Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

21.01.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/1063/20, за апеляційною скаргою, яку подала захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатка ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2020 року застосовано відносно обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Ужгород, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, раніше судимого,
запобіжний захід у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 08 січня 2021 року включно.
Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладених на нього обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України - 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 147 140 (сто сорок сім тисяч сто сорок) гривень.
У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 , покладено такі обов`язки: - прибувати до суду на першу вимогу; - не відлучатися із м. Ужгород Закарпатської області, без дозволу суду; - здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
В ухвалі суду слідчий суддя вказує на те, що до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_5 . Вирішуючи під час підготовчого судового засідання питання про обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя взяв до уваги тяжкість злочину, те, обвинувачений вчинив новий умисний злочин проти власності, будучи обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні, на даний час судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не завершено, ризики передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно нього обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали і продовжують існувати, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_5 покладених на нього згідно кримінально-процесуального законодавства України обов`язків, тому суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, та необхідним продовжити йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, суд враховує при цьому обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Суд вважав, що розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених цим Кодексом, повинен становити 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 147 140 (сто сорок сім тисяч сто сорок) гривень, і такий буде належним чином гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою. Вважає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (враховуючи важкий фінансовий стан обвинуваченого, фінансову неспроможність внести заставу). Стверджує, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, на обліку в наркологічному та психіатричному диспансері не перебуває, не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, також не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню. Зазначає, що прокурором та слідчим належним чином не доведено неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисниці адвокатки ОСОБА_6 , неявка яких з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що вказані особи будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин їх неявки не подали, а обвинуваченим також не подавалось клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що обставини, які були підставою для обрання під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.
Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу обґрунтовано врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим (від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна), а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом великого обсягу необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту великого кола свідків.
Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується і за яке йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна, а також наведених вище обставин, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.
Колегія суддів також вважає, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.
З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що прокурором та слідчим належним чином не доведено неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, на обліку в наркологічному та психіатричному диспансері не перебуває, не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, також не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню, - апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі жодним чином не впливають на висновок суду першої інстанції про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.
Із цих підстав, як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновку суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту у зв`язку з важким фінансовим станом обвинуваченого та неспроможністю внести заставу. Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, обставини вчинення кримінального правопорушення, а також дані про його особу - раніше судимий, дають обґрунтовані підстави вважати про наявність вищезгаданих ризиків, запобіганню яких, на переконання апеляційного суду, буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілого або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, обставини, за яких вчинений інкримінований йому злочин, його тяжкість та інші наведені вище обставини, а та дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, обставини, за яких скоєно злочин, майновий та сімейний стан обвинуваченого, дані про його особу, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, та обґрунтовано визначив заставу 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. При цьому, апеляційним судом не встановлено доказів, які б свідчили про те, що такий розмір застави буде завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 .. Тому, доводи апеляційної скарги про важкий фінансовий стан обвинуваченого та неспроможність внести заставу у визначеному судом розмірі, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції в цій частині.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується; що, не з`явившись на розгляд справи, сторона захисту позбавила себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги з наданням відповідних доказів у їх підтвердження; що строк дії оскаржуваної ухвали (до 08.01.2021) на момент розгляду апеляційним судом апеляційної скарги закінчився.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подала захисниця обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатка ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2020 року, якою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.01.2021 та визначено заставу 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 147 140 (сто сорок сім тисяч сто сорок) гривень, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :