пр. № 1-в/759/440/20
ун. № 761/9402/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року м.Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання інспектора Святошинського районного відділу філії Державна установа "Центр пробації" у м. Києві та Київській області про приведення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2020 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сквири, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку терміном на 1 рік,

В С Т А Н О В И В :

До Святошинського районного суду м. Києва надійшло подання інспектора Святошинського районного відділу філії Державна установа "Центр пробації" у м. Києві та Київській області про приведення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2020 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку терміном на 1 рік, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, шляхом зниження покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового Закону або пом`якшення призначеного покарання.

Засуджена ОСОБА_3 , представник органу пробації та прокурор в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду подання органу пробації повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши подання та копію вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2020, суд встановив наступне.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2020 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку терміном на 1 рік.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII.

Вищевказаним законом внесено зміни до Кримінального кодексу України, зокрема до ч. 1 ст. 185 вказаного Кодексу, яку вказаним Законом віднесено до категорії кримінального проступку - кримінального правопорушення за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 2 ст. 12 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018).

Частина 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) викладена у наступній редакції: «Таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.».

Тобто, із вищенаведеної частини статті Кримінального кодексу України Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 було виключено таку міру покарання як позбавлення волі, яке вироком від 02.07.2020 (в редакції ст. 185 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 1449-VI від 04.06.2009) призначено ОСОБА_3 .

Вирішуючи подання органу пробації в частині зниження покарання засудженій ОСОБА_4 до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону, суд керується наступним.

Згідно ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Із приписів ч. 3 ст. 74 КК України вбачається, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Положення ч. 3 ст. 5 КК України передбачають, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд зауважує, що положення ч. 3 ст. 74 КК України застосовуються у тому разі, коли за ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 1449-VI від 04.06.2009) призначено максимальне покарання - 3 роки позбавлення волі, відтак зниження до максимальної межі покарання, встановленої санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) буде до 5 років обмеження волі.

Враховуючи, що засудженій ОСОБА_3 вироком від 02.07.2020 призначено покарання не у максимальній межі покарання за ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 1449-VI від 04.06.2009), суд вважає за необхідне відмовити в частині задоволення подання щодо зниження покарання ОСОБА_3 до максимальної межі покарання, встановленої санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), оскільки вказані обставини ніяким чином не поліпшують становище ОСОБА_3 а навпаки погіршать становище останньої, що прямо суперечить положенням частин 1, 3 ст. 5 КК України.

Окрім того, вирішуючи подання органу пробації в частині пом`якшення призначеного засудженій ОСОБА_3 покарання, суд керується наступним.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вироком від 02.07.2020 року засудженій ОСОБА_3 , на підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленим іспитового строком тривалістю в 1 рік та на останню покладено обов`язки, визначені пунктами 1, 2 ч. 1; п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд зауважує, що іспитовий строк втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконає умови випробування, і перспективу остаточного звільнення від відбування покарання і навіть пільгового погашення судимості, якщо умови випробування будуть виконані. Альтернатива таких можливостей визначає основний зміст і значення іспитового строку. Він полягає в наданні засудженому певного часу для того, щоб своєю законослухняністю і ставленням до виконання покладених на нього обов`язків довести своє виправлення без реального відбування покарання.

Крім того, важливе правове значення іспитового строку полягає і в тому, що несприятливі наслідки (реальне відбування призначеного покарання) можливі тільки за порушення умов випробування, вчинені в період проходження цього строку. Будь-які порушення, вчинені за його межами, до уваги не беруться. Значення іспитового строку полягає також у тому, що тільки протягом цього проміжку часу особа визнається судимою і за її поведінкою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Має значення й те, що іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його поважати закони, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - бути остаточно звільненим від відбування призначеного основного виду покарання або реально його відбувати.

Тобто, засуджена ОСОБА_3 не відбуває реального покарання у виді позбавлення волі, яке призначено вироком від 02.07.2020, а проходить випробування за результатами якого, останню або буде звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, або ж вона буде відбувати призначене судом покарання у разі порушення умов звільнення, передбачених частинами 2, 3 ст. 78 КК України.

Ураховуючи зміни внесені згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 до ч. 1 ст. 185 КК України, суд, на переконання органу пробації, має пом`якшити засудженій ОСОБА_3 призначене покарання у виді позбавлення волі на інше, яке передбачено в санкції вказаної статті із змінами внесеними вищевказаним Законом, зокрема на: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт або обмеженням волі.

Суд зауважує, що засудженій ОСОБА_3 лише можливо призначити покарання у виді виправних робіт, або обмеження волі, оскільки інші покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) можливо відбувати лише реально, що у даному випадку погіршує становище останньої, так як ОСОБА_3 звільнена від відбування покарання з випробуванням.

Разом з цим, суд відзначає, що норми Загальної частини Кримінального кодексу України не передбачають можливості застосування положень ч. 1 ст. 72 КК України до особи, яка звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Одночасно, особі, яка відбуває покарання (реальне відбуття) можливо застосувати правила, встановлені ч. 1 ст. 72 КК України, про що законодавцем прямо вказано в ч. 3 ст. 74 КК України.

Тобто, допоки засуджена ОСОБА_3 перебуває на випробуванні, суд позбавлений можливості перевести призначене покарання у виді позбавлення волі в інший вид покарання (виправні роботи), передбачений санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), оскільки Закон України № 2617-VIII від 22.11.2018 не містить Перехідних положень, які б в певній мірі врегулювали співвідношення переведення покарання у виді позбавлення волі по відношенню до інших покарань, а також відсутність в Кримінальному кодексі України прямої норми щодо можливості застосування положень ч. 1 ст. 72 КК України до особи, яка звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Подвійне тлумачення положень ч. 3 ст. 74 КК України щодо застосування положень ч. 1 ст. 72 КК України до особи, яка звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України - суд вважає недопустимим, оскільки це прямо суперечить принципу правової визначеності та загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права та законності. Суд наголошує, що у разі перегляду рішення судом апеляційної інстанції, неправильне тлумачення закону, зокрема ч. 3 ст. 74 КК України, яке суперечить його точному змісту (п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України), відповідно до положень ст. 409 КПК України, є підставою для скасування або зміни судового рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подання органу пробації в частині пом`якшення призначеного засудженій ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі до покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) є передчасним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Окрім того, суд наголошує, що у разі настання умов, передбачених ч. 2, 3 ст. 78 КК України, до засудженої ОСОБА_3 можливо застосувати положення частин 1, 3 ст. 74 КК України та замінити призначене покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням, передбаченим санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018).

Так, у випадку настання обставин, передбачених ч. 2 ст. 78 КК України, тобто якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, - заміна призначеного покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 КК України буде вирішуватись судом, який своїм рішенням скасовуватиме звільнення від відбування покарання та направлятиме засудженого для відбування призначеного покарання.

Разом з цим, за настанням умов, визначених ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, - заміна призначеного покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням буде вирішуватись судом, який розглядатиме справу щодо вчинення засудженим нового кримінального правопорушення під час іспитового строку, та під час призначення покарання, за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України суд замінить покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 372, 395, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання інспектора Святошинського районного відділу філії Державна установа "Центр пробації" у м. Києві та Київській області про приведення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2020 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, відносно: ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва.

Суддя Святошинського

районного суду м. Києва ОСОБА_1