У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.11.2020 Справа №607/19328/20

провадження № 1-кс/607/8110/2020

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , особи, в інтересах якої подана скарга ОСОБА_6 , представників ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Тернопіль скаргу адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , котрі діють в інтересах ОСОБА_6 , на незаконне утримання,
встановила:

11 листопада 2020 року адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до слідчого судді із скаргою в порядку ст. 206 КПК України про незаконне затримання, утримання ОСОБА_6 та негайне звільнення останнього з ІНФОРМАЦІЯ_2 / АДРЕСА_1 /. В обґрунтування таких вимог посилаються на те, що 04 листопада 2020 року о 21 год. 00 хв. біля автовокзалу за адресою: м. Тернопіль, вул. Живова, 7, четверо особі у цивільному одязі, не представившись та не продемонструвавши документів, які посвідчують їх особу, затримали ОСОБА_6 та доправили в будівлю ІНФОРМАЦІЯ_2 /далі ІНФОРМАЦІЯ_3 /, де і утримують. При цьому працівники комісаріату відмовляються надавати документ, які підтверджують обґрунтованість затримання та утримання ОСОБА_6 , не надають можливість побачитись із матір`ю, відмовляються отримувати документи, що посвідчують факт його навчання на денній формі за кордоном України.

12 листопада 2020 року, на адресу слідчого судді надійшов лист за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 /далі ІНФОРМАЦІЯ_3 /, де повідомлено, що на даний момент ОСОБА_6 перебуває у Тернопільському ОВК на підставі протоколу № 25 від 05 листопада 2020 року /про призов на строкову військову службу/ та іменного списку від цієї ж дати.

Водночас, на виконання ухвали слідчого судді від 11 листопада 2020 року, постановленої негайно після отримання скарги, ОСОБА_6 прибув у судове засідання, котре було призначено на 12 листопада 2020 року.

У судовому засіданні адвокати ОСОБА_6 підтримали свої вимоги про негайне звільнення останнього і наполягали на тому, що він незаконно затриманий та продовжує утримуватись на даний момент.

ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію останніх щодо відсутності правових підстав для його затримання та утримання. Також підтвердив викладені ними фактичні обставини справи щодо його затримання. Пояснив, що приблизно з 21 год. 04 листопада 2020 року перебуває на вул. Тролейбусна, 5, у м. Тернополі проти своєї волі. Пояснив, що у нього відсутні тілесні ушкодження внаслідок затримання. Останні кілька років працював в Республіці Польща, повісток про військову службу не отримував та з заявою про відстрочку у зв`язку із навчанням, на яке вступив у вересні 2020 року, не звертався. Про те, що 05 листопада 2020 року він призваний на військову службу не знав. Скаржився на те, що на даний момент його повсюдно супроводжує особа у військовій формі.

Мати ОСОБА_6 ОСОБА_9 , будучи допитаною у судовому засіданні як свідок пояснила, що 04 листопада 2020 року її син ОСОБА_6 повинен був їхати на навчання в Республіку Польща. Приблизно о 21 год. цього дня син до неї зателефонував і повідомив, що четверо осіб його затримали та відвезли до військомату. Після цього вона звернулась в поліцію та подала заяву про вчинення злочину. Після вступу ОСОБА_6 до навчального закладу вона 08-10 жовтня 2020 року повідомила військомат в м. Зборові. Також відповідні документи вона надавала і у Тернопільський ОМВК 05 листопада 2020 року. Повістки про призов сина на військову службу на адресу місця їх проживання не приходили і про те, що він перебуває в розшуку їм не було відомо.

Військовий комісар Тернопільського ОМВК ОСОБА_10 та представник цієї юридичної особи ОСОБА_8 , у судовому засіданні пояснили, що справді 04 листопада 2020 року ОСОБА_6 було затримано у зв`язку із наявністю інформації про те, що він перебуває в розшуку. У подальшому з`ясувалось, що він підлягає призову на військову службу, а тому йому було проведено медичний огляд, за результатами якого визначено, що він придатний до служби, після чого був скерований на обласний збірний пункт для відправлення, що за адресою: АДРЕСА_1 , у військову частину. Зазначене підтверджується протоколом № 25 від 05 листопада 2020 року та відповідним іменним списком від 05 листопада 2020 року.

Прокурор у судовому засідання пояснив, що за повідомленням ОСОБА_9 щодо незаконного затримання її сина були внесені відомості до ЄРДР, відповідні матеріали скеровано у відділення ДБР для проведення досудового розслідування. Також прокурор зазначив, що вважає діє працівників військового комісаріату законними.

З огляду на повідомлені слідчому судді відомості про те, що первинне затримання ОСОБА_6 мало місце працівниками Тернопільського ОМВК, фактичну присутність особи у судовому засіданні та надані документи, слідчий суддя вбачає за можливе встановити фактичні обставини та надати їх належну правову оцінку без участі представників ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому розгляд цієї скарги слід здійснити за даної явки учасників.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали скарги та надані документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку:

04 листопада 2020 року о 21 год. ОСОБА_6 було затримано та проти його волі, доставлено до Тернопільського ОМВК. Цю дату та час слідчий суддя встановив, взявши до уваги посилання скаржника, яких не спростували уповноважені особи вказаного органу державної влади, будучи обтяженими обов`язком доведення правомірності своїх дій, задекларованим ст. 206 КПК України.

З протоколу № 25 від 05 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_6 визнаний придатним та призваний на строкову військову службу в спеціальні частини Національної гвардії України з охорони особливо важливих державних об`єктів та спецвантажів.

Відповідно до іменного списку на військову команду № 65/57010 від 05 листопада 2020 року, ОСОБА_6 направлений з Тернопільського ОМВК на обласний збірний пункт для відправлення у військову частину.

Згідно з вимогами ч.ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Згідно ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

За приписами ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» /далі - Закон № 2232-XII/, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України /за винятком випадків, визначених законом/, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку /за контрактом/ або за призовом. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України»; «Про Збройні Сили України»; «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань здійснюється шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Указом Президента України № 13/2020 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2020 році» у жовтні грудні 2020 року вирішено призвати на строкову військову службу придатних за станом здоров`я до військової служби громадян України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старших осіб, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Повноваження органів військового управління та обов`язки посадових осіб Збройних Сил з підготовки юнаків до військової служби, підготовки та проведення призову громадян на строкову військову службу, а також порядок призову громадян на строкову військову службу та відправлення їх до військових частин визначається Положенням про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженим постановою КМ України № 352 від 21 березня 2002 року /далі Положення/.

Відповідно до п. 94 Положення, на обласні збірні пункти призовники організовано доставляються районними військовими комісаріатами в терміни, визначені обласним військовим комісаріатом. Відправлення призваних до військових частин проводиться, як правило, з обласних збірних пунктів. Призвані на строкову військову службу прибувають на обласний збірний пункт організовано. Для їх доставки призначаються особи, що їх супроводжують, із числа працівників районного військового комісаріату /п. 97 Положення/.

Обласний збірний пункт спрямовує свою роботу на запобігання випадкам направлення до Збройних Сил та інших військових формувань громадян, непридатних до військової служби за станом здоров`я, призовників, які мають право на відстрочку від призову, а також які не відповідають встановленим вимогам служби у відповідних військових частинах Збройних Сил та інших військових формувань /абз. 2 п. 98 Положення/.

На обласному збірному пункті проводиться медичний огляд громадян, призваних на строкову військову службу, перед відправленням їх до військових частин, а також рентгенографічне /флюорографічне/ обстеження органів грудної клітки та щеплення тим, кому його не проведено. Особи, непридатні до військової служби за станом здоров`я, хворі, призвані з порушенням вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підлягають поверненню з обласного збірного пункту до районних військових комісаріатів, які їх направили /абз. 3 п. 101 Положення/.

Стосовно осіб, які самовільно залишили місце розташування обласного збірного пункту, обласний військовий комісар призначає розслідування з метою притягнення їх до відповідальності згідно із законодавством /абз. 3 п. 105 Положення/.

Як вбачається з наведеного, під час перебування на обласному збірному пункті в статусі призваного, особу не позбавляють свободи в незаконний спосіб, хоча, беззаперечно, інформують про обов`язок дотримуватись дисципліни та внутрішнього розпорядку цього пункту, а за його самовільне залишення може наступати відповідальність.

Саме така ситуація має місце з ОСОБА_6 , починаючи з 05 листопада 2020 року, а тому його перебування в обласному збірному пункті не слід вважати позбавленням свободи без законної на те підстави, у зв`язку з чим в частині скарги щодо звільнення ОСОБА_6 слід відмовити.

Увагу останнього, а також його захисту слід звернути на процитовані вище пункти Положення, згідно яких, обласні збірні пункти спрямовують свою роботу, в тому числі, на запобігання випадкам направлення до Збройних Сил та інших військових формувань громадян, які мають право на відстрочку від призову і у випадку виявлення таких фактів, ці особи мають бути повернуті до районних військових комісаріатів, які їх направили.

Тобто, перебування особи у обласному збірному пункті не є беззаперечним свідченням того, що вона вибуде звідти для проходження військової служби.

Разом з тим, слідчому судді не було надано доказів правомірності затримання ОСОБА_6 о 21 год. 04 листопада 2020 року для доставлення до Тернопільського ОМВК та утримання там до 05 листопада 2020 року, зокрема, перебування ним у розшуку, чи наявності щодо нього судового рішення, яке набрало законної сили, або інших правових підстав для позбавлення свободи.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає доводи скаржника в цій частині обґрунтованими і визнає затримання ОСОБА_6 о 21 год. 04 листопада 2020 року, а також утримання його до 05 листопада 2020 року, незаконними.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Системний аналіз зазначених вище норм права, а також ст. 206 КПК України, в сукупності із такими загальними засадами кримінального провадження як диспозитивність, змагальність сторін, свобода у поданні ними своїх доказів та доведення перед судом їх переконливості, дає підстави для висновку, що загальні обов`язки слідчого судді щодо захисту прав людини поширюються на будь-які випадки затримання, незалежно від процедури, під час якої виникають відповідні обставини, при цьому орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималась особа, повинна довести існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду та позбавлення її свободи.

Однак, оцінити такі обставини слідчий суддя може виключно через призму свого правового статусу, який чітко визначний КПК України. Перш за все мова іде про те, що при наданні юридичної оцінки діям службових осіб органів державної влади на предмет відповідності їх посадовим обов`язкам та вимогам закону при дотриманні прав людини існує доволі тонка межа, яка розділяє повноваження слідчого судді, з однієї сторони, та суду, який також може надавати оцінку таким діям в межах адміністративного або іншого судочинства, - з іншої.

Порушення такої умовної межі, без сумніву, призведене до перебирання повноважень одного суб`єкта іншим, чи навпаки, що є неправомірним.

При цьому, доцільно зазначити, що форма реакції на встановлене слідчим суддею порушене право особи на свободу, є чітко визначеною законом і полягає виключно у її звільненні. Ухвалення інших за змістом рішень, в тому числі, які містять ознаки затвердження певних юридичних фактів /наприклад встановлення у резолютивній частині рішення факту неправомірно затримання, і т. ін./ законом не передбачено.

У даній справі слідчий суддя встановила, що мало місце факт незаконного затримання та утримання особи, однак відреагувати на це порушення у встановлений законом спосіб, тобто шляхом її звільнення, неможливо, адже на даний момент ОСОБА_6 обмежений у своїх правах на законній підставі.

Зазначене і є приводом для відмови у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст ст. 7, 38, 206 -213, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановила:
у задоволенні скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання її копії безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Слідчий суддя ОСОБА_1