ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3491/20 Справа № 193/1214/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, продовжено на 60 днів, по 19 грудня 2020 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що обставини, які були підставою при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких, законом передбачено покарання, зокрема, у виді довічного позбавлення волі. Разом з цим, суд, врахувавши, що на цей час не досліджено матеріали провадження та може виникнути необхідність повторного допиту свідків, які приймали участь на досудовому розслідуванні, а також особу обвинуваченого, щодо якого на розгляді у суду перебуває інше кримінальне провадження, дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, та необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує незаконністю, невмотивованістю та необгрунтованістю судового рішення. Так, захисник вказує, що як прокурор у своєму клопотанні, так і суд в оскаржуваній ухвалі належним чином не обгрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які нібето існують до цих пір з моменту обрання запобіжного заходу, в той час, як вже було допитано всіх свідків, досліджено письмові докази та наразі триває стадія дослідження відеоматеріалів. При цьому, захисник звертає увагу на тривалість застосування виключного виду запобіжного заходу, який продовжується з середини квітня 2017 року до цих пір. Окрім того, захисник вказує, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, тому вважає, що необхідним застосувати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 21 жовтня 2020 року, судом першої інстанції було розглянуто, зокрема, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочинів, що інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , та відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання, зокрема у виді довічного позбавлення волі, особу обвинуваченого, щодо якого на розгляді в суді першої інстанції перебуває ще одне кримінальне провадження, а також, те, що судом ще не досліджено матеріали провадження в повному обсязі, та існує ймовірність виникнення необхідності повторного допиту свідків у провадженні, й відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: переховування від суду, впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 й доводи обвинуваченого та захисника про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки ризики у провадженні, є встановленими та такими, що об`єктивно існують, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, для запобігання встановленим ризикам необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже з огляду на викладене, та те, що на цей час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу або незастосування його взагалі.
Твердження захисника в скарзі, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд також враховує й посилання захисника в апеляційній скарзі на значну тривалість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 .. Однак, з огляду на критерії для визначення розумності строків кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 28 КПК України, практику Європейського Суду з прав людини, а саме рішення ЄСПЛ у справі W. vs. Switzerland де вказано, що питання розумності знаходження обвинуваченого під вартою повинно оцінюватися у кожній справі відповідно до її специфічних рис, а тривале тримання під вартою може бути виправданим, лише тоді, коли є специфічні ознаки суспільного інтересу, який незважаючи на презумцію винуватості, переважає правило поваги до свободи особи та на вищевикладені обставини, особу обвинуваченого, тяжкість злочину, в якому він обвинувачується й суспільний інтерес, колегія суддів вважає виправданим продовження застосування до обвинуваченого у цьому конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До того ж, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Щодо доводів захисника про неврахування судом особи ОСОБА_6 , зокрема, те, що він має міцні соціальні зв`язки, то ці обставини були об`єктом дослідження судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження і врахував при цьому практику ЄСПЛ.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4