Справа № 524/8268/20
Провадження № 1-кп/524/604/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Кременчука Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003056 від 22.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із неповною середньою освітою, невійськовозобов,язаного, судимого: 23.11.2020 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

07.11.2020 року у вечірній час доби ОСОБА_5 , повторно, виходячи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на 4 поверсі, 2-го під,їзду, будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, з відкритого тамбуру загального коридору, таємно для оточуючих, викрав велосипед марки WINNER сіро-синьо-чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта №20 від 27.11.2020 року складає 4117,50 грн, який належить потерпілому ОСОБА_4 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму. З місця вчинення кримінального праворушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю і пояснив, що 07.11.2020 року, ввечері, перебував у другому під`їзді, на 4 поверсі , будинку АДРЕСА_2 , де побачив відкритий тамбур, у якому знаходився велосипед сіро-синьо- чорного кольору. Переконавшись, що за ним ніхто не стежить, він викрав цей велосипед, який потім продав. Кошти, отримані від продажу велосипеду, витратив на власні потреби. У скоєному щиро кається, просить його суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у скоєному повністю підтверджується даними в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_4 про те , що він 07.11.2020 року залишив у тамбурі , який закривається дверима , що мають кодовий замок, на ципку та замку свій велосипед, а сам поїхав в гості до знайомих. 08.11.2020 року коли він повернувся із гостей і хотів взяти свій велосипед та поїхати до магазину, то велосипеду в тамбурі не було і двері тамбуру були відчинені, тоді він вирішив самостійно шукати свій велосипед. Він ходив по ломбардам, ринкам та шукав свій велосипед, але не знайшов його, тому змушений був звернутись до поліції із заявою. Після звернення до поліції йому через тиждень зателефонував слідчий і повідомив, що його велосипед знайшли. Велосипед йому повернули працівники поліції у розібраному виді. Цивільний позов він заявляти не буде, так як велосипед йому повернули працівники поліції . Просить призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, на призначенні суворого покарання не наполягає.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ст.349 ч.3 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доказаним у судовому засіданні скоєння обвинуваченим нетяжкого злочину і кваліфікує його дії за ст. 185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Хоча дії ОСОБА_5 по вищевказаному епізоду суд вважає необхідно кваліфікувати за ст.. 185 ч.3 КК України з кваліфікуючою ознакою проникнення у інше приміщення, оскільки відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне, недозволене, протиправне потрапляння (входження) до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Залежно від того, які фактичні ознаки складу суспільно небезпечного діяння будуть установлені, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, що містяться у кримінально-правовій нормі, та від того, як вони трактуються й застосовуються на практиці, можна виділити фізичний та юридичний (психологічний) критерії розуміння поняття «проникнення». Характерними рисами першого є: а) факт входження чи потрапляння у сховище; б) спосіб, місце, час та обставини (існуючий режим доступу до майна, яке там знаходилося), за яких відбулося входження чи потрапляння у сховище. Характерними рисами другого є: а) незаконність входження у сховище (за відсутності в особи права перебувати там, де знаходиться майно, на заволодіння яким спрямовані її дії); б) мета, яку переслідує особа, що вчиняє таке входження, усвідомлення характеру (перебігу) вчинюваного нею суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного проникнення (потрапляння чи входження) у сховище, передбачення наслідків свого діяння, а як встановлено у судовому засіданні доступа до тамбуру у сторонніх осіб не було, так як він зачинявся дверима на кодовому замку, який знали тільки мешканці 4-х квартир, що розташовані в вищевказаному тамбурі, що пояснив потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні , тому обвинувачений ОСОБА_5 не мав законного права знаходитись в тамбурі і потрапив у приміщення тамбуру незаконно. Але, так як згідно з вимогами ст.. 337 ч.1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, то оскільки органами досудового розслідування ОСОБА_5 було висунуте обвинувачення по даному епізоду крадіжки за ст..185 ч.2 КК України без кваліфікуючої ознаки проникнення в інше приміщення, то суд в межах висунутого обвинувачення і проводить судовий розгляд справи без кваліфікуючої ознаки проникнення в інше приміщення.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особистість обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, на момент вчинення кримінального правопорушення та під час судового розгляду офіційно не працював,стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, думку потерпілого ОСОБА_4 , який просить призначити покарання на розсуд суду, на призначенні суворого покарання не наполягає , обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд також при призначенні обвинуваченому покарання враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні обвинуваченому покарання враховується судом і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Судом також враховується поведінка обвинуваченого за час досудового розслідування, де він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення , а також під час судового розгляду, де він щиро покаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлені.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень , одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті, по якій кваліфіковані дії обвинуваченого у вигляді позбавлення волі , але не на максимальний строк , оскільки він вчинив нетяжкий злочин, потерпілий ОСОБА_4 на призначенні суворого покарання не наполягає. Також покарання обвинуваченому ОСОБА_5 повинно бути призначено із застосуванням вимог ст. 70 ч.4 КК України, оскільки він судимий 23.11.2020 року Автозаводським районний судом м. Кременчука за ст. 185 ч .1 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, і після постановлення вироку в справі встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тому суд вважає шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.11.2020 року більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком остаточно призначити покарання у вигляді 2 х років позбавлення волі. Також суд приходить до висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.75 КК України від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік 3 місяці. Суд вважає відповідно до вимог ст.. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов,язки: періодично з,являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Призначення такого покарання, суд вважає, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 органами досудового розслідування не застосовувався.

Цивільний позов по справі потерпілим ОСОБА_4 не заявлений.

Суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави відповідно до вимог ст. 124 ч.2 КПК України процесуальні витрати, пов`язані із проведенням по справі судово-товарознавчої експертизи у сумі 320 грн.
Речовий доказ по справі велосипед WINNER сіро-синьо-чорного кольору R26, який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 відповідно до ст.. 100 КПК України залишити йому за належністю.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.11.2020 року більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком остаточно призначити покарання у вигляді 2 х років позбавлення волі .

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від призначеного судом покарання звільнити з випробувальним строком на 1 рік 3 місяці .
Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням по справі судово-товарознавчої експертизи у сумі 320 грн.
Речовий доказ по справі велосипед WINNER сіро- синьо-чорного кольору R26, який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 відповідно до ст.. 100 КПК України залишити йому за належністю.

Вирок може бути оскаржений в Полтавський апеляційний суд, через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя: