Справа № 463/2139/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1558/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 000524 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Верин Миколаївського району Львівської області, українця, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 358 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвокат ОСОБА_9 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року, якою звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження № 0000524 про обвинувачення ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України закрито.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди - залишено без розгляду.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в новому складі суду. Вважає, ухвалу незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне обґрунтоване рішення.

Зазначає, що суд, всупереч вимогам ст.ст. 370, ч.1 ст. 94 КПК України, в ухвалі зазначив, що надіслані повідомлення про підозру від 24.05.2013 не підтверджують, що ОСОБА_7 було відомо про такі, натомість він не міг об`єктивно їх отримати, оскільки на той час не проживав за вказаними адресами, а в матеріалах справи відсутні підтвердження про отримання ним виклику до слідчого. При цьому судом зазначено, що ОСОБА_7 очевидно не усвідомлював, що саме відносно нього проводиться слідство і його обов`язок прибути до слідчого чи постати перед судом. Крім того в ухвалі вказано, що метою ОСОБА_7 було розшукати ОСОБА_11 для з`ясування обставин, які склалися, а не ухилятися від слідства, так як він міг лише припускати, що його будуть розшукувати. Однак довідавшись, що його розшукують, то відразу з`явився до правоохоронних органі 22.04.2016, що на думку суду підтверджує той факт, що ОСОБА_7 не ухилявся від слідства.
Апелянт вважає таке твердження суду першої інстанції суперечливими, не перевіреними у ході судового розгляду та надуманими. Однак стороною обвинувачення належним чином доведено ухиляння ОСОБА_7 від слідства в період з 24.05.2013 по 21.04.2016 на які суд не звернув уваги.
Апелянт наполягає, що на момент прийняття судом ухвали по справі не минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ч.1 ст. 49 КК України, зважаючи на те, що протягом трьох років ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування. Відповідно суд допустив істотне порушення кримінального процесуального закону.
На дану апеляційну скаргу подав заперечення обвинувачений ОСОБА_7 та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. При цьому зазначає, що зі змістом підозри ознайомився саме 22.04.2016, що підтверджується його підписом на повідомлені про підозру.
Наголошує, що до повідомлення про підозру виїхав у м. Київ, де працював на сезонних роботах та проживав спочатку у друзів, а потім самостійно знімав квартиру. У м. Львові появився у квітні 2016 коли і довідавшись про існування кримінального провадження щодо нього відразу з`явився до правоохоронних органів. Тобто, у матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що йому було відомо про існування кримінального провадження порушеного відносно нього і відповідно він не знав і про підозру, оскільки йому її повідомили саме 22.04.2016. Висновок суд по справі є правильним і відповідає дійсності.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно направленого на адресу суду прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури області обвинувального акту від 28.04.2016 ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3, ч. 4 ст. 358 КК України - підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, за попередньою змовою групою осіб, а також використання завідомо підробленого документа.
Так, ОСОБА_7 в лютому 2013 року за попередньою змовою з ОСОБА_11 , маючи спільний умисел на підроблення документів, ввів в оману свого знайомого ОСОБА_12 , не повідомивши останнього про свої істинні наміри, запропонував ОСОБА_12 за грошову винагороду виступити формальним власником приміщення, у зв`язку з чим підписати декілька документів. При цьому, він запевнив ОСОБА_12 , що його дії не є протиправними та не несуть для ОСОБА_12 негативних наслідків. ОСОБА_7 з відома та згоди ОСОБА_13 , вступив у попередню змову з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_14 , який за грошову винагороду в сумі 1000 доларів США виготовив свідоцтво на право власності на нежитлові приміщення № Г-000321 від 20.04.2001 та технічний паспорт на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , які були оформлені на ім`я ОСОБА_12 . У подальшому, 01.03.2013, ОСОБА_15 , з відома та згоди ОСОБА_13 , привіз ОСОБА_12 у АДРЕСА_3 , де розташований відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, де, ввівши в оману ОСОБА_12 , передав останньому вказані підроблені документи та повідомив про необхідність подачі їх для реєстрації права власності державному реєстратору. ОСОБА_12 , будучи введеним в оману ОСОБА_7 , подав свій паспорт громадянина України та передані ОСОБА_7 підроблені правовстановлюючі документи на нежитлове приміщення державному реєстратору, використавши їх таким чином, в результаті чого на ОСОБА_12 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 та отримано Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304443 від 02.03.2013.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін, міркування представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 про задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставинами, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У суді апеляційної інстанції знайшли підтвердження апеляційні вимоги прокурора про те, що судом першої інстанції не було перевірено свідчення ОСОБА_7 дані ним під час допиту про те, що він від родичів довідався, що його розшукують , не з`ясовано коли саме йому про це стало відомо, крім того судом не належно взято до уваги, що ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 були оголошені у розшук 24.05.2013 (т.1 а.с.224), що свідчить про ухиляння ОСОБА_7 від органів досудового слідства. Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були неналежним чином досліджені та не з`ясовані всі обставини справи, не перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження таким чином суд, прийнявши таке рішення по справі, істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, що вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно повно та всебічно дослідити докази у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів зазначених в апеляційній скарзі та прийняти рішення по справі, що відповідає положенням ст. 370 КПК України

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000524 про обвинувачення ОСОБА_7 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України, закрито скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: