ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2551/20 Справа № 184/134/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вівчухи Городетського району Львівської області, громадянки України, до засудження не працюючої, мешкаючої: АДРЕСА_1 , засудженої:
- 12.02.2013 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська за п. 12 ч. 2 ст. 115, 69 КК України до 9 років позбавлення волі. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.02.2016 року зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.10.2012 року по 15.03.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно ч. 2 ст. 75 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області замінено не відбуту частину покарання 2 роки 11 місяців 3 дні на більш м`яке у виді обмеження волі,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року у задоволенні заяви засудженої ОСОБА_7 про її умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженої ст. 81 КК України, заохочення, які були отримані засудженою за час відбування покарання, вже враховані судом при застосуванні відносно останньої ст. 82 КК України. Нових заохочень після пом`якшення покарання засуджена ОСОБА_7 не отримала, натомість до неї було застосовано два стягнення, які на даний час хоч і погашені у встановленому законом порядку, проте свідчать про відсутність зразкової поведінки у засудженої, з огляду на що остання не довела свого виправлення.

Засуджена ОСОБА_7 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 умовно достроково від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дотримувалась розпорядку дня в установі. Завжди має охайний вигляд, до прибирань у відділенні і кімнаті ставиться відповідально. Працює на швейній дільниці.
Зазначає, що всі стягнення, які вона мала були накладені необґрунтовано.
Вказує на те, що коли вона приїхала з колонії, вона мала подяки, позитивну характеристику, а в ПВЦ 79 з неї зробили злісну порушницю.
Вважає, що працівники установи упереджено до неї ставляться.
Посилається на те, що за період відбування покарання має погане самопочуття, помер батько, має матір похилого віку та сина, якого виховувала самостійно.

Засуджена та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно з матеріалами провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджена 12.02.2013 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за п. 12 ч. 2 ст. 115, 69 КК України до 9 років позбавлення волі. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.02.2016 року зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.10.2012 року по 15.03.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно ч. 2 ст. 75 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України. Ухвалою Іллічівського районного суду м, Маріуполя Донецької області замінено не відбуту частину покарання 2 роки 11 місяців 3 дні на більш м`яке у виді обмеження волі.
Також згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджена ОСОБА_7 відбуває покарання з 25.10.2012 року. За час відбування покарання у слідчому ізоляторі м.Дніпро характеризувалась посередньо, заохочень та стягнень не мала. Під час відбування покарання у ДУ «Павлоградська виправна колонія (№142)» характеризувалась посередньо, мала одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку та два заохочення. До Державної установи «ПВЦ (№79)» прибула 15.08.2018 року з ІІриазовської ВК №107, де характеризувалась задовільно, мала два заохочення, стягнень не мала. По прибуттю до установи була працевлаштована до контрагентського об`єкту ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» робочою. На даний час працевлаштована до виробничої майстерні установи - швачкою. За період відбуття покарання в установі ПВЦ-79 характеризується посередньо, має два стягнення, які погашенні у встановленому законом порядку, заохочень не має; у взаємовідносинах з іншими засудженими іноді конфліктна; не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою.

Разом з цим, розглядалось питання про можливість умовно дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, але рішенням комісії було відмовлено (протокол №2 від 30.11.2019 року).

Слід зазначити, що нових заохочень після пом`якшення покарання засуджена ОСОБА_7 не отримала, натомість до неї було застосовано два стягнення, які на даний час хоч і погашені у встановленому законом порядку, проте свідчать про відсутність зразкової поведінки у засудженої, з огляду на що остання не довела свого виправлення.

Також у судовому засіданні встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджена ОСОБА_7 відбуває покарання з 25.10.2012 року. За час відбування покарання у слідчому ізоляторі м.Дніпро характеризувалась посередньо, заохочень та стягнень не мала. Під час відбування покарання у ДУ «Павлоградська виправна колонія (№142)» характеризувалась посередньо, мала одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку та два заохочення. До Державної установи «ПВЦ (№79)» прибула 15.08.2018 року з ІІриазовської ВК №107, де характеризувалась задовільно, мала два заохочення, стягнень не мала. По прибуттю до установи була працевлаштована до контрагентського об`єкту ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» робочою. На даний час працевлаштована до виробничої
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
В даному випадку, на думку колегії суддів, відсутні фактичні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.
Оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що твердження апелянта про те, що вона довела своє виправлення і готова до правослухняної поведінки без відбування покарання є голослівними, оскільки матеріали провадження свідчать про недосягнення такої мети покарання як виправлення засудженої та запобігання вчиненню нових злочинів.
Тож, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України засудженої ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4