Провадження № 11-сс/4808/3/21
Категорія ст.303 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2020 року про відмову в задоволенні його скарги на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України від 14.10.2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_8 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України від 14.10.2020 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою його скаргу задовольнити: скасувати повідомлення про підозру, яке складено та погоджено 14.10.2020 стосовно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України; зобов`язати слідчого та (або) прокурора вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей по кримінальному провадженню №0000048 про підозру від 14.10.2020 ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 .3 ст. 368 КК України.

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена при невідповідності висновків суду обставинам справи та при істотних порушеннях вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема вказує наступне:

- слідчий суддя не дослідила питання правомірності віднесення посади підозрюваного ОСОБА_8 до категорії «службових осіб, які займають відповідальне становище» в розумінні ст. 368 КК України. Стверджує, що його посада, а саме начальника Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи, не відповідає вимогам ч.2 Примітки до ст.368 КК України, не підпадає під категорію «Б», що визначена в п.2 ч.2 ст. 6 ЗУ «Про державну службу», оскільки бюро судово-медичної експертизи не віднесено до державних органів або їх структурних підрозділів, тому його не можна вважати службовою особою, яка займає відповідальне становище, в розумінні ст. 368 КК України.

- слідчий суддя, не дослідивши обставини справи, хибно дійшла висновку, що у повідомленні про підозру відповідно до ч.3 ст. 368 КК України, обґрунтовано зазначена така кваліфікуюча ознака, як вимагання неправомірної вигоди. При цьому, з фактичних обставин, що зазначені в повідомленні про підозру, не вбачається, що будь-хто з підозрюваних погрожував потерпілому вчиненням або не вчиненням дій, які можуть завдати йому шкоди, а тому немає обґрунтованих підстав вважати, що мало місце вимагання неправомірної вигоди.

- слідчий суддя, досліджуючи повідомлення про підозру, не врахувавши висновків викладених у постановах Верховного Суду, хибно дійшла висновку про наявність такої кваліфікуючої ознаки у діях підозрюваного ОСОБА_8 як повторність. Так, враховуючи позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 11 грудня 2019 року колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (справа №274/2956/17) та від 27 лютого 2019 року Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа №695/136/17), можна дійти висновку, що факт того, що в іншому кримінальному провадженні до суду скеровано обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України не є підставою для кваліфікації за повторністю, оскільки ці два епізоди кримінальних правопорушень розглядаються в різних кримінальних провадженнях.

Вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, оскільки в ній не відображено всіх мотивів та обґрунтувань сторони захисту, а висновки слідчого судді не ґрунтуються на повно та об`єктивно з`ясованих обставинах, доказах, досліджених під час розгляду скарги.

Крім того, ОСОБА_8 подав доповнення до апеляційної скарги, в якому вказує, що обґрунтування ухвали слідчого суддя засновано на неправильному тлумаченні норм матеріального права. Зокрема, слідчий суддя, мотивуючи оскаржувану ухвалу, послалась на не чинний документ, прочитувала, але не здійснила аналізу «Положення про бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (АРК)», доводи скарги видала за інші доводи сторони захисту та спростувала їх, а дійсні доводи сторони захисту залишила без уваги.

Підчас апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив доводи і вимоги апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Інститут повідомлення про підозру під час досудового розслідування у кримінальному провадженні регламентовано Главою 22 КПК України, яка регулює правові підстави та порядок повідомлення конкретної особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, підстави для його зміни, а також вимоги до змісту та реквізитів повідомлення про підозру як процесуального документу.

Правові підстави для повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, передбачені ч.1 ст.276 КПК України, згідно з якою повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Згідно з ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається затриманій особі в день його складання слідчим або прокурором не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СУ ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000048 від 29.07.2020 року, за ч.3 ст. 368 КК України.

14 жовтня 2020 року слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 повідомлено про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Відповідно до вказаної підозри, ОСОБА_8 підозрюється в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди у значному розмірі для себе чи третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вказане повідомлення про підозру за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст.ст. 277, 278 КК України і містить усі необхідні відомості.

При перевірці доводів апеляційної скарги щодо оскарження повідомлення про підозру особливе значення має те, що відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України оскарження повідомлення про підозру обмежено в часі, оскільки може відбуватися тільки після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Таким чином, можливість оскарження повідомлення про підозру тільки в певний період часу свідчить про те, що законодавець, надаючи таке право підозрюваному, його захиснику чи законному представнику; виходив з того, що двомісячний строк з часу повідомлення про підозру достатній для вирішення органом досудового розслідування питання про складання обвинувального акту та направлення кримінального провадження до суду.

Вказана норма закону фактично спрямована на оскарження бездіяльності органів досудового розслідування, внаслідок якої особа, яка підозрюється у вчиненні правопорушення, вимушена тривалий час перебувати у стані підозрюваного.

При цьому, у даному випадку не ставиться питання про перевірку порядку вручення повідомлення про підозру, його змісту та обґрунтованості, оскільки за таких умов право на оскарження повідомлення про підозру повинно було бути надано негайно після повідомлення про підозру, а не через певний період часу.

Перевірка судом повідомлення про підозру повинна відбуватися з врахуванням відповідних критеріїв, які застосовуються на стадії досудового розслідування і не може перетворюватись на перевірку доводів сторони захисту про невинуватість підозрюваного у вчиненні злочину.

Зокрема, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр , а тому не потрібно, щоб особі, який повідомили про підозру, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення. ( «Кавала проти Туреччини»)

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено, які саме правові підстави дозволяють суду визнати повідомлення про підозру незаконним.

Колегія суддів вважає, що правова невизначеність щодо наявності правових підстав для визнання повідомлення про підозру незаконним свідчить про необхідність вирішення цього питання виходячи із загальних принципів верховенства права.

Колегія суддів також враховує, що визнання повідомлення про підозру незаконним також утворює певну правову невизначеність, оскільки не свідчить про необхідність закриття кримінального провадження і не перешкоджає складанню обвинувального акту та направленню кримінального провадження до суду.

Також колегія суддів звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, та наявності складу злочину, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

З системного аналізу правової позиції ЄСПЛ (справа «Ферарі-Браво проти Італії») щодо наявності у кримінальному провадженні повідомлення про підозру в контексті його суті як процесуального рішення, вбачається, що момент повідомлення про підозру є початком одного з найважливіших етапів досудового розслідування, на якому орган досудового розслідування на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів готовий висловити припущення щодо вчинення певною особою кримінального правопорушення, з метою отримання можливості здійснення подальших слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадження, однією з головних умов для здійснення яких є наявність повідомлення особі про підозру. При цьому, згідно з вищевказаною позицією ЄСПЛ, обсяг доказів, наявних у розпорядженні органу досудового розслідування, не обов`язково повинен бути достатнім для пред`явлення конкретній особі обвинувачення у кримінальному провадженні та скерування справи до суду, оскільки можливість вирішення питання про наявність чи відсутність достатньої для цього кількості доказів і є основною метою повідомлення про підозру та вчинення подальших процесуальних дій.

Отже, надання слідчим суддею оцінки доказам, на яких ґрунтується підозра, можливе лише в межах перевірки їх достатності для повідомлення особі про підозру та не може завчасно вирішувати питання про їх допустимість та достовірність, обґрунтованість чи безпідставність в контексті вирішення питання про доведеність винуватості певної особи у вчиненні злочину та наявності в її діях ознак інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки ці питання можуть бути вирішені лише під час розгляду судом кримінального провадження по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правильність кваліфікації дій особи, яка вчинила злочин залежить від встановлених фактичних обставин, які відповідно до вимог ст.92 КПК України повинні бути доведені стороною обвинувачення.

Разом з тим, такий обов`язок може бути виконаний стороною обвинувачення тільки під час розгляду кримінального провадження у суді в межах висунутого обвинувачення, а не на стадії досудового розслідування, коли здійснюється збирання доказів, їх перевірка та оцінювання з метою встановлення обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Таким чином, доводи про неправильність правової кваліфікації дій підозрюваного можуть бути перевірені на стадії досудового розслідування тільки за умови, що така перевірка здійснюється відповідно до критеріїв, які встановлені щодо обґрунтованості підозри у вчиненні злочину.

Разом з тим, необхідність перевірки судом вимог щодо обґрунтованості підозри зберігається протягом усього часу проведення досудового розслідування і виникає при вирішенні питань, які стосуються застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Досудове розслідування стосовно конкретної людини проводиться саме з метою встановлення обставин, які дозволяють підтвердити або спростувати її причетність до вчиненого злочину, а тому рівень обґрунтованості підозри змінюється протягом досудового розслідування з врахуванням сукупності доказів, які отримані у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кваліфікація - це встановлення та юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками складу злочину, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Системний аналіз поняття кваліфікація злочину свідчить про те, що встановлення відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками злочину має різний ступінь юридичного закріплення, який залежить від стадії, на якій знаходиться розгляд кримінального провадження.

Зокрема, кваліфікація злочину проходить ряд етапів, до яких необхідно віднести необхідність встановлення фактичних обставин вчиненого суспільно небезпечного діяння та кримінально-правової норми, яка передбачає ознаки такого діяння, юридичне закріплення правильності кваліфікації злочинних дій у відповідному кримінально-процесуальному документі.

Так, відповідно до ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань до ЄРДР до яких відноситься і попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає, що попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення під час внесення відомостей до ЄРДР повинна відповідати наявним даним, а правова кваліфікація кримінального правопорушення викладена у повідомленні про підозру, повинна узгоджуватись із сукупністю доказів, які отримані стороною обвинувачення.

Разом з тим, вищевказані обставини свідчать про те, що рівень обґрунтованості підозри не є постійним протягом часу досудового розслідування та постійно змінюється в залежності від доказів, які отримані стороною обвинувачення.

Перевірка правильності кваліфікації кримінального правопорушення шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів є обов`язком суду, який на підставі наданих сторонами доказів повинен встановити чи дозволяє сукупність наданих суду доказів переконати об`єктивного спостерігача, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється саме у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачено законом.

При цьому, докази, на яких ґрунтується підозра, повинні бути отримані органом досудового розслідування в порядку та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, та містити відомості, які могли б переконати стороннього спостерігача в тому, що ця особа має відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя повинен перевірити, чи не володіє орган досудового розслідування доказами, які спростовують уже отримані слідчим та прокурором відомості щодо можливої причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що є принциповим питанням при розгляді скарги на повідомлення про підозру в частині вирішення питання щодо обґрунтованості самої підозри.

Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею дотримано встановлений законом порядок перевірки доводів розгляду скарги підозрюваного ОСОБА_8 на повідомлення про підозру, оскільки безпосередньо в судовому засіданні досліджено докази, надані слідчим на предмет доведення того, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що ОСОБА_8 працює начальником Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи, а тому обґрунтовано підозрюється в тому, що вчинив злочин, займаючи відповідальне становище.

Суд також обґрунтовано вказав на те, що на даний час існує обґрунтована підозра в тому, що в діях ОСОБА_8 вбачається кваліфікуюча ознака повторності, оскільки 04 квітня 2019 року до Івано-Франківського міського суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000057 від 09.08.2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

При цьому, суд звернув увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не має права вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з погляду їхньої достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а також за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

З огляду на викладене, є безпідставними доводи підозрюваного ОСОБА_8 в частині конкретизації обставин, зокрема, кваліфікації його дій, оскільки такі доводи суперечать вищевикладеним засадам практики ЄСПЛ, вони зводяться фактично до з`ясування питань, що стосуються доведеності вини особи у вчиненні злочину.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави вважати, що органом досудового розслідування допущена бездіяльність, внаслідок якої істотно порушуються права ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, зі змісту доводів сторін вбачається, що тривалість проведення досудового розслідування обумовлена необхідністю призначення та проведення судових експертиз. Зі змісту пояснень прокурора вбачається, що найближчим часом сторона обвинувачення має намір скласти обвинувальний акт та спрямувати кримінальне провадження до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею перевірені доводи скарги ОСОБА_8 на повідомлення про підозру в повному обсязі та обґрунтовано відмовлено в її задоволенні, оскільки вимоги скарги є безпідставними.

Враховуючи викладене, слідчим суддею прийнято законне і обґрунтоване рішення і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2020 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_8 на повідомлення про підозру, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5