20 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_10 , діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, всупереч волі власників, за допомогою раніше виявлених ключів, запустив двигун автомобіля та вигнав за територію вищевказаного домоволодіння транспортний засіб «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , таким чином отримав реальну можливість самостійно керувати транспортним засобом, тим самим незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом.
17.04.2020 приблизно о 05 годині 10 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_10 , керуючи вищевказаним транспортним засобом потрапив у ДТП, внаслідок якої автомобіль отримав пошкодження передньої частини кузова, чим заподіяно матеріальний збиток ОСОБА_12 та ОСОБА_6 на загальну суму 101570,04 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України та пояснив, що він мав намір придбати автомобіль «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , який належав його знайомому ОСОБА_12 , Цей автомобіль перебував під арештом, оскільки між ОСОБА_12 та його дружиною ОСОБА_6 тривав процес поділу спільного майна. ОСОБА_12 обіцяв домовитись про укладання договору зі своєю дружиною ОСОБА_6 , що він сплатить їй частину грошей за автомобіль. ОСОБА_12 не давав йому дозволу користуватись автомобілем у його відсутність до укладання договору купівлі-продажу. 16.04.2020 року він разом зі своїми знайомим вживав алкогольні напої, і у вечірній час для продовження спілкування він та ще троє його знайомих приїхали за адресою: АДРЕСА_2 . Він проживав в цьому будинку з дозволу ОСОБА_12 та наглядав за ним у його відсутність. Його товариші продовжили вживати алкогольні напої, але він вже не пив. У дворі знаходився автомобіль «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 . Пізно вночі вони вирішили поїхати покататись на цьому автомобілі. Він знав, де знаходяться ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію знаходилось у ОСОБА_12 . Він казав своїм друзям, що він буде купувати цей автомобіль. Він сів за кермо, інші сіли на пасажирські сидіння, і вони виїхали за двір. Під час руху на дорозі виникла перешкода на дорогу вибігла собака. Не впоравшись з керуванням він в`їхав у стовп, але машина залишилась на ходу і він поїхав з місці пригоди додому. Після аварії він пропонував ОСОБА_12 викупити автомобіль, але він запросив дуже високу ціну. В теперішній час дуже шкодує про свій вчинок, вважає, що просто піддався впливу компанії, щиро розкаявся, має намір повністю відшкодувати завдану шкоду.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження зібраними у справі доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона в період часу з 11.07.2014 року по 26.11.2019 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_12 . В період шлюбу ними було придбане різне майно, в тому числі автомобіль «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 . Ще під час шлюбу її чоловік уклав договір купівлі-продажу цього автомобіля та переоформив його на свою тітку ОСОБА_16 , однак 05 серпня 2020 року суд визнав цей договір недійсним. З січня 2020 року триває розгляд цивільної справи про поділ майна подружжя, в тому числі автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , який знаходився в користуванні її колишнього чоловіка ОСОБА_12 . Про те, що автомобіль попав у ДТП, їй стало відомо лише влітку. Оскільки вона є співвласником цього автомобіля, то вважає, що їй також заподіяна матеріальна шкода неправомірними діями ОСОБА_10 , цивільний позов буде поданий нею в порядку цивільного судочинства після розгляду цієї справи по суті.
Потерпілий ОСОБА_12 , в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового розгляду без його участі.
Представник потерпілої ОСОБА_7 , будучі присутнім на початку судового розгляду під час допиту обвинуваченого та дослідження письмових доказів, в подальшому в судові засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Представник потерпілого ОСОБА_8 пояснив, що вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними доказами, пояснень з приводу обставин скоєння кримінального правопорушення не надав.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 17.04.2020 року, ОСОБА_16 звернулась до правоохоронних органів з повідомленням про незаконне заволодіння невідомою особою транспортним засобом «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 .
З протоколу огляду місця події від 17.04.2020 року вбачається, що місцем скоєння кримінального правопорушення є територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду у дворі виявлений автомобіль «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , який має пошкодження бамперу і капоту у вигляді вм`ятини.
У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданому 08.10.2019 року ТСЦ 1442, власником транспортного засобу «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, вказана ОСОБА_16 .
За рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05.08.2020 року по справі 233/8661/19 визнаний недійсним договір купівлі-продажу №4358 від 08.10.2019 року транспортного засобу марки Volkswagen моделі Transporter, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , номер державної реєстрації до 08.10.2019 року НОМЕР_5 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автостандарт СВ», яке діяло за дорученням ОСОБА_12 на підставі договору комісії, та ОСОБА_16 . Зі змісту рішення вбачається, що при розгляді цієї справи судом встановлено, що згаданий транспортний засіб є спільною сумісною власністю ОСОБА_12 та ОСОБА_6 .
Із заяви ОСОБА_16 від 24.08.2020 року вбачається, що вона не бажає брати участь у кримінальному провадженні в якості потерпілої, оскільки їй моральної шкоди або матеріальних збитків не завдано, а завдано її племіннику ОСОБА_12 .
З протоколу огляду від 18.04.2020 року вбачається, що під час огляду мобільного телефону «Samsung galaxy A8+» було виявлено фотографію автомобіля, накритого тентом.
В ході проведення слідчого експерименту 18.04.2020 року потерпілий ОСОБА_12 показав, де саме в будинку АДРЕСА_2 зберігались ключі від гаражу та від автомобіля, а саме ключі від гаражу зберігались у шафці в прихожій, а ключі від автомобіля на полиці у гаражі.
Згідно з висновком експертизи №3264-3265 від 27.04.2020 року дійсна ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, без врахування акустичної системи, на момент скоєння злочину станом на 17.04.2020 року становить 325242,46 грн.; матеріальний збиток внаслідок пошкодження передньої частини автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , станом на дату дослідження складає 101570,04 грн.
З інформації, наданої 07.08.2020 року ТСЦ №1442 РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій області, транспортних засобів на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зареєстровано; інформація про видачу посвідчення водія на його ім`я відсутня.
Відповідно до постанови інспектора СРПП Костянтинівського ВП ОСОБА_17 від 17.04.2020 року ОСОБА_10 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП України та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510,00 грн. за керування 17.04.2020 року о 05-20 год. транспортним засобом «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 без посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та поліса страхування цивільної відповідальності.
Відповідно до постанови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.06.2020 року, яка набрала законної сили 12.06.2020 року, ОСОБА_10 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн, за те, що він 17 квітня 2020 року о 05.20 год., на перехресті вулиць Українська-Злагоди, рухаючись зі сторони вул. Мінська в сторону вул. Українська м. Костянтинівка, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_2 , не впорався з керуванням, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на перешкоду опору ЛЕМ (стовп), в результаті чого транспортний засіб отримав пошкодження з матеріальними збитками, після чого залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.
В ході проведення слідчого експерименту 26.08.2020 року ОСОБА_10 в присутності захисника ОСОБА_9 розказав та показав на місці про обставини скоєння ним кримінального правопорушення, а саме про те, що він в період з 03.03.2020 року по 17.04.2020 року мешкав у будинку АДРЕСА_2 . 16.04.2020 року він разом зі своїм знайомими вживав спиртні напої, після чого він запропонував ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 продовжити вживати спиртні напої у вищезазначеному будинку, на що вони погодились. 17.04.2020 року приблизно о 01 годині, прийшовши до будинку за зазначеною адресою, вони продовжили вживати спиртні напої. 17.04.2020 року приблизно о 04-20 год. вони вирішили покататися на автомобілі «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 , який знаходився на території домоволодіння і належав ОСОБА_12 . Так, ОСОБА_10 зняв з автомобіля тент, яким він був накритий, та ключами від автомобіля, які раніше знайшов у будинку, запустив двигун та виїхав за територію домоволодіння. Після цього вони поїхали кататися по місту. Приблизно о 05 годині, коли вони проїжджали перехрестя вул. Українська та вул. Злагоди в м. Костянтинівка, він побачив перед машиною тварину та звернув на обочину, після чого машина вдарилась у стовп. В цей час будь-яких документів на машину у нього не було.
Суд оцінює надані сторонами кримінального провадження докази в сукупності та взаємозв`язку за критеріями належності та допустимості.
Всі досліджені в судовому засіданні доказів суд вважає належними, оскільки вони стосуються обставин скоєного кримінального правопорушення і мають значення для кримінального провадження; допустимими, оскільки не встановлено порушень норм кримінально-процесуального закону під час їх збирання, а також достовірними, оскільки вони не суперечать один одному, доповнюють один одного.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених у судовому засіданні, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного.
При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на медичних обліках за місцем проживання не перебуває, офіційно не працює, холостий, з його слів має неповнолітню дитину, але документально цей факт не підтверджений, за місцем проживання характеризується посередньо.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_10 , складеної Костянтинівським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» у Донецькій області, рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_10 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
Також при призначенні покарання необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання, в тому числі і в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, суд керується висновками Верховного Суду, зазначеними у постанові від 01.02.2018 року по справі №634/609/15-к.
Зокрема в цій постанові Верховним Судом сформульовано правовий висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
За таких обставин, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень ОСОБА_10 буде призначення покарання останньому у виді позбавлення волі на строк, в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України.
З урахуванням характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_10 , його критичного ставлення до скоєного, що свідчить про намір стати на шлях виправлення та перевиховання, та дає підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно нього положень ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених у ст. 76 КК України.
Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Під час досудового розслідування в кримінальному провадженні проведено судову експертизу фахівцями Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження в сумі 4576,32 грн. на підставі ст. 118 КПК України включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України.
Цивільний позов не заявлений.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосований.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_10 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_10 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_10 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 4576 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн. 32 коп. процесуальних витрат.
-Автомобіль «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_2 та мобільний телефон «Samsung galaxy A8+», повернуті під розписку ОСОБА_12 , - вважати повернутими за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1