Дата документу 18.08.2020 Справа № 316/799/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/799/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/294/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Іванівка, Кам`янсько - Дніпровського району Запорізької області, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
13 лютого 2019 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції з приміщенням Кам`янсько-Дніпровського районного судом Запорізької області,

захисника-адвоката ОСОБА_10 - в режимі відеоконференції з приміщенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Потерпіла ОСОБА_9 та заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_11 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 вересня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185 КК України та засуджено останнього: за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено відраховувати з моменту його затримання, а саме з 12 лютого 2019 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Постановлено на підставі п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз: № 1-115 від 18 квітня 2019 року за довідкою на суму 1256,08 грн, № 3-53 від 02 квітня 2019 року за довідкою на суму 858,00 грн.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції обвинуваченому призначено надто м`яке покарання та не враховано суспільну небезпеку, обставини вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким при призначенні покарання ОСОБА_6 врахувати обтяжуючу обставину, передбачену п.13 ч.1 ст.67 КК України, та призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років, за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 лютого 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, виконувати самостійно.
Прокурор вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання недостатньо враховано суспільну небезпеку вчинених злочинів, їх кількість, дані про особу обвинуваченого, у зв`язку із чим призначено надто м`яке покарання та безпідставно застосовано принцип поглинання покарання.

Крім того, судом при призначенні покарання ОСОБА_6 не враховано обтяжуючу обставину, передбачену п.13 ч.1 ст.67 КК України, а саме вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів. Зокрема, факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння підтверджує і сам обвинувачений.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора потерпіла зазначила, що наполягає на призначенні покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк саме 15 років.

Згідно з вироком суду, 10 лютого 2019 року, приблизно о 13:00 годині ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_3 , за місцем мешкання його матері - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з єдиним прямим умислом, направленим на умисне спричинення смерті ОСОБА_12 , наніс один удар долонею правої руки в область лівої частини обличчя останньої, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді синця слизової поверхні верхньої губи зліва, яке відповідно до висновку експерта №60 від 18 квітня 2019 року кваліфікується як легке тілесне ушкодження, внаслідок чого ОСОБА_12 втратила рівновагу та впала на підлогу.
У подальшому, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, підійшов до потерпілої, схопив двома руками останню за шию та почав здавлювати, чим спричинив їй механічну асфіксію, від якої, відповідно до вищевказаного висновку експерта, настала смерть потерпілої ОСОБА_12 .
Таким чином, ОСОБА_6 скоїв умисне вбивство ОСОБА_12 .
Крім того, 10 лютого 2019 року, приблизно о 13 годині 10 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, після умисного вбивства своєї матері ОСОБА_12 , діючи повторно, перебуваючи в коридорі вищезазначеної квартири, з полки шафи таємно викрав зв`язку ключів, яка складається з трьох металевих ключів (ключ №1 з написом «Эльбор», ключ №2 з написом «Turan», ключ №3 без написів), одного ключа від домофону з написом «Vizit» та металевого брелоку з написом «Paris» у вигляді Ейфелевої вежі, які матеріальної цінності не представляють, жіночій гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 850 гривень, пластикова банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , матеріальної цінності не представляє, пластикова банківська картка «Idea bank» № НОМЕР_2 , матеріальної цінності не представляє, які належали потерпілій ОСОБА_12 , та зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 10 лютого 2019 року, приблизно о 20-00 годині ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, після умисного вбивства своєї матері ОСОБА_12 , діючи повторно, з ванної кімнати, таємно викрав пральну машинку «INDESIT IWSC 61051 UA TY 5156-002-08 TYPE NUMBER LB2006C» в корпусі білого кольору, вартість якої відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №185-19 від 26 лютого 2019 року складає 4919 гривень 20 копійок, яка належала потерпілій ОСОБА_12 , та зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді;

потерпілу ОСОБА_9 та її представника-адвоката ОСОБА_8 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги потерпілої та призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років;

прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги заступника прокурора області та просив її задовольнити в межах заявлених вимог;

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілої та прокурора та просили вирок суду залишити без змін;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого обвинувачення, фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорював, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються.

У зв`язку з цим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Доводи апеляційної скарги потерпілої та прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання врахував, що останній вчинив злочини, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких, а інший - до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується добре, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням в межах санкції статей обвинувачення.

Однак, на переконання колегії суддів, визначаючи строк покарання, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував тяжкість та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Так, суд не в повній мірі врахував: вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину - вбивства особи похилого віку, яка до того ж є його матір`ю, та яка в силу свого віку не могла чинити ефективного опору обвинуваченому; особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисний корисливий злочин проти власності, до затримання ніде не працював, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання, як за ч.1 ст.115 так і за ч.2 ст.185 КК України, є надто м`яким.

Крім того, згідно з вимогами п.21 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Проте, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, взагалі не мотивував свої висновки та у вироку не зазначив, на підставі яких конкретно обставин дійшов висновку про необхідність застосування саме такого принципу. При цьому, суд також належним чином не врахував, що після скоєння особливого тяжкого злочину - вбивства своєї матері обвинувачений за місцем вчинення вбивства вчинив ще викрадення майна, яке належало потерпілій.

У зв`язку із вищевикладеним, враховуючи особу обвинуваченого, фактичні обставини кримінального провадження, кількість епізодів злочинної діяльності, те, що злочин вчинено проти особи похилого віку, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання необхідно було застосувати принцип часткового складання покарань.

На переконання колегії суддів, обвинувачений ОСОБА_6 представляє особливу загрозу для суспільства, оскільки будучи фізично здоровим, працездатним чоловіком, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, безжально вбив свою матір.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку, яким необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання: за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років; за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і сприятиме досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України.

Покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, тобто максимально можливого за санкцією ч.1 ст.115 КК України для даного виду покарань, як про це просить потерпіла в апеляційній скарзі, з врахуванням того, що обвинувачений вину визнав, щиро розкаявся, не перешкоджав слідству та суду у встановлені істини, на думку колегії суддів, є надто суворим.
Вимоги прокурора в апеляційній скарзі про необхідність врахування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 такої обставини, що обтяжує покарання, як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одур маючих засобів, колегія суддів вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки зазначена обставина не інкримінувалась обвинуваченому органом досудового розслідування (відповідно до обвинувального акту).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 , заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 вересня 2019 року, яким ОСОБА_13 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України, ч.1 ст.115 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання:
за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років;
за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 лютого 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України з випробуванням на 1 рік виконувати самостійно.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4