Справа № 454/1258/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1152/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 10 вересня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 2, 9, 13 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Білогородка Ізяславського району Хмельницької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурорів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

її захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_9 визнано винною за п.п.1, 2, 9, 13 ч.2 ст.115 КК України та призначено їй покарання: за п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі; за п.2 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років; за п.9 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років; за п.13 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 24.12.2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк затримання та попереднього ув`язнення 24.12.2015 року по 10.09.2019 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченій ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, - залишено без змін.

Вирішено питання з речовими доказами і судовими витратами.

Згідно з вироком, 23.12.2015, в денний час доби, ОСОБА_9 , на запрошення своєї знайомої ОСОБА_13 , зайшла до останньої додому, а саме у будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у якому ОСОБА_13 проживала зі своєю малолітньою донькою - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якої у цей час не було вдома.

Зайшовши у вказаний будинок, ОСОБА_13 та ОСОБА_9 сіли за стіл в одній із кімнат даного будинку та говорили на побутові теми. Закінчивши розмову, ОСОБА_13 та ОСОБА_9 пішли до ОСОБА_15 , яка проживала неподалік від дому ОСОБА_13 , а саме у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме навпроти через дорогу, де взяли у останньої алкогольні напої, а саме 250 мг горілки, які ОСОБА_15 сама виготовила. Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_13 повернулись до дому останньої, а саме у будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та, сидячи за столом у одній із кімнат вказаного будинку, почали вживати вищевказані алкогольні напої, які взяли у ОСОБА_15 , при цьому розмовляли на побутові теми. В цей час, коли останні вживали вказані алкогольні напої, у даний будинок прийшла малолітня ОСОБА_14 , якій на той час виповнилось 8 (вісім) повних років, ріст якої становив близько 119 см, була худорлявої статури, стан фізіологічного розвитку та тілобудова якої відповідали дитині її віку (8 років), про яку ОСОБА_9 припускала, що остання на даний час навчається у 3 (третьому) класі загальноосвітньої школи, після чого малолітня ОСОБА_14 сіла на диван, який знаходився у кімнаті, де перебували ОСОБА_13 та ОСОБА_9 . Через деякий час, ОСОБА_9 встала із-за столу, сіла на диван біля малолітньої ОСОБА_14 та спостерігала як остання вирізає ножицями сніжинки з кольорового паперу, а також ОСОБА_9 оглядала у своїх руках мобільний телефон марки Nokia 130, світло-червоного кольору з чорними клавішами, з сім карткою мобільного оператора «Київстар», абонентський номер НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , який їй дала подивитись малолітня ОСОБА_14 , так як такий належав останній. Зрозумівши, що вищевказані алкогольні напої закінчились, ОСОБА_13 пішла до ОСОБА_15 , щоб взяти ще алкогольних напоїв з метою продовжити вживати їх із ОСОБА_9 , яка залишилась в будинку разом з малолітньою ОСОБА_14 . Через деякий час, ОСОБА_13 повернулась до свого дому разом із ОСОБА_15 . Останні принесли з собою алкогольні напої, а саме 250 мг горілки. Вказані алкогольні напої ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 вживали, сидячи за столом у вищевказаній кімнаті зазначеного будинку та розмовляли при цьому на побутові теми, де в цей час також перебувала і малолітня ОСОБА_14 . Закінчивши вживати зазначені алкогольні напої, ОСОБА_15 повідомила, що вона збирається вже йти до свого дому, оскільки вже було пізно, на що ОСОБА_16 , у свою чергу, повідомила, що проведе останню до її дому з метою взяти ще алкогольних напоїв, після чого останні вийшли з будинку. Через деякий час, ОСОБА_13 повернулась до свого дому та принесла з собою алкогольні напої, а саме 250 мг горілки, та запропонувала ОСОБА_9 випити дані алкогольні напої разом з нею, на що остання погодилась. Після цього, ОСОБА_9 та малолітня ОСОБА_14 встали із дивану, на якому сиділи, та перейшли у сусідню кімнату - спальню, де знаходилось двохспальне ліжко та розкладне крісло. ОСОБА_9 сіла з одного боку на вищевказане ліжко, а малолітня ОСОБА_14 розклала вказане крісло, після чого лягла на нього та готувалась спати.

Через деякий час, ОСОБА_13 також прийшла у вказану спальню, принесла з собою каструлю зі смаженою картоплею та вищевказані алкогольні напої, а саме 250 мг горілки, які взяла у ОСОБА_15 , та почала вживати такі разом із ОСОБА_9 . Не допивши дані алкогольні напої, ОСОБА_13 вийшла із будинку, нічого не пояснюючи, а ОСОБА_9 залишилась сидіти на ліжку у спальні разом з малолітньою ОСОБА_14 , яка лежала на розкладному кріслі.

Після цього, малолітня ОСОБА_14 , сидячи на краю вказаного розкладного крісла повідомила ОСОБА_9 , щоб остання та ОСОБА_13 перестали вживати алкогольні напої.

У свою чергу, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли у зв`язку з тим, що остання вважала, що малолітня ОСОБА_14 некоректно до неї висловилась з вищевказаного приводу, долонею своєї правої руки нанесла удар по лиці останньої.

Після цього, ОСОБА_9 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на позбавлення життя малолітньої дитини, усвідомлюючи, що ОСОБА_14 є особою якій на той момент не виповнилось 14 років, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, через вищевказаний малозначимий привід, взяла своїми обома руками масляний обігрівач марки «DOMOTEC» за два краї, який стояв у вищевказаній спальні, піднесла його на висоту своїх грудей, після чого, тримаючи вказаний обігрівач своїми обома руками у даному положенні, підійшла до малолітньої ОСОБА_14 , яка в цей час сиділа на краю вищезазначеного розкладного крісла, та завдала вказаним обігрівачем, а саме ребрами такого, близько 6-7 (шість-сім) ударів по голові малолітньої ОСОБА_14 , від яких остання впала з розкладного крісла на підлогу та померла, тобто ОСОБА_9 умисно вбила ОСОБА_14 .

Після цього, ОСОБА_9 почула, що хтось заходить в будинок через вхідні двері. Остання, розуміючи, що це могла бути ОСОБА_13 , поставила вказаний масляний обігрівач марки «DOMOTEC» біля вхідних дверей у вищевказану спальню, в якій вона перебувала, після чого сама стала біля вказаних дверей навпроти тіла малолітньої ОСОБА_14 .

В цей час у будинок дійсно зайшла ОСОБА_13 , яка з входу у зазначений будинок попрямувала до спальні. Зайшовши у приміщення даної спальні, остання побачила зліва від входу малолітню ОСОБА_14 , яка лежала на підлозі біля розкладного крісла.

Після цього, ОСОБА_13 нагнулась до тіла малолітньої ОСОБА_14 , оглянувши її тіло, обернулась до ОСОБА_9 та звернулась до останньої із запитанням - що вона зробила з малолітньою ОСОБА_14 , після чого руками почала шарпати ОСОБА_9 за верхній одяг, а ОСОБА_9 , у свою чергу, почала своїми руками шарпати за верхній одяг ОСОБА_13 .

В ході вказаної шарпанини, ОСОБА_9 , керуючись єдиним продовжуваним умислом, спрямованим на позбавлення життя двох або більше осіб, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, однією рукою відштовхнула ОСОБА_13 від себе, після чого взяла своїми обома руками вищевказаний масляний обігрівач марки «DOMOTEC» за два краї, який стояв зліва від неї за дверима вказаної спальні, піднесла його на висоту своїх грудей, після чого, тримаючи вказаний обігрівач своїми обома руками у даному положенні, завдала ним, а саме ребрами такого, близько 7-8 (сім-вісім) ударів по голові ОСОБА_13 , від яких остання впала передньою частиною та лицем на тіло малолітньої ОСОБА_14 , яке лежало позаду неї на підлозі.

Після цього, ОСОБА_9 положила масляний обігрівач марки «DOMOTEC» справа від себе на ліжко та вийшла зі спальні у сусідню кімнату, де взяла металеву частину вил, яка знаходилась на підлозі біля пічки, та повернулась назад у вказану спальню.

Тримаючи обома своїми руками за крайній лівий та крайній правий гостряки даної металевої частини вил (вістря вил), ОСОБА_9 підійшла до тіла ОСОБА_13 та зворотною стороною вказаної металевої частини вил, на якій знаходиться металева частина держака таких, завдала близько 2 (двох) ударів по голові ОСОБА_13 . Від отримання вищевказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_13 померла.

Після цього, вказану металеву частину вил ОСОБА_9 поставила на підлогу за стіну в сусідній кімнаті, вийшла з даного будинку на вулицю та пішла у невідомому напрямку.

На наступний день, а саме 24.12.2015, близько 07:20 год., ОСОБА_9 повернулась у будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де побачила, що тіла малолітньої ОСОБА_14 та ОСОБА_13 знаходяться у тому ж положенні як вона їх і залишила, після чого підійшла до вказаних тіл та своєю ногою порухала тіло малолітньої ОСОБА_14 для того, щоб пересвідчитись чи остання жива, проте ознак життя така не подавала.

Після цього, ОСОБА_9 , не знаючи чи в даний момент малолітня ОСОБА_14 є живою чи мертвою, керуючись раптово виниклим єдиним продовжуваним умислом, спрямованим на позбавлення життя малолітньої дитини, усвідомлюючи, що ОСОБА_14 є особою якій на той момент не виповнилось 14 років, зайшла у сусідню кімнату, де взяла зі столу ніж, після чого повернулась у спальню до місця, де знаходились тіла малолітньої ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , присіла біля таких та, тримаючи вказаний ніж у своїй правій руці, клинком такого завдала більше 2-3 (двох-трьох) ударів в шию малолітньої ОСОБА_14 .

Окрім цього, в той момент, коли ОСОБА_9 брала вищезазначений ніж, остання, з метою приховання слідів злочину, з вищевказаного столу також взяла мобільний телефон марки Nokia 130, світло-червоного кольору з чорними клавішами, з сім карткою мобільного оператора «Київстар», абонентський номер НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , який належав малолітній ОСОБА_14 , та поставила його у зовнішню ліву нижню кишеню своєї куртки, оскільки вважала, що на ньому є її відбитки пальців, по яких зможуть встановити її причетність до вчинення вказаних злочинів.

В подальшому, ОСОБА_9 вийшла з вказаної спальні та зайшла у сусідню кімнату, де, з метою приховання слідів злочину, помила вищезазначений ніж у відрі з водою, яке стояло біля пічки, після чого, поставила його на полицю серванту, який знаходився у даній кімнаті, взяла вищезазначену металеву частину вил, яка також знаходилась у вказаній кімнаті, та вийшла з вказаного будинку на подвір`я.

Окрім цього, в цей час, перебуваючи у вказаному будинку, ОСОБА_9 взяла із собою трикотажну шапку чорного кольору, яка належала ОСОБА_13 .

Виходячи із вищевказаного будинку, ОСОБА_9 із підвіконника, що знаходився у прихожій даного будинку, взяла металеву колодку, в замку якої був ключ, та, вийшовши на подвір`я, почала закривати вхідні двері даною колодкою. В цей час остання зауважила, що за нею спостерігала ОСОБА_15 , яка стояла за декілька метрів через дорогу від даного будинку.

Бачачи дії ОСОБА_9 , ОСОБА_15 звернулась до останньої із запитанням, що вона там робить, на що ОСОБА_9 нічого не відповіла, та, у свою чергу, закрила вхідні двері вказаного будинку на зазначену колодку, ключ з якої поставила у зовнішню нижню праву кишеню своєї куртки, та попрямувала від вказаних дверей, тримаючи у одній руці вищевказану металеву частину вил, до господарського приміщення, яке знаходилось на зазначеному подвір`ї за декілька метрів від вказаного будинку.

Після цього, ОСОБА_9 підійшла до вищезаначеного господарського приміщення, та, з метою приховання знаряддя вчинення злочину, а саме вказаної металевої частини вил, якою остання спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_13 , кинула таку під дерев`яний паркан, який знаходився збоку від даного господарського приміщення та на який була сперта частина іншого дерев`яного паркану.

В цей час, до ОСОБА_9 знову звернулась ОСОБА_15 , яка стояла через дорогу за декілька метрів від будинку АДРЕСА_1 , з проханням підійти до неї, після чого ОСОБА_15 розвернулась та пішла в сторону свого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Після цього, ОСОБА_9 , вийшла з подвір`я будинку АДРЕСА_3 , та почала переходити дорогу, перетинаючи вказану вулицю, в напрямку подвір`я, де знаходилась ОСОБА_15

Переходячи через дану дорогу, ОСОБА_9 побачила, що на її руках є сліди крові, яка могла належати як і малолітній ОСОБА_14 так і ОСОБА_13 , та, усвідомлюючи, що дані сліди може побачити ОСОБА_15 , помила руки у калюжі на вказаній дорозі, після чого витерла руки у вищевказану трикотажну шапку чорного кольору, яку взяла з будинку ОСОБА_13 , коли виходила з нього.

В цей момент, коли ОСОБА_9 закінчила мити руки, ОСОБА_15 , перебуваючи за дерев`яним парканом на території подвір`я свого будинку, звернулась до останньої з питанням, що вона наробила, на що ОСОБА_9 нічого не відповіла, а ОСОБА_15 розвернулась в сторону вказаного будинку та попрямувала до нього.

Після цього, ОСОБА_9 зайшла на територію вказаного подвір`я та попрямувала за ОСОБА_15 , яка йшла до входу у вищезазначений будинок, в ході чого кинула вищезазначену шапку на землю на подвір`ї біля будинку. Підійшовши до вхідних дверей, ОСОБА_15 запропонувала ОСОБА_9 зайти у даний будинок, після чого відчинила двері та зайшла всередину такого.

У свою чергу, ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ОСОБА_15 може стати відомо або вже на той момент було відомо, про те, що остання вчинила умисне вбивство малолітньої ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , та в подальшому ОСОБА_15 може повідомити про даний факт у правоохоронні органи чи іншим особам, керуючись раптово виниклим умислом на вчинення умисного вбивства з метою приховати інший злочин, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, перебуваючи біля вхідних дверей у будинок АДРЕСА_2 , підняла з підлоги цеглину, після чого на запрошення ОСОБА_15 зайшла вслід за останньою у вказаний будинок, а саме у кімнату, яка знаходиться за прихожою, взяла вказану цеглину обома своїми руками за один край, піднесла таку на висоту своєї голови, та, підійшовши ззаду до ОСОБА_15 , нанесла останній вказаною цеглиною ззаду по голові не менше 2 (двох) ударів, від яких вона впала на підлогу та померла.

В подальшому, ОСОБА_9 , з метою приховати знаряддя вчинення злочину, а саме вищевказану цеглину, вийшла з будинку ОСОБА_15 , підійшла до господарської будівлі, яка знаходилась неподалік від даного будинку, та положила дану цеглину на землю між вказаною будівлею та дерев`яним парканом, після чого прикрила таку іншими цеглинами.

Після цього, ОСОБА_9 підійшла до місця на подвір`ї, де на землі лежала вищезазначена трикотажна чорна шапка, підняла її, повитирала об неї свої руки, оскільки на них знаходилась кров ОСОБА_15 , після чого повісила вказану шапку на паркані, що знаходився на вказаному подвір`ї, та пішла до свого дому.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням змін до апеляційної скарги, просить вирок Сихівського районного суду м.Львова від 10 вересня 2019 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповнотою судового розгляду, без дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Зокрема, захисник звертає увагу на те, що суд першої інстанції, після заміни одного із суддів членів колегії ухвалив вирок без допиту потерпілого ОСОБА_12 , при цьому не переконався, що останній належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, водночас на показання останнього покликався в оскаржуваному рішенні.
Окрім цього, на переконання захисника, протягом 8 годин перебування колегії суддів у нарадчій кімнаті колегія суддів не мала можливості не тільки повно та всебічно надати оцінку всім дослідженим доказам, а й технічно виготовити вирок такого об`єму.
Також, апелянт звертає увагу й на те, що згідно з інформацією, внесеною до Єдиного державного реєстру судових рішень, під час перебування у нарадчій кімнаті для постановлення вироку по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 , членами колегії суддів було прийнято 8 рішень, а саме: суддя ОСОБА_17 - 2 рішення, суддя ОСОБА_18 - 6 рішень.
Окрім цього, на переконання адвоката, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, не надав жодної оцінки висновкам судово-психіатричного експерта та не навів жодних мотивів, чому судом не взято до уваги такі висновки.
На думку захисника, при призначенні покарання судом не враховано особу обвинуваченої, яка є особою середнього віку, за місцем проживання характеризується позитивно, до моменту інкримінованих їй дій на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебувала, та обставини, що пом`якшують покарання.
Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.
За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодекс, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вимогами пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, крім того, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
У справі Kari-Pekka Pietilainen v. Finland (Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22.09.2009 року), у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст.6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення..».
В ході судового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону в повній мірі не дотримався з огляду на таке.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, прийшовши до висновку про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 2, 9, 13 ч.2 ст.115 КК України, поклав в основу прийнятого рішення показання потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які не були очевидцями вчинення кримінальних правопорушень, дані витягу з кримінального провадження №0001519 від 24.12.2015 (т.2 а.к.п.178), дані протоколу огляду місця події з фототаблицею від 24.12.2015 (т.2 а.к.п.180-249), дані акта застосування службового собаки від 24.12.2015 (т.2 а.к.п.250), дані акта застосування службового собаки від 24.12.2015 (т.2 а.к.п.251), дані протоколу огляду місця події з фото-таблицею від 24.12.2015 (т.3 а.к.п.1-28), дані протоколу обшуку з фото-таблицею від 24.12.2015 (т.3 а.к.п.31-45), дані заяви ОСОБА_9 від 24.12.2015 (т.3 а.к.п.46), дані протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.12.2015 (т.3 а.к.п.47-51), висновок експертизи №161/2015 від 03.02.2016 (т.3 а.к.п.53-55), висновок експерта №282/2015-мк від 15.01.2016 (т.3 а.к.п.57-60), висновок експерта №1638/2015-ім від 31.12.2015 (т.3 а.к.п.62-64), висновок експертизи №160/2015 від 03 лютого 2016 року (т.3 а.к.п.65-68), висновок експерта №1637/2015-ім від 28.12.2015 (т.3 а.к.п.69-70), висновок експерта №281/2015-мк від 15.01.2016 (т.3 а.к.п.72-75), висновок експертизи №159/2015 від 03.02.2016 (т.3 а.к.п.77-80), висновок судово-медичної експертизи № 298/2015 від 14.01.2016 (т.3 а.к.п.92), висновок судово-психіатричного експерта № 15 від 26.01.2016 (т.3 а.к.п.93-101), висновок судово-імунологічної експертизи за № 1662/2015-ім від 28.01.2016 (т.3 а.к.п.106-111), висновок судово-імунологічної експертизи № 1663/2015-ім від 11.01.2016 (т.3 а.к.п.113-116), висновок судово-імунологічної експертизи № 1664/2015-ім від 13.01.2016 (т.3 а.к.п.118-121), висновок судово-імунологічної експертизи № 1665/2015-ім від 15.01.2016 (т.3 а.к.п.123-126), висновок судово-імунологічної експертизи № 1666/2015 від 22.01.2016 (т.3 а.к.п.128-131), висновок судово-імунологічної експертизи № 1667/2015-ім від 22.01.2016 (т.3 а.к.п.133-137), висновок судово-імунологічної експертизи № 1668/2015-ім від 22.01.2016 (т.3 а.к.п.139-142), висновок судово-цитологічної експертизи № 3/2016ц від 22.01.2016 (т.3 а.к.п.149-152), висновок судово-цитологічної експертизи № 5/2016ц від 22.01.2016 (т.3 а.к.п.162-163), висновок судово-цитологічної експертизи № 4/2016ц від 22.01.2016 (т.3 а.к.п.166-168), висновок медико-криміналістичної експертизи № 107/2016-мк від 12.04.2016 (т.3 а.к.п.175-179), висновок медико-криміналістичної експертизи № 108/2016-мк від 12.04.2016 (т.3 а.к.п.180-184), висновок медико-криміналістичної експертизи № 109/2016-мк від 12.04.2016 (т.3 а.к.п.185-190), висновок медико-криміналістичної експертизи № 110/2016-мк від 12.04.2016 (т.3 а.к.п.191-196), висновок медико-криміналістичної експертизи № 111/2016-мк від 12.04.2016 (т.3 а.к.п.197-202), висновок медико-криміналістичної експертизи № 112/2016-мк від 14.04.2016 (т.3 а.к.п.203-207), висновок молекулярно-генетичної експертизи № 10/783 від 18.03.2016 (т.3 а.к.п.209-218), висновок молекулярно-генетичної експертизи № 10/784 від 18.03.2016 (т.3 а.к.п.220-226), висновок молекулярно-генетичної експертизи № 10/785 від 30.03.2016 (т.3 а.к.п.228-234), висновок молекулярно-генетичної експертизи № 10/786 від 05.04.2016 (т.3 а.к.п.236-242), висновок судово-трасологічної експертизи № 11/2202 від 20.02.2016 (т.3 а.к.п.243-248), висновок судово-трасологічної експертизи № 11/2203 від 19.01.2016 (т.3 а.к.п.250-253), висновок судової дактилоскопічної експертизи № 4/1452 від 25.02.2016 (т.4 а.к.п.13-30), протокол слідчого експерименту від 26.12.2015 року та відеозапис слідчого експерименту від 26.12.2015 року з участю підозрюваної ОСОБА_9 (т.4 а.к.п.34-47, 48) та дані, які характеризують ОСОБА_9 (т.4 а.к.п.57-61, 63).

У суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_9 винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 2, 9, 13 ч.2 ст.115 КК України, не визнала та суду пояснила, що за інкриміновані події нічого не пам`ятає. Зокрема вказала, що з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 раніше була знайома та з такими не сварилася. 23.12.2015 в денний час доби знаходилась в гостях у своєї односельчанки ОСОБА_13 , яка проживає в АДРЕСА_1 , де вживала алкоголь разом з ОСОБА_22 , а ввечері вона пішла додому. З невідомих причин в неї був стрес і вночі вона ходила по селу. Наступного дня 24.12.2015 зранку вона приходила до будинку ОСОБА_13 в АДРЕСА_1 , де, зайшовши в будинок, побачила вбитими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Вона порухала трупи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 руками, потім пішла до будинку ОСОБА_15 , де в будинку побачила її мертвою, та лежала на столі. З будинку ОСОБА_15 вона пішла до свого будинку, де розказала чоловіку, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 мертві.
Водночас, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, зазначаючи наведені вище непрямі докази вини ОСОБА_9 , та розкриваючи їх зміст, за наявності заперечувальних вину показань останньої, усупереч вимогам ст.ст. 94, 370 КПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, у тому числі в частині їх належності, допустимості та достатності, не співставив показання обвинуваченої з іншими доказами та не навів переконливих мотивів, з яких суд надав перевагу одним доказам та відкинув інші.
Крім того, всупереч вимогам ст.358, 359 КПК України, суд першої інстанції в судовому засіданні належно не дослідив та не дав у вироку відповідної оцінки і протоколу слідчого експерименту від 26.12.2015 року та відеозапису до нього, в ході якого на місці події в будинку на АДРЕСА_3 з участю підозрюваної ОСОБА_9 здійснювалося відтворення механізму та локалізації заподіяння тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , а також в будинку на АДРЕСА_2 -
ОСОБА_15 лідчий експеримент це слідча (розшукова) дія, що проводиться слідчим або прокурором відповідно до ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Сутність слідчого експерименту полягає у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, аналогічної чи максимально наближеної до тієї, у якій відбувалася розслідувана злочинна подія.

Як вбачається з обвинувального акта та вироку, обвинувачена ОСОБА_9 заподіяла потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_13 тілесні ушкодження масляним обігрівачем марки «DOMOTEC».
Водночас, як вбачається з відеозапису слідчого експерименту від 26.12.2015 року при встановленні обставин нанесення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 було надано коробку з розмірів, відмінних параметрам та вазі масляного обігрівача, на що не звернув увагу суд першої інстанції та не надав цьому відповідної оцінки.

За наведених обставин, зазначенні порушення відповідно до ст. 412 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали суду прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.
За змістом п.3 ч.1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального закону є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинуваченої ОСОБА_9 на справедливий розгляд справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Оскільки відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому дані обставини мають бути перевірені під час нового розгляду, при якому суду першої інстанції необхідно встановити фактичні обставини справи, дати оцінку здобутим доказам, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити інші доводи апеляційної скарги, усунути допущену неповноту судового розгляду, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
У зв`язку з тим, що вирок суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, беручи до уваги вимоги закону про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризиків переховування ОСОБА_9 від суду, враховуючи, що вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, колегія суддів вважає за необхідне залишити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартоюдо дня проведення підготовчого засідання, але не більше, ніж 60 діб

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 задоволити частково.
Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 10 вересня 2019 року відносно ОСОБА_9 скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_9 за п.п.1, 2, 9, 13 ч.2 ст.115 КК України у Сихівському районному суді м.Львова.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 залишити тримання під вартою до дня проведення підготовчого засідання, але не більше, ніж 60 діб до 29 серпня 2020 року включно.
Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4