В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 354/865/19

Провадження № 1-кп/348/173/20

21 жовтня 2020 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

її захисника, адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна кримінальне провадження №0000429 від 03.07.2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працюючої по тимчасових заробітках, вдови, на утриманні нікого немає, не судимої, українки, громадянки України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила умисні дії, що виразились у заволодінні шляхом обману та зловживання довірою чужим майном грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 у великих розмірах.
Злочин нею вчинено при наступних обставинах:

На початку березня 2010 року обвинувачена ОСОБА_4 дізналась про те, що у власності її знайомого ОСОБА_6 наявні грошові кошти, після чого в неї виник умисел на заволодіння грошовими коштами вказаного громадянина, без наміру в подальшому повертати їх. Шляхом обману і зловживання довірою, недобросовісно використовуючи довірчі відносини, що склались до цього між ними, ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_6 неправдиву інформацію про своє тяжке матеріальне становище та попросила його позичити їй терміном на 6 місяців грошові кошти в сумі 10000 Євро, при цьому, в якості гарантії, ОСОБА_4 запропонувала ОСОБА_6 укласти між ними нотаріальний договір дарування належної їй земельної ділянки площею 0,5022 га., з кадастровим номером :11:009:0094, що знаходилась за адресою: с.Микуличин, участок Горби, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області.

ОСОБА_6 , добросовісно помиляючись в істинних намірах ОСОБА_4 , довіряючи останній, погодився на її прохання та 14.03.2010 року, в присутності своїх знайомих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в м.Яремче Івано-Франківської області особисто передав ОСОБА_4 свої грошові кошти в сумі 10000 Євро, що в еквіваленті до гривні, згідно курсу Національного банку України станом на 14.03.2010 року становило 109817 гривень, після чого ОСОБА_4 написала письмову розписку про факт отримання нею даних грошових коштів.

17.03.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , який на підставі нотаріально посвідченої, довіреності діяв від імені ОСОБА_6 , укладено ініційований ОСОБА_4 нотаріально посвідчений договір дарування земельної ділянки площею 0,5022 га. з кадастровим номером :11:009:0094.

Обвинувачена ОСОБА_4 заволодівши грошима потерпілого ОСОБА_6 , не повернула їх в обумовлений шестимісячний термін, а використала на власні потреби. В подальшому обвинувачена ОСОБА_4 без відома та дозволу потерпілого ОСОБА_6 виготовила технічну документацію із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки на дві земельні ділянки та зареєструвавши на своє ім`я право власності на земельні ділянки площею 0,0665 га., з кадастровим номером :11:008:0123 і площею 0,4357 га., з кадастровим номером :11:008:0121, отримала свідоцтва про право власності на ці земельні ділянки. Після цього обвинувачена ОСОБА_4 відчужила земельну ділянку площею 0,0665 га., з кадастровим номером :11:008:0123 за договором дарування ОСОБА_9 , а отримані грошові кошти використала на власні потреби, не повернувши потерпілому ОСОБА_6 , які були у нього позичені в сумі 10000 Євро.

Таким чином, в результаті вказаних вище протиправних дій обвинуваченою ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдано матеріальну шкоду у великих розмірах, на загальну суму 109817 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала повністю та пояснила, що дійсно шляхом обману заволоділа грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 . Вказала, що їй потрібні були гроші для сина, який програв їх в карти. Дії, пов`язані із земельними ділянками, також були нею вчинені з метою допомогти сину повернути борг, що виник у нього.

Ствердила, що відшкодувала потерпілому ОСОБА_6 всі заподіяні збитки. Розуміє, що вчинила неправильно, просить вибачення за скоєне, у вчиненому щиро розкаюється, свої дії засуджує, запевнила суд, що подібного більше не повториться, просить її суворо не карати.

Беручи до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у заволодінні шляхом обману та зловживання довірою чужим майном - грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 у великих розмірах, вірно кваліфіковано за ч.3 ст.190 КК України.

При обранні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченої, те, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, її поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного та обставини, що пом`якшують покарання.

По місцю проживання обвинувачена ОСОБА_4 характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує повне визнання вини у вчиненому, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_6 заподіяних збитків, відсутність у останнього матеріальних та моральних претензій до обвинуваченої.
Обтяжуючих вину ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді Надвірнянського міськрайонного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області у обвинуваченої середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З врахуванням всіх обставини кримінального провадження та даних про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку, що їй слід призначити покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, в межах санкції інкримінованої їй статті, що передбачає покарання за вчинений злочин, а саме у виді 3 років позбавлення волі.
Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 та обставини, що пом`якшують її покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ще можливе без ізоляції від суспільства, і що є підстави звільнити її від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України, а тому з врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід визначити іспитовий строк 1рік.

Згідно ст.76 КК України на обвинувачену ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б вказувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи наведене, обраний обвинуваченій такий вид покарання, на переконання суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та обставинам провадження, але й особі самої обвинуваченої, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відшкодування судових витрат слід вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Також у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, вирішенню підлягає питання щодо скасування арешту, накладеного на майно.

Питання щодо речових доказів належить вирішити керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та призначити покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

Застосувати ст.75 КК України і звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 15072 грн. 56 коп. за проведення у даному кримінальному провадженні експертиз: судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/109/09-172ПЧ/19 від 31.07.2019 року, витрати за проведення якої становлять 5652 грн. 36 коп.; судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/109/09-173ПЧ/19 від 31.07.2019 року, витрати за проведення якої становлять 3140 грн. 20 коп.; судової земельно-оціночної експертизи №1399/19-28 від 11.09.2019 року, витрати за проведення якої становлять 6280 грн. 00 коп.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_10 від 29.07.2018 року на земельну ділянку площею 0,4357 га., з кадастровим номером :11:008:0121, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с.Микуличин, участок Горби, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ), шляхом заборони ОСОБА_4 особисто або через третіх осіб вчиняти будь-які дії (відчужувати, розпоряджатися та користуватися) даною земельною ділянкою скасувати.
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_10 від 02.08.2018 року на земельну ділянку площею 0,0665 га., з кадастровим номером :11:008:0123, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с.Микуличин, участок Горби, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), шляхом заборони ОСОБА_9 особисто або через третіх осіб вчиняти будь-які дії (відчужувати, розпоряджатися та користуватися) даною земельною ділянкою скасувати.
Речові докази: копію виготовленого спеціалістами ПП «Геодезцентр» на ім`я ОСОБА_4 . Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5022 га., з кадастровим номером :11:009:0094, що знаходиться в с.Микуличин, участок Горби, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області; оригінал Договору дарування земельної ділянки площею 0,5022 га., з кадастровим номером :11:009:0094, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходилась за адресою: с.Микуличин, участок Горби, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області; оригінал виготовленої спеціалістами ПП «Карпати-інфо» на ім`я ОСОБА_4 . Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,5022 га., з кадастровим номером :11:009:0094; оригінал Реєстраційної справи по реєстрації на ім`я ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,0665 га., з кадастровим номером :11:008:0123, яка знаходиться за адресою: с.Микуличин, участок Горби, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області; оригінал Реєстраційної справи по реєстрації на ім`я ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,4357 га., з кадастровим номером :11:008:0121, яка знаходиться за адресою: с.Микуличин, участок Горби, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області; оригінал Договору дарування земельної ділянки площею 0,0665 га., з кадастровим номером :11:008:0123, вилучені на підставі ухвали слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29.07.2018 року, які згідно постанови старшого слідчого СВ Яремчанського відділення поліції Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 від 12.09.2020 року зберігаються при матеріалах кримінального провадження №0000429, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 .

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_4 не обирався.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_4 в той самий строк з часу отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1