Справа № 727/8099/20
Провадження № 1-кп/727/347/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

за участю законного представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чернівці матеріали кримінального провадження /ЄРДР №0000382/ з обвинувальним актом, затвердженим прокурором Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 , по обвинуваченню неповнолітнього:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Михальча Сторожинецького району Чернівецької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , студента Чернівецького училища №6, раніше не судимого, -

по обвинуваченню у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Так, 12 вересня 2020 року, о 18 годині 25 хвилин неповнолітній ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні магазину «Сільпо», що розташований у приміщенні ТЦ «Майдан» за адресою: м.Чернівці, вул.Героїв Майдану, 71, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, переслідуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, протиправно, таємно, шляхом вільного доступу із прилавку магазину «Сільпо», викрав шоколад фірми «Chocolat Stella» у кількості 5 плиток, загальною вартістю 454 грн. 16 коп., який належить юридичній особі ТОВ «Сільпо - Фуд».

Після чого, ОСОБА_4 пройшов через магнітні анти-крадіжні рамки повз касу та вийшов з магазину не розрахувавшись за вищевказаний товар, чим своїми умисними діями мав намір спричинити ТОВ «Сільпо-Фуд» матеріальну шкоду на загальну суму 454 грн. 16 коп. Однак, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального проступку до кінця, кримінальний проступок не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки через кілька метрів від виходу з магазину ОСОБА_4 був зупинений працівниками служби охорони магазину, які виявили та припинили протиправні дії останнього.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчиненив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та застосування до останнього примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження. Вказує на те, що неповнолітній ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вперше вчинив кримінальний проступок, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, є студентом ВУЗу, добровільно відшкодував завдані збитки, щиро шкодує про вчинене, а отже, на думку захисника, наявні підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності та застосування передбачених ст.105 КК України примусових заходів виховного характеру.

Неповнолітній ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті. Вказав, що у вчиненому щиро розкаюється, просить суд звільнити його від кримінальної відповідальності.
Захисник неповнолітнього обвинуваченого в судовому засіданні клопотання про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності підтримав в повному об`ємі та просив його задовольнити.

Законний представник неповнолітнього в судовому засіданні підтримала заявлене захисником клопотання, а також ствердила, що вона спроможна здійснювати нагляд за своїм сином ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні підтримала заявлене клопотання про звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності. Разом з тим, просила суд також застосувати до неповнолітнього такий захід виховного характеру, як передача під нагляд матері.

Представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути кримінальне провадження у їх відсутність, претензій до неповнолітнього обвинуваченого не мають, а також не заперечують щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Заслухавши думку осіб, що приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне закрити кримінальне провадження та звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України на підставі ст.97 КК України та застосувати до останнього передбачені ст.105 КК України примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд матері, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України, під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі, під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.
Відповідно до ч.1 ст.97 КК України, неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.105 КК України, суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру, якщо слід, то який саме.
Із змісту ч.2 ст.105 КК України вбачається, що застереження є найменш суворим та, відповідно до п.5 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.
Пунктом 7 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч.2 ст.105 КК України) допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Відповідно до абз.4 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Вирішуючи питання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, суд враховує особу неповнолітнього, його вік, стан здоров`я та рівень розвитку, умови життя та виховання, в тому числі те, що за місцем навчання та проживання ОСОБА_4 характеризуються позитивно. На обліку в наркологічному диспансері чи психіатричній лікарні не перебуває, а також те, що неповнолітній ОСОБА_4 раніше не судимий та до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався.
Крім цього, згідно досудової доповіді про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 (а.п.45-49) вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).
Таким чином, враховуючи зміст досудової доповіді, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, завдана кримінальним проступком шкода відшкодована, представник потерпілої юридичної особи не має до нього претензій та не заперечує щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, по місцю навчання характеризується позитивно, раніше не судимий, вчинив кримінальний проступок у неповнолітньому віці, а також враховуючи позицію законного представника, захисника та прокурора, які просили суд звільнити неповнолітнього від кримінальної відповідальності та застосувати щодо нього примусові заходи виховного характеру, суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, передбачені ст.105 КК України, а саме: у вигляді застереження та передачі під нагляд матері.

Також в порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню і доля речових доказів.

Керуючись ст.ст.97, 105 КК України, ст.ст.26, 100, 128, 284-286, 318-372, 484, 501 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України.

Застосувати до ОСОБА_4 , примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_6 строком до настання повноліття ОСОБА_4 .
Кримінальне провадження №727/8099/20 номер провадження №1-кп/727/347/20, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000382 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України - закрити.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: оглянуті в ході огляду місця події упаковка з молочним шоколадом «Chocolat Stella» в кількості 1 штука та упаковка з чорним шоколадом «Chocolat Stella» в кількості 4 штуки, які згідно постанови слідчого від 14.09.2020 року визнані речовими доказами по кримінальному провадженню та згідно розписки передані на зберігання представнику потерпілого залишити ТОВ «Сільпо-Фуд» за належністю.
На ухвалу протягом 7 днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці.

СУДДЯ: