УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представників володільця майна адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів СБУ та Державною прикордонною службами України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 220 200 000 000 001 99 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів СБУ та Державною прикордонною службами України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальн6ою та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 220 200 000 000 001 99 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України про арешт речей та документів, що були вилученні 03.12.2020 за результатом проведення обшуку службових приміщень ДК «Укрспецекспорт», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36.

На обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що ГСУ СБ України здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000199 від 13.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 03.12.2020 було проведено обшук у службових приміщеннях ДК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , за результатом якого було виявлено та вилучено ряд речей та документів.

Вказані вище виявленні та вилученні речі і документи постановою слідчого визнанні речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

З метою забезпечення збереження речового доказу прокурор просив накласти арешт на речі та документи, що були вилученні 03.12.2020 за результатом проведення обшуку службових приміщень ДК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представники володільців майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожен окремо, заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його не обґрунтованим та відсутніми підстави визначенні ч.2 ст.170 КПК України для накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення обшуку. Оскільки вилучені під час обшуку речі та документи, не мають жодного відношення до даного кримінального провадження, не входять до переліку, щодо якого ухвалою слідчого судді прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення тобто є тимчасово вилученим майном, яке підлягає поверненню власнику за відсутності правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. При цьому зазначили, що згідно ухвали слідчого судді було надано дозвіл на проведення обшуку в межах кримінального провадження за номером якого починається з цифер 2202, при цьому у протоколі обшуку від 03.12.2020 зазначається інший номер кримінального провадження який починається з цифер 2201.

Заслухавши прокурора, представників володільця майна, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ГСУ СБ України здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000199 від 13.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

03.12.2020 на підставі ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, було проведено обшук у службових приміщеннях ДК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36., за результатами якого було виявлено та вилучено речі та документи, перелік яких зазначений у клопотанні.

Обгрунтовуючи підстави для накладення арешту прокурор вказує, що вилученні речі та документи, є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а необхідність накладення арешту виникла для забезпечення збереження речового доказу.

Згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять достатніх відомостей, які б у відповідності до ст. 170 КПК України давали підстави для накладення арешту на речі та документи, що були вилученні в ході проведення обшукуслужбових приміщень ДК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 .

Співставляючи зміст ухвали слідчого судді про обшук та протокол обшуку, вбачається, що дозвіл на вилучення було надано щодо документів про проведення ДК «Укрспецекспорт» предконтрактної роботи та участі у тендерах, що проводилися пакистанською стороною з продажу броньованих ремонтно-евакуаційних машин та інше, а більшість вилучених речей та документів не наділені тими ознаками на вилучення яких прямо вказано в ухвалі суду. А ті документи щодо яких прямо надано дозвіл на вилучення згідно ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку не потребують застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Отже встановлено, що вилученні під час обшуку документи, речі та предмети набули статусу тимчасово вилученого майна.

Однією з правових підстав для накладення арешту прокурором вказується збереження речового доказу, оскільки вилучене майно постановою слідчого визнанні речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Проте, в доданих до клопотання прокурора матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що вилученні за результатом обшуку речі та документи набуті кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, арешт може бути накладений лише на гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом тобто ті які містять ознаки встановлені ст. 98 КПК України, а тому без доведеності незаконності походження тимчасово вилученого майна, яке відповідає критеріям даної норми закону, слідчий суддя позбавлений можливості накласти на нього арешт із цією метою.
Також заслуговують на увагу доводи представника власника майна про те, що дозвіл на обшук згідно ухвали слідчого судді було надано у кримінальному провадженні № 220 200 000 000 001 99, при цьому згідно протоколу від 03.12.2020, обшук було проведено у кримінальному провадженні № 220 100 000 000 001 99.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинну слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 року.

Отже сукупність вказаних вище обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для арешту речей та документів, перелік яких зазначений у клопотанні, що були вилученні 03.12.2020 за результатом проведення обшуку службових приміщень ДК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів СБУ та Державною прикордонною службами України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на речі та документи, перелік яких зазначений у клопотанні, що були вилученні 03.12.2020 за результатом проведення обшуку службових приміщень ДК «Укрспецекспорт», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.
Повний текст ухвали виготовлений 22.12.2020

Слідчий суддя: