Справа № 357/7847/20
УХВАЛА
про скасування постанови про закриття кримінального провадження

28 вересня 2020 року слідча суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 розглянувши скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 від 18 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000716 внесеного до ЄРДР 21 лютого 2020 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України (далі КК України),

УСТАНОВИЛА:

згідно скарги, ОСОБА_2 скаржився на те, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000716 внесеному до ЄРДР 21 лютого 2020 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, слідчим СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 грубо порушено вимоги Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), а саме не витребувані оригінали документів, які мають значення для повного, всебічного та об`єктивного встановлення обставин передбачених ст. 91 КПК України, серед яких заява ОСОБА_2 від 14 лютого 2018 року про звільнення за власним бажанням та наказ № 43 від 15 серпня 2019 року про звільнення комерційного директора ОСОБА_2 з 15 серпня 2019 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Зазначав, що вказане, разом з тим, що постанова слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 від 18 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000716 внесеного до ЄРДР 21 лютого 2020 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України належним чином не мотивована, адже висновки наведені в ній помилкові, свідчить про її незаконність та є підставою для скасування.

На підставі ч. 3 ст. 306 КПК України, слідча суддя провела розгляд скарги за відсутності особи, що подала скаргу, її представника та слідчого.

Дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000716 внесеного до ЄРДР 21 лютого 2020 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, слідча суддя дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений: проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Отже, на слідчого ч. 1 ст. 92 КПК України покладений обов`язок доказування обставин, передбачених у ст. 91 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 100 КПК України, документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

Отже, сторона обвинувачення збирає докази, зокрема, шляхом витребування документів, які повинні зберігатись протягом усього часу кримінального провадження та лише за клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

Слідчою суддею встановлено, що відомості про кримінальне провадження № 0000716 внесено до ЄРДР 21 лютого 2020 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 172 КК України внесені на підставі заяви ОСОБА_2 про те, що відносно нього директор ПФ «Степаненко І К» протягом 2020 року грубо порушив його права на працю. Документи, що стали підставою для звільнення ОСОБА_2 , а саме оригінал заяви від 14 лютого 2018 року, в якій він просив звільнити його з посади комерційного директора за власним бажанням та наказу ПФ «Степаненко І К» № 43 від 15 серпня 2019 року про звільнення комерційного директора ОСОБА_2 з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, в його матеріалах відсутні.

Слідча суддя зазначає, що спірна постанова винесена на підставі дослідження копій вищезазначених документів, що є порушенням положень ст.ст. 93, 100 КПК України.

Отже, суддя констатує, що слідчим у кримінальному провадженні № 0000716 внесеному до ЄРДР 21 лютого 2020 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, не виконані покладені на нього ст.ст. 40, 92 КПК України обов`язки.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України, слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Всупереч зазначеному, слідчий у спірній постанові лише формально послався на відсутність грубого порушення законодавства про працю директором ПФ «Степаненко І К» ОСОБА_4 , не надавши своєму висновку обґрунтувань та оцінки можливих порушень при звільненні ОСОБА_2 статті 38 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Отже, на підставі викладеного та керуючись п. 1 п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

скасувати постанову слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 від 18 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000716 внесеного до ЄРДР 21 лютого 2020 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

Матеріали кримінального провадження № 0000716 внесеного до ЄРДР 21 лютого 2020 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України направити до СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1