Справа № 513/546/20
Провадження № 1-кп/513/60/20
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата Одеської області кримінальне провадження на підставі угоди про визнання винуватості стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ройлянка, Саратського району, Одеської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого 08 серпня 2016 року вироком Саратського районного суду Одеської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт. На підставі ст.105 КК України ОСОБА_6 звільнено від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, строком на 1 (один) рік,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2020 року о 03:30 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 , в ході виниклого умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих спонукань, проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , належний ОСОБА_4 , шляхом відкриття металевого засову на хвіртці, таємно проник на подвір`я вказаного будинку, де із приміщення гаражу незаконно вилучив, викотивши, без заведення двигуна, за межі подвір`я будинку, належний потерпілому ОСОБА_4 , двохколісний транспортний засіб мотоцикл, чорного кольору (з полосами жовтогарячого кольору), без державного реєстраційного знаку, вартістю 4000 гривень, тим самим незаконно заволодів ним, після чого розпорядився викраденим транспортним засобом на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальні збитки на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України

Під час досудового розслідування, на підставі положень ст. 468 КПК України, між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , який на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України наділений повноваженнями процесуального керівника та якого включено до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості, у рамках даного кримінального провадження, у зв`язку з чим прокурором, на виконання вимог ч. 1 ст. 474 КПК України, направлено до суду обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою.

Ухвалою суду, згідно ч. 1 ст. 314 КПК України, призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому, винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316, 474 КПК України та безпосередньо можливості затвердження укладеної угоди.

Обвинувачений, в підготовчому судовому засіданні, розуміючи наслідки затвердження угоди та права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України в повному обсязі сформульованого обвинувачення та зазначив, що в повній мірі розуміє наслідки не виконання вимог ст. 476 КПК України.

Суд роз`яснив обвинуваченому його права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст.473 КПК України, а також переконався у добровільності укладення угоди і в тому, що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_6 заявив, що він цілком розуміє характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Так, прокурор та захисник, кожен окремо, в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просили угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, зазначив, що не має претензій до обвинуваченого.

Суд, заслухавши думку сторін угоди, думку потерпілого, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та закону приходить до наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, її сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 289 КК України, визнаючи, шляхом укладення останньої, доведеним, що 07 червня 2020 року о 03:30 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 , в ході виниклого умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих спонукань, проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , належний ОСОБА_4 , шляхом відкриття металевого засову на хвіртці, таємно проник на подвір`я вказаного будинку, де із приміщення гаражу незаконно вилучив, викотивши, без заведення двигуна, за межі подвір`я будинку, належний потерпілому ОСОБА_4 , двохколісний транспортний засіб мотоцикл, чорного кольору (з полосами жовтогарячого кольору), без державного реєстраційного знаку, вартістю 4000 гривень, тим самим незаконно заволодів ним, після чого розпорядився викраденим транспортним засобом на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальні збитки на вказану суму.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням в приміщення.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_6 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому, ініціювання та укладення угоди було здійснено у відповідності до положень ст. 469 КПК України та порушень норм останньої судом не встановлено.

Безпосередньо в самій угоді про визнання винуватості викладено усі імперативні реквізити останньої, визначені ст. 472 КПК України, та доведено до відома її сторін наслідки укладення та затвердження, регламентовані ст. 473 КПК України, наслідки не виконання, визначені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє.

Підстав регламентованих п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України для відмови у затвердженні угоди прокурором не було доведено та судом не виявлено.

Таким чином, судом, у підготовчому судовому засіданні, встановлено, що умови даної угоди в повній мірі відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 1 ст. 475 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування шкоди.

Обставиною, яка обтяжуює покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст.3, 69-371, 373-374, 376, 468-469, 472, 473-475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , яка на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України наділена повноваженнями у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пункту 2 частини 3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 під час іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речовий доказ: двохколісний транспортний засіб мотоцикл, чорного кольору (з полосами жовтогарячого кольору), без державного реєстраційного знаку, залишити потерпілому ОСОБА_4 .

Речовий доказ: навісний замок з ключами з механічними пошкодженнями, який поміщений до пакету №INZ109929, повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Речові докази: три змиви з ручок та сидіння мотоцикла на марлеві тампони, металеву палку, зразки крові та зразки слини, диск з аудіо записом - знищити.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений засудженим, захисником, прокурором виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1