У Х В А Л А

Справа №1-2/1999

Провадження №1-в/377/27/20

22 грудня 2020 року суддя Славутицького міського суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про зняття арешту майна, яке надійшло в порядку ст.539 КПК,-

У С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить зняти арешт з належного йому нерухомого майна - частини квартири АДРЕСА_1 , що був накладений 30 березня 1999 року Другою чернігівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення заст. начальника Деснянського райуправління юстиції ОСОБА_3 №1600/3 від 26.03.1999 року про накладення арешту на невідчуження частини квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11.09.2006 року за реєстровим №3711615, тип обтяження: арешт (архівна запис).

В обґрунтування клопотання ОСОБА_2 зазначив, що йому на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 жовтня 1998 року, зареєстрованого в Чернігівському державному бюро технічної інвентаризації Чернігівської обласної Ради народних депутатів 11.11.1998 року за № 24-15299, належить 1/5 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Вироком Славутицького міського суду Київської області від 25 січня 1999 року він був засуджений за ст.ст. 17 ч.2, 140 ч.2, 140 ч.2 КК України 1960 року до покарання у виді трьох років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправно-трудовій колонії загального режиму, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві індивідуальної власності, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки. Виконавчий лист №1-2/99 на виконання зазначеного вироку про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_2 направлено на виконання по територіальності Деснянському районному суду м.Чернігова. 26.03.1999 року до Другої чернігівської державної нотаріальної контори було направлено повідомлення заст. начальника Деснянського райуправління юстиції ОСОБА_3 за № 1600/3 про накладення арешту на невідчуження частини квартири АДРЕСА_1 . 30.03.1999 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» ( в редакції, діючій на той час) та повідомлення Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова від 26.03.1999 року за № 1600/3 накладений арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі заборон за №75. 31.03.1999 року судовим виконавцем Народного суду Деснянського управління райуправління юстиції ОСОБА_5 на підставі виконавчого листа №1-2/99 Славутицького міського суду Київської області про конфіскацію на користь держави майна, що належить ОСОБА_2 , складений акт опису майна: частини 4-х- кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 83,6 кв.м. 01.04.1999 року на ім`я державного виконавця Деснянського районного суду ЛисенкоО.В. направлений лист Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації за №187 із зазначенням про допущення помилки у попередній відповіді на запит від 24.02.1999 року за №1600/3. У повідомленні Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації на ім`я державного виконавця Деснянського районного суду ОСОБА_5 від 01.04.1999 року за №188 зазначається, що станом на 17.03.1998 року по м.Чернігову на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 1/5 частина кв. АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.10.98 року за № НОМЕР_1 . 12.04.2000 року державним виконавцем ОСОБА_5 знову було складено акт опису майна: вже на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 . Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.09.1999 року він був звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Славутицького міського суду Київської області від 25 січня 1999 року, на підставі п.6 ст.1 Закону України « Про амністію». Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.09.2019 року за № 179882248 щодо ОСОБА_2 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано 11.09.2006 року обтяження: арешт (архівна запис) за №3711615 реєстратором: Друга чернігівська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: повідомлення, 1600/3, 26.03.1999, Деснянське районне управління юстиції; об`єкт обтяження: квартира, частина квартири, адреса: АДРЕСА_2 ; власник: ОСОБА_2 ; додаткові дані: архівний номер 39896CHERNIGOV1, архівна дата 30.03.1999, дата виникнення 30.03.1999, №реєстра 75-2, внутр. №4501153F24F02331493C. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 від 12.08.2020 року за № 220045392 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ним зареєстровано 27.01.2006 року право приватної власності на 1/5 частку квартири; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, 30.10.1998, виконавчий комітет Деснянської районної ради, а також зареєстрований вищезазначений арешт. На його звернення із заявою до Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова про зняття арешту з майна - частини квартири, йому повідомлено про відсутність в Автоматизованій системі виконавчого провадження інформації щодо виконання виконавчого листа №1-99, виданого Славутицьким міським судом Київської області про конфіскацію майна ОСОБА_2 та з посиланням на ст.59 Закону України « Про виконавче провадження» рекомендовано звернутися до суду.

Клопотання ОСОБА_2 підлягає поверненню з наступних підстав.

З клопотання ОСОБА_2 вбачається, що воно подано в порядку виконання вироку згідно зі ст.539 КПК України.

Питання про конфіскацію майна вирішується в порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України ( далі- КВК України).

Згідно з ч. 2 ст. 52 Кримінального кодексу України ( далі КК України) додатковим покаранням є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатном вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого ( ч.1 ст.59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України « Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом ( ч.ч.1, 3 ст.49 КВК України).

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, був Закон України « Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV ( далі Закон України №606-ХІV) .

Згідно з ч.2 ст.40-1 Закону України №606-ХІV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2-6 ч. 1 ст.40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними ( п. 2-6 ч.1 ст.40 Закону України №606-ХІV).

ОСОБА_2 звернувся до Славутицького міського суду Київської області з клопотанням про зняття арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна, як додаткового покарання, оскільки на даний час виконавче провадження відсутнє.

На час звернення ОСОБА_2 з клопотанням порядок судового оскарження урегульовано Законом України №1404-VІІІ « Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ ( далі Закон України №1404-VІІІ), відповідно до ч.1 ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів ( посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України №1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.74 Закону України №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів ( посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 КПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з клопотанням) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями ст.539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Крім того, положеннями КПК України 2012 року ( розділом VIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Таким чином, питання про зняття арешту, накладеного під час виконання вироку, не може бути вирішене в порядку виконання вироку суду за правилами КПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі-КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень ( нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №383/493/18, провадження №14-237цс19.

Враховуючи, що з матеріалів кримінальної справи №1-2/1999 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст.ст.17 ч.2, 140 ч.2, 193 ч.3 КК України 1960 року, ОСОБА_2 за ст.ст.17 ч.2, 140 ч.2, 140 ч.2 КК України 1960 року, ОСОБА_7 за ст.ст. 17 ч.2, 140 ч.2, 186 ч.3 КК України 1960 року, ОСОБА_8 за ст.ст.17 ч.2, 140 ч.2, 140 ч.2 КК України 1960 року, ОСОБА_9 за ст.ст.17 ч.2, 140 ч.2, 140 ч.2 КК України 1960 року та матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №1-2/99 від 25.01.1999 року, виданого на виконання вироку в частині конфіскації майна ОСОБА_2 , перебувало на виконанні Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, то ОСОБА_2 , як учасник виконавчого провадження, на підставі положень ст.287 КАС України має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси.

З огляду на неможливість вирішення питання скасування арешту на майно, накладеного як додаткове покарання у виді конфіскації майна в порядку виконання вироку, за правилами КПК України, клопотання ОСОБА_2 про зняття арешту нерухомого майна підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 539 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання ОСОБА_2 про зняття арешту майна повернути.
Роз`яснити ОСОБА_2 право на звернення на підставі положень статті 287 КАС України до адміністративного суду з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала клопотання, разом з клопотанням та усіма доданими до нього матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області протягом семи днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Ухвала складена 22 грудня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1