Номер провадження: 11-кп/813/2257/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2020, якою відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рені Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-засудженого вироком Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської респ. РФ від 06.05.2016 за скоєння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації,

- приведено у відповідність із законодавством України вирок суду Російської Федерації,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою районного суду від 13.10.2020 задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 відносно громадянина України ОСОБА_7 .
Вирок Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської респ. Р.Ф. від 06.05.2016 відносно ОСОБА_7 , яким останнього засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації приведений у відповідність із законодавством України.
Визначено, що відповідальність за злочини, вчинені засудженим громадянином України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передбачена ч. 3 ст. 307 КК України (по кожному з епізодів злочинів, у вчиненні яких визнано винним ОСОБА_7 ).
Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 засудженим за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 12 років, без конфіскації майна.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просив його скасувати з таких підстав:

-посилання суду на постанову Пленуму Верховного суду України №4 від 26.04.2002 щодо необхідності кваліфікації відповідних діянь як закінчений злочин, є недоречним, оскільки таке посилання фактично змінює правову кваліфікацію, надану діям засудженого іноземним судом, а застосування положень ст. 14, 15 КК України підлягають обов`язковому застосуванню при кваліфікації дій засудженого та при призначенні покарання, які здійснюються в рамках приведення у відповідність вироку суду іноземної держави;

-виходячи із положень ст. 68 КК України йому не може бути призначене покарання більше ніж вісім років позбавлення волі;
-оскільки він фактично був позбавлений волі 06.05.2016 на території Російської Федерації, то цей строк підлягає зарахуванню у строк відбування ним покарання на території України.
Посилаючись на вказані обставини, засуджений ОСОБА_7 просить змінити ухвалу суду першої інстанції від 13.10.2020 та вважати його засудженим за ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 та ч. 3 ст. 307 КК України (за відповідними епізодами), із застосуванням ч. 2 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 8 років без конфіскації майна. Визначити, що строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 06.05.2016.
В своїй апеляційній скарзі засуджений також просив поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, оскільки вона була постановлена за участю ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, однак копію ухвали він отримав лише 26.10.2020.
Натомість, матеріали провадження не містять відомостей про вручення ОСОБА_7 копії ухвали від 13.10.2020, а беручи до уваги те, що він посилається на отримання такої копії 26.10.2020, а апеляційна скарга була подана ним 29.10.2020, то строк на оскарження вказаної ухвали не пропущений та не потребує поновлення.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які наполягали на вимогах апеляційної скарги засудженого та просили її задовольнити; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Передача громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для відбування покарання в Україні та порядок приведення вироку іноземного суду у відповідність із законодавством України, передбачено главою 46 КПК України та Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Частиною 4 ст. 610 КПК України передбачено, що при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Таким чином, процедура розгляду судом вказаного питання передбачена ст. 610 КПК України, якою визначено порядок розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу, а також перелік питань, які вправі вирішити районний суд під час розгляду такого клопотання. Визначений зазначеною нормою перелік питань є виключним та розширеним на розсуд суду бути не може.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що вирішуючи питання про задоволення клопотання Міністерства юстиції України суд першої інстанції в повній мірі врахував вище зазначені вимоги щодо приведення вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України та обґрунтовано зазначив про це у своїй ухвалі.

Встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 ОСОБА_7 засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за сукупністю злочинів, до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю і без штрафу.

Міністерство юстиції України звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про приведення вироку Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 відносно громадянина України ОСОБА_7 у відповідність з чинним законодавством України згідно зі ст.9 Конституції України, ст.ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та вимог ст.ст. 606-610 КПК України.

У зв`язку з чим, судом першої інстанції клопотання Міністерства юстиції України задоволено та приведено вирок Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 у відповідність із законодавством України.
При цьому, апеляційний суд вважає доводи засудженого ОСОБА_7 необґрунтованими та такими, що спростовуються самим рішенням суду першої інстанції, яке перевірене судом апеляційної та є цілком законним та в повній мірі обґрунтованим з посиланням на норми Закону.
Доводи ОСОБА_7 щодо кваліфікації його дій за законодавством України з обов`язковим застосування ст. 14, 15 КК України є безпідставними з огляду на наступне.

Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 26.04.2002 р. «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», якою визначено, що злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК України, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.

Отже враховуючи диспозицію ч. 3 ст. 307 КК України та роз`яснення вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України, факт незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинені організованою групою є закінченим складом кримінального правопорушення.

Колегія суддів враховуючи наведені норми закону та роз`яснення викладені у постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України по кожному епізоду злочину, оскільки всі злочини були вчинені ним у складі організованої групи.

З огляду на вище викладене, доводи ОСОБА_7 щодо застосування відносно нього положень ст. 68 КК України також є безпідставними, оскільки його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 307 КК України без додаткової кваліфікації за ст. 14, 15 КК України.

Окрім того, апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції що механізм визначення строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави встановлений Главою 46 КПК України, тому суд першої інстанції не мав змоги застосовувати положення ч. 5 ст. 72 КК України. Крім того, такими повноваженнями не наділений і суд апеляційної інстанції.

Водночас, суд першої інстанції зазначив відповідно до якої норми КПК України, а саме згідно зі ст. 537 КПК України має вирішуватися дане питання в порядку виконання вироку, що віднесено до компетенції суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532, 610 КПК України, п. b ч.1 ст. 9, ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ч.5 ст.72 КК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2020, якою вирок Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 відносно громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 приведено у відповідність із законодавством України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4