КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3395/2020
Категорія ч. 4 ст. 358 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокурати №5 ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0003350 стосовно

ОСОБА_8 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Осинники Кемеровської області Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цим же вироком скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000, дата державної реєстрації 20 вересня 2019 року, шляхом заборони відчуження та розпорядження.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 використала завідомо підроблений документ за наступних обставин.
Так, наприкінці серпня 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці, невстановлена особа (матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме провадження), запропонувала ОСОБА_8 здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , на що остання відповіла згодою.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 вересня 2019 року, ОСОБА_8 отримала від невстановленої особи завідомо підроблений договір дарування квартири, зареєстрований за №471 від 29 вересня 2009 року та нібито посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9 , який містив неправдиві відомості про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в рівних долях передали у власність ОСОБА_8 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі з метою реалізації протиправного умислу, спрямованого на використання завідомо підробленого документа, ОСОБА_8 , діючи умисно, достовірно знаючи, що вищевказаний договір є підробленим та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, перебуваючи 20 вересня 2019 року за адресою: АДРЕСА_3 , підписала і подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 вересня 2019 року і завідомо підроблений договір дарування квартири, зареєстрований за №471 від 29 вересня 2009 року та нібито посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9 , який містив неправдиві відомості про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в рівних долях передали у власність ОСОБА_8 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

20 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 на підставі вищевказаної заяви ОСОБА_8 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_4 .

В результаті проведення перевірки архівного фонду №63 (приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_13 ) договір дарування від 29 вересня 2009 року, реєстровий №471, серед справ не виявлено. Будь-які додаткові відомості щодо посвідчення договору відсутні.

Вирок судом першої інстанції ухвалений за результатами спрощеного провадження згідно з ч. 2 ст. 382 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи підстави розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження та встановлені досудовим розслідуванням обставини, просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року змінити та виключити з резолютивної частини вироку абзац другий про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000, дата державної реєстрації 20 вересня 2019 року, шляхом заборони відчуження та розпорядження.

В обґрунтування своїх вимог стверджує, що скасовуючи арешт із зазначеного нерухомого майна, суд вийшов за межі судового розгляду та скасував арешт із предмета вчинення кримінального правопорушення, який визнано речовим доказом і накладено арешт в іншому кримінальному провадженні, а саме за №0008322 від 14 листопада 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Зокрема, як зазначає прокурор, у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0008322 від 14 листопада 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені слідством особи, шляхом обману та зловживання довірою, виготовили та використали підроблені документи, залучивши до цього підставних осіб, переоформили право власності та заволоділи квартирою АДРЕСА_4 та квартирою АДРЕСА_5 .

28 листопада 2019 року постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 визнано речовим доказом та ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року накладено арешт на зазначений об`єкт нерухомого майна.

27 травня 2020 року з матеріалів досудового розслідування №0008322 було виділено в окреме провадження матеріали за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, під №0003350, і в цьому провадженні ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 07 серпня 2020 року обвинувальний акт із клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні відносно ОСОБА_8 скеровано для розгляду до суду. При цьому стороною обвинувачення будь-яких клопотань чи застережень щодо визначення долі такого речового доказу, як квартира АДРЕСА_4 , не подавалось і не зазначалось. Отже, у суду не було законних підстав для прийняття рішення про скасування арешту нерухомого майна.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

З огляду на те, що прокурором оскаржується вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження згідно з ч. 2 ст. 382 КПК України, виключно в частині рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, то колегія суддів переглядає судове рішення лише в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду.

Питання про долю речових доказів і документів та скасування арешту майна вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (ч. 9 ст. 100, ч. 4 ст. 174 КПК України), а рішення щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження є обов`язковою складовою резолютивної частини вироку (п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження №0003350 щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, вони були виділені з іншого кримінального провадження, а саме №0008322, відомості про яке внесені 14 листопада 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Досудове розслідування в цьому провадженні ще триває.

Безпосередньо у кримінальному провадженні №0008322, де предметом злочину є об`єкти нерухомості, в тому числі квартира АДРЕСА_4 , яка визнана речовим доказом, ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києві від 13 грудня 2019 року в порядку ст.ст. 170-173 КПК України був накладений арешт на вказану квартиру шляхом заборони відчуження та розпорядження.

При цьому у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358 КК України, яка обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа - договору дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , такий захід забезпечення кримінального правопорушення як арешт майна не застосовувався, що безпосередньо слідує з реєстру матеріалів досудового розслідування та матеріалів кримінального провадження, а речовими доказами визнані матеріали реєстраційної справи, в яких міститься підроблений документ, використаний ОСОБА_8 .

За наведених обставин колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що суд не вправі був вирішувати питання про скасування арешту з об`єкта нерухомості при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 , оскільки такий захід забезпечення стосується іншого кримінального провадження, в якому триває досудове розслідування, отже вийшов за межі своїх повноважень під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в цій частині, як такий що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, - скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокурати №5 ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_8 в частині рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, а саме в частині рішення про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000, дата державної реєстрації 20 вересня 2019 року, шляхом заборони відчуження та розпорядження - скасувати.

У решті вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4