Справа №585/1466/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/493/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянула у порядку письмового провадження в залі суду в м. Суми апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.09.2020 року про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання заступника керівника Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_5 поданого у кримінальному провадженні № 0000372 від 02.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України про накладення арешту на посіви сільськогосподарської культури «кукурудза», що ростуть на самовільно зайнятих земельних ділянках з кадастровими номерами № :01:003:0075 площею 35,7155 га, № :01:004:0430 площею 121,4904 га, № :01:003:0061 площею 67,0235 га, що розташовані на території Біловодської сільської ради Роменського району Сумської області та відносяться до державної форми власності, позбавивши особу, яка володіє даними посівами, права на відчуження, розпорядження та користування ними.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.09.2020 року, скасувати та постановити нову ухвалу, якою просив клопотання прокурора про накладення арешту на майно задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор стверджував, що ухвала слідчого судді не обґрунтована, немотивована та незаконна. Як підстави для відмови задоволення клопотання прокурора слідчий суддя вказав те, що:

- посіви кукурудзи, якими засіяні вказані земельні ділянки, критеріям ст. 98 КПК України, у контексті кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, не відповідають, а запропонований прокурором захід забезпечення кримінального правопорушення є не відповідним предмету злочину, що розглядається в рамках кримінального провадження;

- жодній особі не було повідомлено про підозру, цивільний позов не заявлений, а санкцією ч.1 ст. 197-1 КК України не передбачено конфіскації або спеціальної конфіскації майна;

- прокурором не додано до клопотання доказів, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджували б викладені у клопотанні обставини та свідчили б про доцільність накладення арешту на майно. У тому числі прокурором не доведено, яким чином посіви кукурудзи мати значення речового доказу у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 197-1 КК України, а саме доведенню у кримінальному провадженні саме самовільного зайняття земельної ділянки із заподіянням значної шкоди;

- само по собі наявність у матеріалах кримінального провадження постанови слідчого про визнання речовими доказами посівів сільськогосподарської культури, не може бути врахована, як мета для накладення арешту у розумінні п.1 ч.2 ст. 170 КПК України;

- посилання прокурора у клопотанні, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до пошкодження, псування, знищення посівів сільськогосподарської культури, не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження;

- клопотання прокурора не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться у клопотанні, розмір завданої шкоди її законному володільцю або власнику на момент подання клопотання прокурором належним чином не встановлено. Прокурором не надано до клопотання матеріали, які б підтверджували б вартість кукурудзи, якою засіяно та яка вирощується на зазначених у клопотанні земельних ділянках, не визначено прокурором стан розвитку та стадія зрілості посівів, шляхом збереження і збору врожаю.

З такими висновками слідчого судді прокурор не погодився та у відповідь на них вказував, що в ухвалі слідчого судді відсутнє посилання на те, що прокурором не доведено необхідність арешту майна, а посилання на відсутність ризиків не підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами клопотання.

Так, з матеріалів провадження можна встановити те, що проводиться досудове розслідування за ч. 1 ст. 197-1 КК України, те що право власності на земельні ділянки зареєстровано за державною в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які до 0.03.2020 року перебували в користуванні ТОВ «Райз-Максимко». Також, проведеним 11.06.2020 року оглядом земельних ділянок зафіксовано факт їх обробітку та засіяння кукурудзою. За результатами проведеної Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області перевірки встановлено, що земельні ділянки самовільно зайняті невідомими особами, що підтверджується актом № 367-ДК/292/АП/09/021/-20 від 24.06.2020 року. Відповідно до повідомлення управління завдана шкода становить 290 746,60 грн., яка відповідно до примітки ст. 197-1 КК України є значною. На переконання прокурора, кукурудза вирощена на вказаних в клопотанні земельних ділянках, є речовим доказом їх самовільного зайняття з метою використання для сільськогосподарських потреб. З огляду на викладене вказану кукурудзу постановою заступника начальника СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області від 11.06.2020 року обґрунтовано визнано речовими доказами.

З огляду на викладене, посилання слідчого судді на те, що посіви кукурудзи не можуть бути речовими доказами самовільного зайняття земельних ділянок ТОВ «Рейз-Схід» на переконання прокурора є немотивованим, незаконним та таким, що не ґрунтується на матеріалах доданих до клопотання, зокрема протоколу огляду місця події від 11.06.2020 року з фото таблицями, акту перевірки Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та постанови про визнання речовими доказами від 11.06.2020 року.

Також, прокурор наголошував, що ні в клопотанні ні в матеріалах доданих до нього він не стверджував про те, що посіви кукурудзи є предметом проступку, на що в ухвалі послався слідчий суддя.

В даному випадку, накладення арешту необхідне для забезпечення збереження речових доказів кукурудзи, що росте на самовільно зайнятих земельних ділянках до прийняття остаточного рішення та для подальшого звернення врожаю в дохід держави, в тому числі і для відшкодування шкоди, завданої злочином.

Також, прокурор просив врахувати, що документів, які б підтверджували перехід права оренди земельних ділянок від ТОВ «Рейз-Схід» суду не надано, а договір суборенди від 26.12.2019 року в установленому на те законом порядку не зареєстрований. Більше того, суд залишив поза увагою той факт, що вказаний договір суборенди від 26.12.2019 року діє до 03.03.2020 року. Вказане свідчить про відсутність законних підстав на використання товариством земельних ділянок.

Щодо висновків слідчого судді про невідповідність клопотання прокурора вимогам ст. 171 КПК України є підставою для його повернення, а не для відмови у його задоволенні.

Також, слідчий суддя порушив і строки розгляду клопотання прокурора так як справа надійшла до суду 14.09.2020 року, а рішення прийнято лише 23.09.2020 року.

На апеляційну скаргу прокурора представником ТОВ «Рейз-Схід» - адвокатом ОСОБА_6 подано заперечення в яких він просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, вимоги апеляційної скарги прокурора без задоволення, а апеляційне провадження по розгляду скарги прокурора просив проводити без його участі.

Про дату, час і місце апеляційного розгляду скарги прокурора учасники кримінального провадження повідомлені належним чином про, що свідчить наявна в провадженні інформація. І оскільки, як представники ТОВ «Рейз-Схід» , так і прокурор направили клопотання про розгляд даного апеляційного провадження без їх участі, тому колегія суддів вважає за необхідне провести апеляційний розгляд в письмовому порядку відповідно до вимог ст.406 КПК України.

Тому вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в провадженні Роменського ВП ГУНП в Сумській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000372 від 02.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, тобто за фактом самовільного зайняття земельних ділянок під кадастровими номерами № :01:003:0075, № :01:004:0430, № :01:003:0061, що розташовані на території Біловодської сільської ради Роменського району Сумської області в с. Москалівка.

Сільськогосподарська культура «кукурудза», вирощена на земельних ділянках державної форми власності з кадастровими номерами №:01:003:0075, №:01:004:0430, № :01:003:0061, фактично є речовим доказом їх самовільного зайняття з метою використання для сільськогосподарських потреб, атому постановою заступника начальника СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 від 11.06.2020, посіви сільськогосподарської культури «кукурудза» (як матеріальні об`єкти, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин самовільного зайняття земельної ділянки) на самовільно зайнятих земельних ділянках державної форми власності (як матеріальний об`єкт (предмет), що є об`єктом кримінально протиправних дій) та земельні ділянки державної форми власності з кадастровими номерами № :01:003:0075 площею 35,7155 га, №:01:004:0430 площею 121,4904 га, № :01:003:0061 площею 67,0235 га, визнано речовими доказами кримінальному провадженні №0000372.

14 вересня 2020 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання заступника керівника Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_5 подане у кримінальному провадженні № 0000372 від 02.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, про накладення арешту на посіви сільськогосподарської культури «кукурудза», що ростуть на вказаних самовільно зайнятих земельних ділянках, що розташовані на території Біловодської сільської ради Роменського району Сумської області та відносяться до державної форми власності, позбавивши особу, яка володіє даними посівами, права на відчуження, розпорядження та користування ними.

Однак, 23.09.2020 року ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області у задоволенні вказаного клопотання прокурора відмовлено.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та зміст доводів апеляційної скарги прокурора з такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується.

Так, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримано.

За змістом ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна , якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчий суддя дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що посіви кукурудзи, якими засіяні вказані земельні ділянки, критеріям ст. 98 КПК України, у контексті кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, не відповідають, а запропонований прокурором захід забезпечення кримінального провадження є не відповідним предмету злочину, що розглядається у рамках даного кримінального провадження.

Також, слідчий суддя правильно звернув увагу і на те, що жодній особі в рамках цього кримінального провадження не було повідомлено про підозру, цивільний позов заявлений не був, а санкцією ч. 1 ст. 197-1 КК України не передбачено конфіскація або спеціальна конфіскація.

Крім цього, прокурором ні в суді першої інстанції ні в ході апеляційного провадження не доведено, яким чином посіви кукурудзи можуть мати значення речового доказу у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, при тому, що даний злочин відноситься до злочинів з матеріальним складом, так як доведенню у кримінальному провадженні підлягає саме самовільне зайняття земельної ділянки із заподіянням значної шкоди. При цьому, само по собі наявність у матеріалах провадження постанови слідчого про визнання речовими доказами посів сільськогосподарської культури, не може бути врахований як мета для накладення арешту у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказував, що кукурудза вирощена на вказаних в клопотанні земельних ділянках, є речовим доказом їх самовільного зайняття з метою використання для сільськогосподарських потреб, а тому, вказану кукурудзу постановою заступника начальника СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області від 11.06.2020 року обґрунтовано визнано речовими доказами.

Між тим, колегія суддів звертає увагу апелянта на ту, обставину, що факт самозайняття земельних ділянок, у разі його наявності, може підтверджуватися і іншими зібраними органом досудового розслідування доказами, в тому числі і відповідною документацією, у разі існування такої.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В даному випадку посіви кукурудзи на змелених ділянках, факт самовільного зайняття яких встановлюється органами досудового розслідування, в розумінні ст. 98 КПК України, речовими доказами визнати не можна, оскільки вони не містять їх ознак.

Щодо висновків прокурора про те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до пошкодження, псування, знищення посівів сільськогосподарської культури, як правильно вказав слідчий судді, не знайшло свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження. В ході апеляційного перегляду справи правильності вказаних висновків слідчого судді прокурор теж не спростував.

Також, як на підставу для відмови в задоволенні клопотання прокурора слідчий суддя послався на його не відповідність вимогам ст. 171 КПК України, оскільки в ньому необхідно було зазначити точну кількість та індивідуальні характеристики майна, про арешт якого йдеться у клопотанні, розмір завданої значної шкоди її законному володільцю або власнику на момент подання клопотання прокурором. Також, прокурором, в порушення ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України, не додано до клопотання матеріали, які б підтверджували вартість посівів кукурудзи, якою засіяні та яка вирощується на зазначених земельних ділянках, не визначено стан розвитку та стадія зрілості посівів, шляхи збереження і збору врожаю.

З вказаним прокурор не погоджувався, про що вказав в своїй апеляційній скарзі наголосивши при цьому, що такі висновки слідчого судді можуть бути підставою для повернення такого клопотання прокурору, однак не можуть виступати підставою для відмови у його задоволенні.

Аналізуючи викладене, колегія суддів, звертає увагу апелянта на те, що вказана слідчим суддею обставина не виступила головною і єдиною обставиною для відмови у задоволенні його клопотання про накладення арешту на майно. Відмовою у накладенні такого арешту слугували і інші підстави, мова про які йшла вище.

З огляду на викладене, зокрема на те, що надані прокурором матеріали не доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ТОВ «Рейз-Схід» не надано суду документів про оренду земельних ділянок та про те, що договір суборенди від 26.12.2019 року в установленому на те законом порядку не зареєстрований і діяв лише до 03.03.2020 року, що на думку прокурора свідчить про відсутність законних підстав на використання товариством земельних ділянок, то вказане не спростовує того, що посіви кукурудзи не підпадають під ознаки речових доказів, як того вимагає ст. 98 КПК України.

Крім цього, відповідно до доводів адвоката, викладених в письмових запереченнях поданих ним на апеляційну скаргу прокурора, вбачається, що на момент розгляду клопотання прокурора власником земельних ділянок є держава в особі ГУ Держгеокадастру у Сумській області, а орендарем земельних ділянок є ПрАТ «Райз-Максимко». Також, між користувачем та розпорядником земельних ділянок наявний спір про визнання недійсним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Сумській області «Про відмову у поновленні договору оренди землі» № 1 від 03.01.2020 року та визнання укладеною додаткової угоди про внесення змін та поновлення договору оренди землі, який розглядається господарським судом Сумської області (справа № 920/368/20). В даній справі розпорядником земельних ділянок зустрічного позову не заявлено, а належне виконання договірних зобов`язань землекористувачем не оспорюється, в тому числі і в частині сплати орендної плати за користування землею. Прокурором не надано доказів або відомостей про витребування та повернення з оренди розпоряднику вказаних земельних ділянок. З огляду на викладене, вбачається, що орендодавець в особі ГУ Держгеокадастру у Сумській області погоджується з тим, що використання орендарем вказаних в клопотанні земельних ділянок відбувається правомірно до завершення розгляду справи в господарському суді Сумської області. Крім цього, адвокат стверджував, що між ПрАТ «Райз-Максимко» (землекористувач) та ТОВ «Райз-Схід» існує ряд діючих цивільно-правових угод, а останнє з них товариство станом на 23.09.2020 року немає перед бюджетом жодної заборгованості, що вказує на відсутність спричинених державі збитків.

В спростування вказаних адвокатом доводів прокурором колегії суддів доказів не надано.

Щодо інших висновків прокурора про порушення слідчим суддею строку розгляду поданого ним клопотання, то як вбачається з матеріалі справи, до суду воно надійшло 14.09.2020 року (а.с. 43), до судового розгляду призначено на 16.09.2020 року, однак, за заявою адвоката відкладено на 21.09.2020 року (а.с. 93), а потім на 23.09.2020 року (а.с. 139). Тобто, з викладено вбачається, що відкладенням слухання справи передувала обґрунтовані на те підстави, що не може визнатись колегією суддів, як умисне затягування слідчим суддею розгляду матеріалів справи.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді про відмову у накладенні арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст.170-173 КПК України, та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 404, 405,406, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.09.2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання заступника керівника Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_5 поданого у кримінальному провадженні № 0000372 від 02.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України про накладення арешту на посіви сільськогосподарської культури «кукурудза», що ростуть на самовільно зайнятих земельних ділянках з кадастровими номерами № :01:003:0075 площею 35,7155 га, № :01:004:0430 площею 121,4904 га, № :01:003:0061 площею 67,0235 га, що розташовані на території Біловодської сільської ради Роменського району Сумської області та відносяться до державної форми власності, позбавивши особу, яка володіє даними посівами, права на відчуження, розпорядження та користування ними, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4