№ 336/1745/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, батька дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацевлаштованого, що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 119 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив злочинне посягання проти життя особи за таких обставин.

В період часу з 20-00 години до 20 години 14 хвилин 21 січня 2020 року обвинувачений, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні буфету готелю «Купідон» в будинку № 159-б по вул. Ігоря Сікорського в м. Запоріжжі під час спілкування з потерпілим ОСОБА_7 в ході спільного розпиття спиртного пообіцяв потерпілому надання допомоги у захисті від будь-чиїх протиправних посягань, на переконання у чому, зігнувши руку у ліктьовому суглобі, продемонстрував потерпілому пістолет», який витягнув з кобури на ремені брюк, із маркувальними позначками на корпусі затвору «ПМР 9 мм. Вироблено в Україні, ХК 0541», що за висновком експерта є короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю самозахисту, а саме: самозарядним травматичним пістолетом «ПМР» калібру 9 мм, заводський номер НОМЕР_1 , виробництвва СП «ИЖОхотОружие».

Після описаних дій ОСОБА_7 правою рукою взяв праву руку обвинуваченого, в якій знаходився пістолет, та персунув її таким чином, що пістолет опинився на шиї потерпілого зліва, після чого різко потягнув руку обвинуваченого з пістолетом униз.

В цей час ОСОБА_6 , палець руки якого знаходився на курку пістолета, діючи з необережності, тобто не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, внаслідок несподіваного ривка за руку, вчиненого потерпілим, натиснув на курок та здійснив в такий спосіб один постріл в ліву частину шиї потерпілого.

Описані дії обвинуваченого зумовили отримання потерпілим одиночного сліпого вогнепального поранення шиї з ушкодженням лівої внутрішньої артерії та крововиливом під м`які оболонки лівої півкулі мозочка, що ускладнилося гострою крововтратою.

Внаслідок описаних дій сталася смерть потерпілого ОСОБА_7 , на місці події.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні необережного діяння проти життя людини і дав детальні показання про фактичні обставини вчинення кримінально караних дій.

Пояснив, що з 2009 року має дозвіл на зберігання травматичної зброї, який отримав у зв`язку з працевлаштуванням на посаду охоронця до фінансової установи.

В день, до якого відноситься подія злочину, він вийшов з будинку АДРЕСА_2 , де постійно проживає, близько 19-30-19-40 годин з метою зустріти дружину, яка в той день мала пізно повертатися з роботи, взявши із собою означену зброю, що зберігалася ним в спеціально обладнаному для цієї мети сейфі. Проходячи повз кафе «Купідон», побачив в ньому свого друга ОСОБА_8 , який був сумним, зі слідами тілесних ушкоджень на обличчі. Потерпілий поминав свого друга ОСОБА_9 , наодинці випиваючи спиртне. Обвинувачений на запрошення ОСОБА_7 приєднався до нього і в процесі спільного вживання спиртних напоїв поцікавився, звідки у ОСОБА_10 сліди побиття, на що той не надав чіткої відповіді. Після цього з метою переконати товариша в тому, що той завжди може розраховувати на його допомогу, ОСОБА_6 продемонстрував йому пістолет. Потерпілий узяв обвинуваченого за руку, в якій той тримав пістолет, підніс його до своєї шиї та з силою смикнув за передпліччя руку обвинуваченого з пістолетом. Палець руки обвинуваченого знаходився на курку. Від сили ривку, з якою потерпілий смикнув руку обвинуваченого, він ОСОБА_11 вистрелив та влучив у шию ОСОБА_10 , який одразу впав. На шум прибігла бармен ОСОБА_12 , яку ОСОБА_6 попросив зателефонувати в поліцію та у службу «Швидкої медичної допомоги», а сам намагався шарфом, що зняв з себе, зупинити кров у ОСОБА_10 . Протягом п`яти хвилин потерпілий подавав ознаки життя, після чого сталася його смерть. Обвинувачений зателефонував дружині і повідомив про події, що сталися, і в цей час до приміщення бару зайшли співробітники поліції. Пояснив, що пістолет перебував у зарядженому стані, але заряджав його він не в цей день, а раніше.

У вчиненні злочину щиро розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив тяжкість наслідків своєї поведінки і щиро жалкує про те, що сталося, оскільки усвідомлення того, що внаслідок його безтурботного поводження зі зброєю пішла з життя людина, посилює почуття провини перед другом, стосунками з яким він дорожив, та перед членами сім`ї загиблого.

Потерпіла повідомила, що працює в магазині неподалік від місця події і чула шум, що доносився з готелю «Купідон» в зазначений день. Коли вона, отримавши інформацію про те, що в кафе знаходиться її чоловік, з`явилася туди, співробітники поліції заборонили їй проходити до приміщення.

Пояснила, що загиблий був людиною, що легко спалахувала, мав судимості за вчинення кримінально караних діянь.

До доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні описаних дій, наданих стороною обвинувачення, відносяться:

-лікарське свідоцтво про смерть, з якого випливає , що смерть ОСОБА_7 сталася від одиночного сліпого вогнепального кульового поранення шиї з ушкодженням лівої внутрішньої сонної артерії (а. с. 86);

-висновок судової медичної експертизи про те, що причиною смерті ОСОБА_7 є одиночне сліпе вогнепальне кульове поранення шиї з ушкодженням лівої внутрішньої сонної артерії та крововиливами під м`які оболонки лівої півкулі мозочка, що ускладнилося гострою крововтратою, та фототаблиця до нього (а. с. 87-93)

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», з якого випливає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Встановивши обставини справи на підставі наданих суду фактичних даних, суд знаходить сукупність цих даних, які є допустимими, належними та достовірними, достатньою для прийняття процесуального рішення на користь обвинувачення, яке поза розумним сумнівом доведене в цьому провадженні.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд доходить висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК України як вбивство, вчинене через необережність.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання.

З урахуванням означеного при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 скоїв злочин, об`єктом якого є охоронювана Основним Законом України найвища соціальна цінність життя людини та передбачені диспозицією частини статті обвинувачення наслідки у виді смерті людини.

Разом з тим суд бере до уваги, що кримінально каране діяння, обвинувачення по якому визнане судом доведеним, відноситься до категорії нетяжких злочинів, суб`єктивна сторона якого характеризується необережною формою вини по відношенню до наслідків, які настали.

Враховує суд і особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має сім`ю, де виховується дитина, що біологічно походить від обвинуваченого, роботу, хоч і у відсутність офіційного працевлаштування.

Враховує суд і позитивні характеристики обвинуваченого з місця помешкання, попереднього місця роботи, з місця професійного заняття спортом у Запорізькій обласній федерації греко-римської боротьби.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченого обставинами є сприяння суду у встановленні фактичних обставин справи, щире каяття, добровільне відшкодування спричиненої злочином шкоди, а також вчинення активних дій з усунення спричиненої шкоди здоров`ю потерпілого одразу після необережного пострілу.

Наведені судом обставини свідчать про високий рівень соціалізації обвинуваченого і дають суду підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів в умовах звільнення від відбування покарання.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання з урахуванням таких міркувань.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з ст. 61 Конституції, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у своєму Рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержувати справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства.

У зв`язку з викладеним суд не погоджується з думкою прокурора про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

Зазначені висновки суду підкріплює висловлена в судовому засіданні позиція потерпілої, яка бере до уваги ту обставину, що обвинувачений, позбавивши життя друга, сам зазнав глибоких страждань, враховує інтереси сім`ї, в якій росте малолітня дитина, що потребує безпосереднього спілкування з батьком та його участі у вихованні, про недоцільність позбавлення обвинуваченого волі без встановлення іспитового строку.

Обтяжуючою покарання обвинуваченого обставиною є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Цивільний позов розв`язаний шляхом отримання пояснень цивільного позивача, цивільного відповідача, дослідження наданих ними фактичних даних в обґрунтування своїх позицій.

Потерпіла пояснила, що суму майнової шкоди становлять видатки з поховання чоловіка, які з урахуванням добровільно сплачених обвинуваченим грошей обчислюється 26078 грн. 20 коп.

Моральна шкода, яку ОСОБА_4 оцінює в 100000 грн., витікає з глибоких страждань потерпілої через передчасну смерть близької їй людини, яка осиротила її сім`ю і є непоправною.

Обвинувачений повністю визнав вимоги про відшкодування як майнової, так і моральної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов в кримінальному провадженні, суд виходить з такого.

Право особи, яка зазнала від злочину, майнової, моральної, фізичної шкоди, пред`явити позовні вимоги до винної особи в кримінальному провадженні, внормовані кримінальним процесуальним законодавством.

Вимоги ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з витратами на поховання, суд знаходить такими, що ґрунтуються на законі, вони підтверджені документально, витрати є розумними, тому вони підлягають задоволенню з урахуванням суми у 15000 грн., яка сплачена відповідачем добровільно.

Відповідно до роз`яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, суд враховує вік людини, що передчасно пішла з життя, проживши лише 54 роки, наявність у нього сім`ї, втрата для якої чоловіка та батька є непоправною і вважає, що заявлена для відшкодування сума є співмірною глибині страждань потерпілої та майновому стану обвинуваченого.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що визнання цивільним відповідачем позову не суперечитье нічиїм правам та інтересам, тому вважає за можливе визнання позову прийняти та повністю задовольнити позовні вимоги.

Процесуальних витрат в провадженні немає.

Долю речових доказів належить вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

З урахування того, що строк дії ухвали про застосування домашнього арешту простирається на два місяці, суд не вбачає підстав для продовження його застосування за межами судового провадження в суді першої інстанції після спливу встановленого ухвалою суду від 18 червня 2020 року, а саме: після 19 вересня 2010 року, строку.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, що передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в два роки не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Запобіжний захід до обвинуваченого після спливу дії ухвали про застосування домашнього арешту та до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази куртку чорного кольору, светр світлий з речовиною бурого кольору на манжеті лівого рукава та на задній частині знизу, брюки чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, шкіряний ремень чорного кольору, кобуру з тканини чорного кольору на шкіряному ремені, шкарпетки чорного кольору, спортивні туфлі чорного кольору, гільзу жовтого кольору, пістолет, набій з патронника, змив речовини бурого кольору, шість одноразових стаканів, кулю металеву з шиї трупу, куртку сірого кольору, кофту спортивну чорного кольору з синіми вставками, футболку зеленого кольору, брюки спортивні синього кольору, , труси сірого кольору, кальсони темно-рожевого кольору, черевики коричньового кольору, шкарпетки темно-жовтого кольору, шкарпетки сірого кольору, пістолет із маркувальними позначками на корпусі затвору «ПМР 9 мм. Вироблено в Україні, ХК 0541», які зберігаються у слідчому відділенні Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, - знищити.

Речовий доказ телефон потерпілого «Нокіа» у корпусі чорного кольору, імеі НОМЕР_2 , що зберігається у слідчому відділенні Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, - повернути потерпілій ОСОБА_4 за належністю.

Речовий доказ телефон обвинуваченого «ХІАОМІ» у корпусі чорного кольору у гумовому чохлі, що зберігається у слідчому відділенні Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, - повернути ОСОБА_6 за належністю.

Цивільний позов задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 26078 грн. 20 коп., у відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1