Справа № 446/2163/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/68/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені № 0000871 від 07.10.2017 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих ОСОБА_12 ,
апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_16 на вирок Кам`янка-Бузького районний суд Львівської області від 28.10.2019 щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Кам`янка-Бузького районний суд Львівської області від 28.10.2019 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Цивільний позов ОСОБА_16 , ОСОБА_16 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_16 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_16 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_16 115 200 (сто п`ятнадцять тисяч двісті) гривень відшкодування за шкоду, заподіяну смертю матері.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_16 115 200 (сто п`ятнадцять тисяч двісті) гривень відшкодування за шкоду, заподіяну смертю матері та 7610 (сім тисяч шістсот десять) гривень відшкодувань витрат на поховання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_15 та ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_15 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_15 115 200 (сто п`ятнадцять тисяч двісті) гривень відшкодування за шкоду, заподіяну смертю матері.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_9 6740 (шість тисяч сімсот сорок) гривень відшкодувань витрат на поховання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_11 70000 (сімдесят тисяч) гривень моральної шкоди.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_11 38219 (тридцять вісім тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 13 коп. за шкоду заподіяну здоров`ю.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_17 270013 (двісті сімдесят тисяч тринадцять) гривень 86 коп. матеріальної шкоди, 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди та 5000 9 п`ять тисяч) гривень за надання правової допомоги.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_17 100000 (сто тисяч) гривень матеріальної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз 4333(чотири тисячі триста тридцять три) гривні за проведення транспортно-трасологічної експертизи № 5133 від 25.10.2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз 2228(дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 40 коп. за проведення судово-автотехнічної експертизи № 5132 від 23.11.2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз 2228(дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 40 коп. за проведення судово-автотехнічної експертизи № 5130 від 23.11.2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 1484 (одну тисячу чотириста вісімдесят чотири) гривні 40 коп. за проведення інженерно-транспорної експертизи № 1/1516 від 15.11.2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз 7536 (сім тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень за проведення автотоварознавчої експертизи № 5709 від 29.03.2019 року.
Арешт майна автомобіля Volkswagen Passat CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , накладений ухвалою слідчого-судді Галицького районного суду м.Львова 09.10.2017 року скасовано.
Вирішено питання з речовими доказами.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 обрано - тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду негайно.
Згідно з вироком ОСОБА_6 06 жовтня 2017, близько 22 години 50 хвилин, керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою Чоп-Київ, в с. Запитів Кам`янка-Бузького району Львівської області, грубо порушив вимоги Розділів: Р.1.2, 1.5, Р. 10 п. 1.10 (в частині значення терміну небезпека для руху, обгін); Р.2 п. 2.3 (підпунктів б та д); Р. 14 п. 14.1 в, а також розділу 34 Дорожня розмітка Правил дорожнього руху України ( в частині вимог дорожньої розмітки 1.3. подвійна суцільна лінія Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він своїми діями створив небезпеку для руху, розпочав виконувати маневр обгін, де наявна дорожня розмітка 1.3 подвійна суцільна лінія, перетинати яку заборонено, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своїми діями створив аварійну обстановку та загрозу безпеки дорожнього руху, здійснював маневр обгін в місці, де це категорично заборонено, при цьому здійснив виїзд на зустрічну смугу руху по якій в цей час їхав автопоїзд у складі тягача DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 із напівпричіпом Kogel, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_17 , що призвело до зіткнення керованого ним автомобіля з даним транспортним засобом.
Внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 пасажири його автомобіля: ОСОБА_18 , згідно висновку судово-медичної експертизи №897/2017 від 25.10.2017 року отримала тупу травму голови та грудей у вигляді розтрощення кісток черепу з пошкодженням речовини головного мозку, множинних переломів ребер з крововиливом у м`які тканини внутрішні органи, розривів тканини правої легені з крововиливом в праву плевральну порожнину, що призвело до гострої крововтрати, що і було причиною смерті; ОСОБА_19 , згідно висновку судово-медичної експертизи №64/17 від 07.11.2017року отримала тупу поєднану травму органів грудної клітки, з множинними переломами ребер зліва та справа двомоментним розривом печінки ( ушкодження тканин та розрив капсули ), забоями легень та органів середостіння, розрив аорти на рівні коренів легень, що ускладнилось розвитком гострої крововтрати, що і було причиною смерті; ОСОБА_20 згідно висновку судово-медичної експертизи № 63/17 від 06.11.2017 отримала перелом кісток черепа та обличчя, що спричинило забій головного мозку, тяжкого ступеня, що і було причиною смерті; ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи №453/2017 від 20.11.2017 року отримала забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, масивну скальповану рану лобної ділянки голови, рани правої надбрівної ділянки рану верхньої повіки лівого ока, рану ділянки косо-губної зморшки, рану передньої поверхні правої гомілки, забій лівої легені, лівобічний гематорокс. Дані тілесні ушкодження відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , представник цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 , потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_16 подали апеляційні скарги.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи просить змінити даний вирок, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, виключити з вироку рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою та звільнити останнього з-під варти.
В обґрунтування покликається на те, що вищевказаний вирок є незаконним та необґрунтованим. Щодо призначення покарання, то захисник вказує, що таке є непомірно суворим. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги відсутність обтяжуючих обставин, а також ту обставину, що внаслідок ДТП загинула матір обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_19 , що завдало обвинуваченому непомірних моральних страждань. Також, апелянт звертає увагу, що обвинувачений є молодою особою, вперше вчинив кримінальне правопорушення, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував потерпілим та цивільному відповідачу моральну шкоду у розмірі 424 999 грн. Стосовно запобіжного заходу, то апелянт підкреслює, що ізоляція обвинуваченого призведе до непомірних витрат держави на утримання ОСОБА_6 , а також неможливості потерпілих отримати належну компенсацію. На думку захисника, за наявності підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції необґрунтовано не застосував вимоги ст. 75 КК України. Також, апелянт вказує проведення підготовчого судового засідання після постановлення ухвали про призначення судового розгляду суперечить вимогам КПК України та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім цього, апелянт звертає увагу, що у судовому засіданні 16 квітня 2018 року судом першої інстанції проведений допит усіх потерпілих та обвинуваченого ОСОБА_6 , проте звукозапис таких допитів відсутній. Повторний допит обвинуваченого ОСОБА_6 проведений 30 жовтня 2018 року, однак в матеріалах справи відсутній звукозапис за цю дату. Також, на звукозаписі від 25 жовтня 2019 року відсутня частина промови в дебатах представника потерпілих адвоката ОСОБА_21 та незафіксована промова обвинуваченого ОСОБА_6 .

Представник цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 не оспорюючи фактичних обставин справи просить даний вирок щодо цивільних позовів ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 до Моторного (транспортного) страхового Бюро України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що Моторне (транспортне) страхове Бюро України не погоджується з таким вироком, так як вважає, що в частині задоволення позовних вимог цивільних позивачів суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому вирок в частині задоволення цивільних позовів ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що виходячи із змісту ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було підстав для залучення МТСБУ до розгляду справи у якості співвідповідача, та як МТСБУ жодним чином не порушувало прав позивачів, оскільки такі не звертались до МТСБУ з заявами про виплату відшкодування, а отже на час розгляду кримінальної справи спір між МТСБУ і позивачами відсутній. Крім цього, судом першої інстанції не доведено факт перебування на утриманні свої матерів ОСОБА_16 , ОСОБА_16 і ОСОБА_15 , однак суд визнав такі обставини встановленими. Звертає увагу, що ОСОБА_11 не було надано підтверджуючих відповідним закладом охорони здоров`я документів, які б свідчили про необхідність придбання нею ліків, зазначених у фіскальних чеках, які додаються до позовної заяви, а тому даний вирок протирічить ст. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо позовних вимог ОСОБА_17 , то представник звертає увагу, що суд дійшов до помилкового висновку, що відшкодуванню підлягає вартість транспортного засобу до ДТП без врахування його вартості після ДТП.
Потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_16 не оспорюючи фактичних обставин справи просять даний вирок в частині призначення покарання та в частині позовних вимог про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_16 змінити, ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, стягнути із ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_16 437 500 грн. компенсації за моральну шкоду та стягнути із ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_16 437 500 грн. компенсації за моральну шкоду.
В обґрунтування покликаються на те, що даний вирок є частково незаконним та необґрунтованим в частині призначення покарання та в частині позовних вимог про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_16 . Апелянти звертають увагу, що внаслідок вищенаведеної транспортної пригоди позивачі зазнали істотної та неоціненної моральної шкоди завданої смертю матері, зокрема зазнали глибоких моральних страждань, пригнічення, роздратування та неможливості змиритись із вказаною трагедією життя, що призвело до суттєвих та непоправних змін у їхньому житті. Підкреслюють, що враховуючи ступінь вини ОСОБА_6 , яка виразилась в халатності та необережності, а його дії не відповідали ПДР і ці невідповідності перебували у причинному зв`язку з фактом ДТП, що підтверджується матеріалами справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості останні вважають достатнім розмір моральної шкоди 500 000 грн. кожному. Щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та особі обвинуваченого, то апелянти вказують, що судом першої інстанції не взято до уваги, які травми та ушкодження отримали ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_11 .
Потерпілий ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин справи просить даний вирок в частині призначення покарання та в частині позовних вимог про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду потерпілому ОСОБА_9 змінити, ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, стягнути із ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 227 500 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.
Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що даний вирок є частково незаконним та необґрунтованим в частині призначення покарання та в частині позовних вимог про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду потерпілому ОСОБА_9 . Потерпілий звертає увагу, що внаслідок вищенаведеної транспортної пригоди позивач зазнав істотної та неоціненної моральної шкоди завданої смертю дружини, зокрема зазнав глибоких моральних страждань, пригнічення, роздратування та неможливості змиритись із вказаною трагедією життя, що призвело до суттєвих та непоправних змін у його житті. Вказує, що враховуючи ступінь вини ОСОБА_6 , яка виразилась в халатності та необережності, а його дії не відповідали ПДР і ці невідповідності перебували у причинному зв`язку з фактом ДТП, що підтверджується матеріалами справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості останній вважає достатнім розмір моральної шкоди 300 000 грн. Щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та особі обвинуваченого, то апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, які травми та ушкодження отримали ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_11 .
Потерпілий ОСОБА_15 не оспорюючи фактичних обставин справи просить даний вирок в частині призначення покарання та в частині позовних вимог про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду потерпілому ОСОБА_15 змінити, ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, стягнути із ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_15 427 500 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.
Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що даний вирок є частково незаконним та необґрунтованим в частині призначення покарання та в частині позовних вимог про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду потерпілому ОСОБА_15 . Потерпілий звертає увагу, що внаслідок вищенаведеної транспортної пригоди позивач зазнав істотної та неоціненної моральної шкоди завданої смертю матері, зокрема зазнав глибоких моральних страждань, пригнічення, роздратування та неможливості змиритись із вказаною трагедією життя, що призвело до суттєвих та непоправних змін у його житті. Вказує, що враховуючи ступінь вини ОСОБА_6 , яка виразилась в халатності та необережності, а його дії не відповідали ПДР і ці невідповідності перебували у причинному зв`язку з фактом ДТП, що підтверджується матеріалами справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості останній вважає достатнім розмір моральної шкоди 500 000 грн. Щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та особі обвинуваченого, то апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, які травми та ушкодження отримали ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_11 .
Потерпіла ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин справи просить даний вирок в частині призначення покарання та в частині позовних вимог про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду потерпілій ОСОБА_11 змінити, ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, стягнути із ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 150 000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.
В обґрунтування покликається на те, що даний вирок є частково незаконним та необґрунтованим в частині призначення покарання та в частині позовних вимог про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду потерпілій ОСОБА_11 . Потерпіла звертає увагу, що внаслідок вищенаведеної транспортної пригоди вона зазнала фізичні болі та глибокі моральні страждання котрі існують і надалі внаслідок перенесеної психотравмуючої ситуації, що підтверджується матеріалами справи. Крім цього, вказує, що їй важко змиритись із вищенаведеними обставанами та непоправними наслідками. Вказує, що враховуючи ступінь вини ОСОБА_6 , яка виразилась в халатності та необережності, а його дії не відповідали ПДР і ці невідповідності перебували у причинному зв`язку з фактом ДТП, що підтверджується матеріалами справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості останній вважає достатнім розмір моральної шкоди 200 000 грн. Щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та особі обвинуваченого, то апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, які травми та ушкодження отримали ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_11
29 січня 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшла заява представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 про розгляд вищенаведених апеляційних скарг без його участі.
10 березня 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло заперечення представника цивільного позивача ОСОБА_17 адвоката ОСОБА_22 в якому останній просить відмовити МТСБУ у задоволенні апеляційної скарги на вирок Кам`янка-Бузького районний суд Львівської області від 28.10.2019 щодо ОСОБА_6 , а в решті поданих апеляційних скарг покладається на розсуд суду. Покликається на те, що апеляційна скарга представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 є безпідставною та необґрунтованою, так як суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розмір відшкодування, який може бути покладений на обвинуваченого, становить 280013,86 грн., а з врахуванням частково оплачених обвинуваченим коштів 270013,86.

04 травня 2020 року представник цивільного позивача ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_22 подав заяву про розгляд апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_16 на вирок Кам`янка-Бузького районний суд Львівської області від 28.10.2019 щодо ОСОБА_6 без їх участі.
19 серпня 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшли заяви потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_16 , в яких останні просять проводити розгляд апеляційних скарг без їх участі.
Заслухавши виступи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора на заперечення доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.
Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 ч.3 ст. 286 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Так, вироком Кам`янка-Бузького районний суд Львівської області від 28.10.2019 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, обставини вчиненого злочину: форму вини, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали та вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання лише у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненні нових злочинів; особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем праці, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху 26.01.2017 року за ч.1 ст. 122 КУпАП, 10.05.2017 року за ч.1 ст. 122 КУпАП, 06.09.2017 року за ч.1 ст. 122 КУпАП; також суд приймає до уваги висновки органу пробації дані досудової доповіді, згідно з якими є неможливим виправлення ОСОБА_6 без позбавлення чи обмеження волі, у зв`язку із можливістю становлення небезпеки для суспільства; думку потерпілих, які наполягають на найсуворішій мірі покарання, передбаченій законом та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та часткове відшкодування шкоди потерпілим, а також відсутність обтяжуючих обставин.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у межах санкції інкримінованої йому статті є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для пом`якшення обраного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів не вбачає.
Щодо апеляційної скарги представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 щодо цивільних позовів ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 до Моторного (транспортного) страхового Бюро України, то суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 41 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначеним Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Як встановлено судом ОСОБА_6 цивільної відповідальності як власник наземного транспортного засобу не застрахував, відповідно шкоду слід відшкодовувати Моторному (транспортному) страховому бюро України.
Згідно з ст. 27.2 Закону, страховик (у випадках, передбач статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового здування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день страхового випадку.
Відповідно до п.41.1. ст. 41 вищезазначеного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Так, судом першої інстанції зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості враховані вищенаведені вимоги законів, витрати потерпілих та тривалість моральних страждань і переживань потерпілих, що призвели до істотних змін в їх житті та негативно позначились на їх моральному та психологічному стані, а також наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесли потерпілі.
На підставі наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що цивільні позови ОСОБА_16 , ОСОБА_16 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід задоволити частково.
Крім цього, Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3470 від 29.02.2015, з 19.02.2016 встановлено максимальний розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майна потерпілих у розмірі 100 000 грн.
Таким чином, МТСБУ зобов`язане здійснити відшкодування шкоди, пов`язаної зі знищенням транспортного засобу - тягача марки "DAF", -реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_17 , заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди у сумі 100 000 грн.
Доводи представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 стосовно того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що відшкодуванню підлягає вартість транспортного засобу до ДТП без врахування його вартості після ДТП є безпідставними, оскільки такі спростовуються матеріалами справи (т.3 а.с.17-18).
Крім цього, посилання апелянта, про те, що не було підстав для залучення МТСБУ до розгляду справи у якості співвідповідача, та як МТСБУ жодним чином не порушувало прав позивачів, оскільки такі не звертались до МТСБУ з заявами про виплату відшкодування є необґрунтованими, оскільки відповідно до постанови Великої палати Верховного суду від 11 грудня 2019 року, у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питань з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 вказаного Закону чи звернутись безпосередньо до суду.
Щодо апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_16 в частині позовних вимог про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду потерпілим, то судом першої інстанції враховано тривалість моральних страждань і переживань потерпілих, що призвели до істотних змін в їх житті та негативно позначились на їх моральному та психологічному стані, а також наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесли потерпілі, зокрема, смертю матерів та дружин ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , їх дітям та чоловікам - потерпілим заподіяно неоціненну моральну шкоду, яка полягає у втраті найближчої людини, моральних та фізичних стражданнях внаслідок цього, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, і змушувало до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя; порушення сну, постійних стресів та затяжної депресії і порушення звичного способу життя, стало важко навчатися та планувати своє майбутнє; відчувають себе надломленими, безпорадними і по сьогоднішній день переносять моральні страждання від безповоротної втрати найріднішої людини.
Також, стосовно відшкодування моральної шкоди із обвинуваченого в користь потерпілої ОСОБА_11 суд враховав, що потерпіла після отриманих в результаті дорожньо-транспорної пригоди ушкоджень тривалий час проходила лікування; перенесла важкий фізичний біль, який терпить, щоправда меншою мірою, і в даний час; до події вона неофіційно працювала, вносила свій вклад в сімейний бюджет, вела активний спосіб життя. На даний час їй важко змиритись з тим, що вона молода жінка і є інвалідом і ці фактори посилюють її моральні переживання, роздратованість, неможливість пристосуватись до вимушених змін, що зумовило та продовжує нарощувати страждання в результаті пережитої психотравмуючої ситуації.
Таким чином доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_16 не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.
За наведених обставин, колегія суддів визнає подані апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_16 необґрунтованими, та вважає вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 законним та обґрунтованим, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового Бюро України ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_16 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янка-Бузького районний суд Львівської області від 28.10.2019 щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - протягом трьох місяців з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4