Справа №463/4916/20
Провадження №1-кс/463/2851/20
У Х В А Л А

10 серпня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

представника скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції,

розглянувши скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

представник скаржника звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 27 березня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000318 від 23 березня 2020 року.

Скаргу мотивує тим, що заява про вчинення кримінального правопорушення була подана ним в інтересах ОСОБА_4 , отже саме останній є потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Крім того, посилання слідчого, що його довірителю не було завдано моральної та матеріальної шкоди не заслуговує на увагу так, як протягом часу незаконного затримання ОСОБА_4 не мав змоги самостійно пересуватись, а біля відділу поліції його постійно супроводжувати поліцейські, не даючи можливості конфіденційно поспілкуватись зі представником, що є грубим порушенням права на захист. Небажання надавати матеріали кримінального провадження та проводити слідчі дії підтверджує неналежне здійснення обов`язків, покладених на слідчого, чим останній перешкоджає повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи, а нездійснення усіх необхідних слідчих дій свідчить виключно про проведення неналежного та неефективного досудового розслідування.
В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав в повному обсязі, дав аналогічні пояснення.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, заперечення на скаргу не подав. Оскільки його неявка до суду не перешкоджає розгляду скарги, вважаю за можливе здійснити розгляд такої на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

З матеріалів скарги вбачається, що постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 27 березня 2020 року відмовлено ОСОБА_4 у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000318 від 23 березня 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди.
В судовому засіданні представник скаржник пояснив, що при поданні заяви про вчинення злочину він зазначав, що діями слідчих заподіяно ОСОБА_4 шкоду, оскільки, на його думку, ОСОБА_4 було незаконно затримано, обмежено у свободі. В той же час, відмовляючи у визнанні потерпілим, слідчий у своїй постанові зазначає, що заявником не наведено доводів про понесення шкоди, передбаченої ст.55 КПК України. Окрім цього, за результатами службового розслідування було підтверджено факт допущення порушень працівниками поліції та скеровано матеріали до правоохоронних органів для здійснення розслідування.
Відповідно до ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка згідно положень ч.2 ст.9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п.33 та «Далбан проти Румунії» п.44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.
Згідно з п.4 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.
Неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.
Слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим не надано оцінки доводам заявника щодо заподіяння йому шкоди, внаслідок незаконного затримання. При цьому слідчий не врахував, що у відповідності до положень ч.1 ст.1176 ЦК України особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання.
Також, слідчим не враховано і наявність висновку службового розслідування, в ході якого було встановлено порушення, допущені працівниками поліції щодо ОСОБА_4 , в тому числі при його затриманні.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.
Окрім цього, у відповідності до положень ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування (в порядку ст. 303 КПК України) може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно з положеннями ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Беручи до уваги положення даної норми, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі слід скасувати постанову слідчого та зобов`язати слідчого повторно вирішити питання про визнання ОСОБА_4 потерпілим, а в задоволенні вимоги про зобов`язання визнати потерпілим - відмовити у зв`язку із самостійністю процесуальної діяльності слідчого та недопустимістю втручання в таку.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 27 березня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000318 від 23 березня 2020 року та зобов`язати слідчого повторно вирішити питання про визнання ОСОБА_4 потерпілим.

В решті в задоволенні скарги відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17 серпня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1