ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 481/1134/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/819/780/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст.14-ч.3 ст.187,
ч.1 ст.162, ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А
іменем України

11 серпня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000246 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 , прокурора, захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2020 року, яким:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 17.02.2005 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі; звільненого 06.08.2012 року за відбуттям строку покарання,
засуджено:
за ч.1 ст.263 КК України на 4 роки позбавлення волі;
за ч.1 ст.162 КК України на 3 роки обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років.
ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України та на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України виправдано за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 14.04.2018 року.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_11 визнано винним та засуджено за те, що він за невстановлених в ході досудового розслідування місці та часі, незаконно придбав ручну короткоствольну вогнепальну зброю «ZORAKI MOD 914» та патрони травмуючої (несмертельної) дії в кількості 11 штук, які не є боєприпасами, та зберігав вогнепальну зброю у невстановленому місці, яку в подальшому, 13.04.2018 близько 20.30 год. незаконно носив при собі та з якою незаконно проник у двір житлового будинку потерпілого ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Окрім цього, 13.04.2018 року близько 20.30 годин ОСОБА_11 разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою, незаконно проникли до домоволодіння ОСОБА_8 огородженого двору (присадибної земельної ділянки), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно перебували до моменту їх затримання.
Також органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що він за попередньою змовою групою осіб вчинив готування до розбою, поєднане із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений з проникненням у житло за наступних обставин. ОСОБА_11 у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці, попередньо домовився з невстановленою у ході досудового розслідування особою спільно вчинити напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння його майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, тобто вчинити розбій із застосуванням вогнепальної зброї та із проникненням у житло ОСОБА_8 житловий будинок, у якому останній постійно проживає, розташований за адресою АДРЕСА_2 . За спільним задумом ОСОБА_11 та невстановленої слідством особи, вони повинні були визначити найбільш оптимальний спосіб проникнення в житловий будинок ОСОБА_8 , після проникнення у двір вказаного житлового будинку та після огляду та спостереження за цим житлом. З метою реалізації задуманого, ОСОБА_11 спільно з невстановленою особою, у невстановлений в ході досудового розслідування час, завчасно підшукали знаряддя та засоби, для вчинення розбою: клейку стрічку типу «скотч», самофіксуючі полімерні хомути, шапки чорного кольору типу «Балаклава», матерчаті перчатки та ручну короткоствольну вогнепальну зброю «ZORAKI MOD 914», споряджену патронами несмертельної (травмуючої) дії типу «Сова П» у кількості 11 штук. Під час вчинення розбою ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа за попередньою домовленістю запланували використати вказані засоби та знаряддя вчинення розбою наступним чином. Так, ОСОБА_11 спільно з невстановленою слідством особою, мали намір, погрожуючи ОСОБА_8 , під час вчинення на нього розбійного нападу застосуванням короткоствольної вогнепальної зброї «ZORAKI MOD 914», шляхом спричинення вогнепальних поранень (тілесних ушкоджень) різного ступеню тяжкості, та навіть убивством, тобто вчиненням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, подолати його волю до опору. При цьому, ОСОБА_11 спільно з невстановленою слідством особою під час вчинення розбою з метою остаточного подолання можливого опору ОСОБА_8 та повного контролю за його поведінкою, після погроз застосування вогнепальної зброї, планували примусити ОСОБА_8 виконувати їх накази щодо негайної передачі грошових коштів та цінностей або повідомлення їх місцезнаходження, після чого зв`язати та знерухоміти його за допомогою самофіксуючих полімерних хомутів та клейкої стрічки типу «скотч». Для того, щоб ОСОБА_8 під час розбійного нападу не покликав на допомогу, ОСОБА_11 спільно з невстановленою слідством особою планували використати клейку стрічку типу «скотч» також для заклеювання рота ОСОБА_8 .. В результаті здійснення, за задумом ОСОБА_11 та невстановленої слідством особи, вказаних запланованих дій на їх вимогу, ОСОБА_8 негайно віддасть грошові кошти та інше цінне майно або повідомить нападникам про місце їх зберігання. З метою унеможливити ідентифікацію правоохоронними органами своїх особистостей за відбитками пальців рук, які могли бути залишеними на місці злочину або шляхом впізнання за рисами обличчя, ОСОБА_11 та інша невстановлена слідством особа перед вчиненням розбійного нападу планували одягнути матерчаті перчатки та шапки типу «балаклава». Реалізуючи задумане, ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа 13.04.2018 близько 20.30 год., маючи при собі раніше підшукані: ручну короткоствольну вогнепальну зброю «ZORAKI MOD 914», споряджену патронами несмертельної (травмуючої) дії типу «Сова П» у кількості 11 штук, засоби зв`язування самофіксуючі полімерні хомути у кількості 2 штук, моток прозорої клейкої стрічки типу «скотч», дві шапки типу «балаклава», матерчаті перчатки, невстановленим слідством способом прибули до домоволодіння ОСОБА_8 .. В цей же час ОСОБА_11 та невстановлену слідством особу біля домоволодіння ОСОБА_8 побачив його сусід ОСОБА_12 , який проходив поруч них та звернув увагу на їх підозрілу поведінку один із співучасників вчинення розбою заметушився та відвернувся, намагаючись приховати свою зовнішність. ОСОБА_12 припустив, що ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа задумали вчинити який-небудь злочин, пов`язаний із заволодінням чужого майна та вирішив простежити за вказаними особами та запобігти вчиненню ними злочину. Про побачене та свої припущення ОСОБА_12 повідомив свого знайомого ОСОБА_13 , запропонував йому разом підійти до домоволодіння ОСОБА_8 та спільно запобігти вчиненню злочину. Водночас, продовжуючи свої спільні злочинні дії, ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа, з метою унеможливити ідентифікацію своїх особистостей, одягнули шапки чорного кольору типу «балаклава», матерчаті перчатки, перелізли через огорожу і таким чином, незаконно проникли на огороджений двір житлового будинку ОСОБА_8 , розташованого за вищевказаною адресою. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа, діючи за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи незаконно на території домоволодіння ОСОБА_8 у дворі житлового будинку, готувалися до вчинення розбою на ОСОБА_8 - оглядали вказане житло та обирали найбільш сприятливий спосіб проникнення в будинок з метою вчинення вказаного злочину. При цьому, у домоволодінні ОСОБА_8 зберігалися грошові кошти в сумі 4 000 грн., а цінним майном він не володів. У цей час ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підійшли до домоволодіння ОСОБА_8 та виявили, що ОСОБА_11 і невстановлена слідством особа вже перебували у дворі будинку ОСОБА_8 , та які в цей час підготовились до вчинення розбою. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи правомірно, з метою запобігти вчиненню розбою та затримання ОСОБА_11 і невстановленої слідством особи перелізли через огорожу домоволодіння ОСОБА_8 та потрапили у двір його будинку. При цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_13 наказали ОСОБА_11 та невстановленій слідством особі залишатись на місці. ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа, усвідомили, що після викриття їх ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у готуванні до вчинення розбою кінцевої мети заволодіти чужим майном вони вже не зможуть, вирішили втекти з місця пригоди. Після чого, ОСОБА_11 разом з невстановленою слідством особою перелізли через огорожу двору ОСОБА_8 , проникли на город ОСОБА_8 та почали втікати. Проте ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , діючи правомірно, стали переслідувати ОСОБА_11 та невстановлену слідством особу, які щойно мали вчинити розбій, з метою затримання, наздогнали ОСОБА_11 подолали його опір та затримали на городі ОСОБА_8 , після чого передали його правоохоронним органам після їх прибуття на місце вчинення злочину. Вищевказані знаряддя та засоби вчинення готування до розбою були вилучені на місці пригоди правоохоронними органами. Інша невстановлена слідством особа з місця вчинення злочину втекла.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- представник потерпілого ОСОБА_8 захисник ОСОБА_9 посилається на незаконність на необґрунтованість вироку щодо ОСОБА_11 в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України, вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, призначення покарання за ч.1 ст.263, ч.1 ст.162 КК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує, що при готуванні до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України, ОСОБА_11 використовувалась ручна короткоствольна вогнепальна зброя, що підтверджено як поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , так і висновками судової молекулярно-генетичної та судової експертизи зброї. Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_11 є раніше судимою особою за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України. Крім того, про доведеність готування до вчинення злочину свідчить наявність у обвинуваченого завчасно підшукуваних засобів, а саме засобів зв`язування в кількості 2 штук самофіксуючих полімерних хомутів, мотка прозорої клейкої стрічки типу «скотч», двох шапок типу «балаклава», матерчатих перчаток. Саме за допомогою вказаних засобів, обвинувачений разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою планували вчинити відносно потерпілого ОСОБА_8 незаконні дії, спрямовані на подолання його опору та волі, а також примусити останнього до виконання їх наказів та передачі грошових коштів і цінностей. На територію домоволодіння потерпілого обвинувачений з невстановленою особою проникли саме з метою вчинення розбою. Вказує, що всі дії, передбачені ч.1 ст.14 КК України, обвинуваченим було вчинено, однак саме внаслідок дій свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були спрямовані на зупинення злочинної діяльності ОСОБА_11 , розбій не вдалось вчинити. З цих підстав вважає, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_11 , не відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, оскільки особу не визнано винною в повному обсязі пред`явленого обвинувачення, а також судом не враховано при призначенні покарання те, що ОСОБА_11 є особою раніше судимою.
Просить повторно допитати потерпілого, свідків, дослідити письмові докази, скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.162, ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст.162 КК України у виді 2 років виправних робіт, за ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.;

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження та правильність кваліфікації дій, доведеність вини ОСОБА_11 за ч.1 ст.263, ч.1 ст.162 КК України, вважає вирок суду першої інстанції незаконним в частині виправдання обвинуваченого за ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та незастосуванні закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню. Зазначає, що всупереч вимог ст. 94 КПК України судом не надано належної оцінки доказам, якими підтверджено доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні готування до розбою. Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що потерпілий ОСОБА_8 має у власності будинок, автомобіль, земельну ділянку, займає посаду заступника голови по переробці на приватному сільськогосподарському підприємстві, тобто систематично отримує прибуток, що свідчить про відсутність підстав вважати його малозабезпеченою особою, яка не має у володінні цінного майна. Для підготовки до вчинення злочину обвинуваченим використовувалась ручна короткоствольна вогнепальна зброя, споряджена патронами у кількості 11 штук, засоби зв`язування самофіксуючі полімерні хомути, моток прозорої клейкої стрічки типу «скотч», дві шапки типу «балаклава», матерчаті печатки. Судом було покладено зміст послідовних та узгоджених показаній потерпілого та свідків лише в обгрунтування обвинувачення за ч.1 ст.263, ч.1 ст.162 КК України, при цьому безпідставно не надано їм оцінки в частині підтвердження обставин готування до розбою.
Просить повторно допитати потерпілого, свідків, дослідити письмові докази та дані, що характеризують обвинуваченого. Скасувати вирок суду в частині виправдання ОСОБА_11 за ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним за ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Вважати ОСОБА_11 засудженим за ч.1 ст.263 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.162 КК України на 3 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання доведеним обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України та вважає, що призначене ОСОБА_11 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину. Свої доводи мотивує тим, що обвинувачений не пристосовував заздалегідь засоби, які були при ньому під час затримання, знайшов їх у дворі потерпілого, зокрема зброю. Висновком судово-дактилоскопічної експертизи №479 від 31.05.2018 року не ідентифіковано особу у зв`язку з відсутністю слідів папілярних узорів, а отже не доведено, що зброя належить саме обвинуваченому. Вважає, що всупереч вимог ст.ст.94, 370 КПК України судом першої інстанції не було надано належної оцінки всім доказам у кримінальному провадженні. Вказує, що згідно пояснень потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачений не застосовував до нього насильство, а тому моральну шкоду безпідставно стягнуто на користь потерпілого, вона жодним чином не підтверджена. Посилаючись на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, практику ЄСПЛ, ст.62 Конституції України зазначає, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, не доведена.
Просить скасувати вирок суду в частині визнання ОСОБА_11 винним за ч.1 ст.263 КК України та ухвалити в цій частині виправдувальний вирок. У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи представника потерпілого захисника ОСОБА_9 , який підтримав свої апеляційні вимоги, просив ухвалити новий вирок в повному обсязі висунутого ОСОБА_11 обвинувачення та призначити більш суворе покарання, підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, доводи захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 , які підтримали свої апеляційні вимоги, просили скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_11 за ч.1 ст.263 КК України та виправдати його за цим обвинуваченням, заперечували проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілого та прокурора, думку прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та частково апеляційні вимоги представника потерпілого, просили ухвалити новий вирок в повному обсязі висунутого ОСОБА_11 обвинувачення та призначити більш суворе покарання, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
В апеляційних скаргах представника потерпілого - захисника ОСОБА_9 та прокурора заявлені клопотання про повторне дослідження доказів, зокрема, допит потерпілого, свідків, дослідження доказів у вказаному кримінальному провадженні, яким на їх думку, судом першої інстанції не дано належної оцінки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначені представником потерпілого та прокурором в апеляційній скарзі докази, показання потерпілого, свідків та письмові докази досліджені в повному обсязі та без порушень, що підтверджується і змістом апеляційних скарг, оскільки в них відсутні посилання на такі обставини, а тому їх повторне дослідження, за таких обставин, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.7 ч.1 п.3, п.15 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та викликати певні сумніви в упередженості суду.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що після допиту потерпілого, свідків, заявлених у кримінальному провадженні та дослідження всіх письмових доказів, стороною обвинувачення не заявлялось жодних клопотань щодо повторного допиту та додаткового з`ясування обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду справи.

Враховуючи, що стороною обвинувачення не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони обвинувачення відсутні.

Зі змісту апеляційних скарг представника потерпілого та прокурора вбачається, що їх доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження у судовому рішенні, що не є підставою для повторного дослідження доказів.

Відповідно до положень статті 404 КПК України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 9 липня 2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19).

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.263 КК України, за які він засуджений, за встановлених та викладених у вироку обставин, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Як убачається зі змісту апеляційних скарг сторін обвинувачення та захисту, ними не оскаржується вирок суду першої інстанції в частині засудження М`яча за ч.1 ст.162 КК України, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Що ж до доводів сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, то вони були предметом перевірки в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 не визнав себе винним в обсязі висунутого йому обвинувачення за ч.1 ст.162, ч.1 ст.263, ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України та на підставі ст.63 Конституції України відмовився від надання показань.

Обставини, за яких ОСОБА_11 вчинив інкриміновані йому злочини, передбачені ч.1 ст.162, ч.1 ст.263 КК України, підтверджуються наступними доказами.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, що він з обвинуваченим раніше знайомий не був. 13.04.2018 року він приїхав додому з ОСОБА_12 , їм відкрила ворота сусідка ОСОБА_14 , яка чекала їх у дворі, що допомагає йому по господарству. Вони поставили автомобіль у гараж та разом із ОСОБА_14 зайшли до літньої кухні, ОСОБА_12 пішов додому. Надалі почала сильно гавкати собака, ОСОБА_14 вийшла та повідомила, що на городі якісь крики. Коли вони вийшли у двір, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вели обвинуваченого ОСОБА_11 , у того був на руці надітий скотч. Обвинувачений йому не погрожував, пропонував гроші, щоб домовитися. ОСОБА_14 впізнала обвинуваченого та зазначила, що саме його та іншу особу вона бачила тиждень тому на подвір`ї потерпілого. Пізніше поліція знайшла на даху його домоволодіння маски типу «балаклава» у кількості 2 штук, затяжки (хомути) у кількості 2 штук, рукавиці та пістолет, який лежав неподалік від місця боротьби сусідів з обвинуваченим під час його затримання. Потерпілий також зазначив, що на час вчинення злочину та зараз працює на приватному сільськогосподарському підприємстві заступником голови по переробці, він приймав грошові кошти на роботі по господарству, однак додому він їх не привозив, і взагалі грошові кошти до банку завозив бухгалтер, він з грошима справи не мав. Він не є заможною людиною, цінностей вдома не має. Раніше нападів на нього не було, однак він впевнений, що його «замовили», і він знає хто, однак цю особу не назвав, оскільки у нього відсутні докази, а відтак стверджувати точно він не може. Він також знає, з якою метою його замовили, однак відмовляється про це повідомити суд, і така мета не пов`язана із здійсненням ним господарської діяльності. Якщо обвинувачений мав на меті його вбити, його потрібно покарати суворо.

Cвідок ОСОБА_14 показала, що вона є сусідкою потерпілого, давно з ним знайома, допомагає йому по господарству. Ввечері 13.04.2018 року, коли ОСОБА_8 повернувся додому, вони разом у нього вдома перебували у літній кухні, коли стала дуже сильно гавкати собака. Вона вийшла на вулицю, почула зі сторони городу крики та лайку, після чого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 привели на подвір`я домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_11 . Саме його разом з іншою невідомою особою вона бачила тиждень тому у дворі потерпілого.

Cвідок ОСОБА_13 показав, що є сусідом потерпілого ОСОБА_8 . 13.04.2018 року ввечері йому зателефонував ОСОБА_15 та попросив пройти до будинку потерпілого, бо він бачив підозрілу особу у провулку. Коли проходили неподалік від дому потерпілого, вони почули тріск та побачили, що через паркан потерпілого виглядає якась невідома особа в масці типу «балаклава». ОСОБА_15 крикнув чоловіку «стій», на що той почав тікати в іншому напрямку через город потерпілого. ОСОБА_15 перескочив через паркан, став наздоганяти цю особу та схопив її біля паркану домоволодіння потерпілого, однак чоловік вирвався та втік. В цей час він почув тріск шиферу та побачив, як обвинувачений впав з даху, він був без маски, на правій руці був моток скотча. Він (свідок) сказав ОСОБА_16 , щоб він лежав і не рухався, після чого останній почав вставати, пропонував йому домовитися, потім став тікати в бік городу домоволодіння потерпілого. Він наздогнав ОСОБА_17 . Коли обвинувачений тікав, він щось викинув з рук. Під час затримання обвинувачений наніс йому мотком скотча, який був на правій руці, три удари в область голови та обличчя. Він (свідок) почав кликати на допомогу, прибіг ОСОБА_15 , після чого він та ОСОБА_15 затримали обвинуваченого та повели його на подвір`я, куди вийшов з літньої кухні потерпілий ОСОБА_8 .

Cвідок ОСОБА_12 показав, що є сусідом потерпілого ОСОБА_8 , товаришує з ним. 13.04.2018 року в період часу з 20.00 - 21.00 години привіз потерпілого додому, там чекала сусідка ОСОБА_18 , вони поставили автомобіль у дворі та він пішов до себе додому. В цей час йому назустріч йшла раніше невідома йому особа у капюшоні, він притиснувся до забору та пропустив його, чим викликав у нього підозру. Оскільки раніше до будинку потерпілого вже мали намір потрапити злочинці, він вирішив прослідкувати за вказаною особою, задля чого покликав ОСОБА_19 . Коли він з ОСОБА_19 проходили повз паркану потерпілого, побачили, як з-за паркану визирнула невідома особа в масці типу "балаклава", та, побачивши їх, почала тікати. Він (свідок) перескочив через паркан та наздогнав особу, почав його тягнути у двір до потерпілого. В руках у того нічого не було. В цей час на ОСОБА_19 з прибудови домоволодіння скочив ОСОБА_20 і впав, пропонував домовитися, потім почав тікати, за ним побіг ОСОБА_19 . Вони почали боротися з ОСОБА_21 , ОСОБА_19 покликав на допомогу. В цей час він почав тягнути невідому особу, яку він затримав, в бік до ОСОБА_19 та обвинуваченого, однак чоловік вирвався, скинув куртку та втік. Він з ОСОБА_19 затримали ОСОБА_17 та привели його у двір потерпілого. Обвинувачений просив не викликати поліцію. Після того, як приїхали працівники поліції, на прибудові, звідки скочив ОСОБА_20 , знайшли маску типу "балаклава", у дворі потерпілого - затяжки (хомути), неподалік від місця, де ОСОБА_19 боровся з ОСОБА_21 , на городі - пістолет.

Зазначені показання потерпілого та свідків узгоджуються з іншими доказами.

Даними протоколу огляду місця події від 13.04.2018 року із фототаблицею та схемою домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 та прилеглої території, з якого вбачається, що під час огляду на даху літнього навісу №2 в середній частині виявлено на вилучено одну тряпчану рукавицю синього кольору, прорезинену цятками з трикутником з написом «Doloni», шапку чорного кольору з прорізом для очей типу «балаклава». На даху навісу №1 - моток липкої стрічки «скотч». На ґрунті біля стінки навісу № 1 - два пластикові хомути чорного кольору з фіксаторами на кінцях. На території присадибної ділянки ліворуч від входу в дальньому кутку на загородці з шиферним покриттям - одну тряпчану рукавицю синього кольору, прорезинену цятками з трикутником з написом «Doloni», яка була вивернута. На відстані близько 4 м від входу до присадибної ділянки на землі - светр синього кольору з капюшоном. Ліворуч від входу до присадибної ділянки на відстані близько 5, 5 м - два недопалки цигарок марки «LD» та «Winston». На відстані приблизно 3,5 м від вхідної хвіртки до присадибної ділянки на землі - шапку чорного кольору з прорізом для очей типу «балаклава». При огляді шиферного паркану, яким огороджено присадибну ділянку праворуч, на відстані близько 17 м виявлено його пошкодження у вигляді часткового відривання листу шиферу від кріплення. Ліворуч від початку паркану на відстані близько 12 м виявлено отвір у шифері з нерівними краями шириною 71 см, на землі біля якого маються уламки шиферу. Також на ґрунті біля вказаного отвору виявлено на вилучено предмет, зовні схожий на пістолет, на затворі якого ліворуч є напис "Zoraki mod 914", праворуч є напис cal.9 mm P.A.K. Made by ATAK arms ltd. Зліва на рамі є напис НОМЕР_1 . Вказані написи викарбовані на металевих частинах. Рукоятка пластикова, оранжевого кольору, в основі рукоятки є магазин, який на момент огляду споряджений патронами в кількості 11 штук, на дні гільзи яких є напис "Сова 9 mm". На момент огляду курок перебував у зведеному стані, патрони в патроннику відсутні.
(т.1 а.п.155-177)
Висновком судово - дактилоскопічної експертизи № 479 від 31.05.2018 року встановлено, що ідентифікувати особу неможливо у звязку із відсутністю слідів папілярних узорів (слідів пальців рук та долонних поверхонь) на поверхнях мотка клейкої прозорої стрічки, вилучених в ході огляду місця події 13.04.2018 року розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
(т.2 а.п.168-172)
Висновком судової молекулярно - генетичної експертизи № 379 від 03.07.2018 року встановлено, що генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_11 на шапці чорного кольору типу "балаклава" (об`єкт №2) виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які є змішаними та для ідентифікації не придатні.
(т.2 а.п.182-190)
Висновком судової молекулярно - генетичної експертизи № 451 від 05.07.2018 року встановлено, що на шапці чорного кольору типу "балаклава" (обєкт №1) виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на шапці чорного кольору типу "балаклава" (обєкт №1), збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_11
(т.2 а.п. 200-208)
Висновком судової експертизи зброї № 339 від 26.07.2018 року встановлено, що наданий на експертизу предмет, зовні схожий на пістолет з маркуванням "Zoraki mod 914", який вилучено під час огляду місця події від 13.04.2018 року на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , є ручною короткоствольною вогнепальною зброєю. Предмет, зовні схожий на пістолет з маркуванням "Zoraki mod 914", виготовлений промисловим способом із подальшим саморобним внесенням змін в його конструкцію шляхом видалення втулки з дульної сторони ствола з можливістю стрільби пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., що споряджені полімерними (гумовими) кулями (або їх аналогами), пістолетними патронами, спорядженими речовиною сльозогінної та подразнюючої дії калібру 9 мм Р.А., а також способом роздільного заряджання з використанням шумових патронів калібру 9 мм Р.А. та саморобних свинцевих круглих куль діаметром до 8,28 мм. Предмет, зовні схожий на пістолет з маркуванням "Zoraki mod 914", є гладкоствольним самозарядним пістолетом моделі "Zoraki mod 914"№ НОМЕР_1 , калібру 8,28 мм, перероблений саморобним способом для стрільби пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., що споряджені полімерними (гумовими) кулями (або їх аналогами), пістолетними патронами, спорядженими речовиною сльозогінної та подразнюючої дії калібру 9 мм Р.А., пістолетними шумовими патронами калібру 9 мм Р.А., а також способом роздільного заряджання з використанням шумових патронів калібру 9 мм Р.А.К. та саморобних свинцевих круглих куль діаметром до 8,28 мм. Пістолет придатний до проведення пострілів. Патрони в кількості 11 шт. до боєприпасів не належать, а є патронами несмертельної (травматичної) дії "Сова П", споряджених полімерною (гумовою) кулею калібру 9 мм Р.А. виробництва ТОВ "СОВА ОРУЖЕЙНАЯ", Україна.
(т.2 а.п.216-225)
Даними протоколу огляду місця та показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 підтверджено ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_11 незаконно проник до іншого володіння потерпілого. Коли його виявили свідки, то ОСОБА_11 став тікати з бік огороду, де його наздогнали та затримали свідки, і саме на місці затримання ОСОБА_11 було виявлено та вилучено вогнепальну зброю (пістолет).
Так, з показань свідка ОСОБА_13 , який безпосередньо затримував обвинуваченого ОСОБА_11 випливає, що під час втечі обвинувачений щось викинув з рук у бік; з показань свідка ОСОБА_12 , який наздогнав та намагався затримати іншу особу - співучасника ОСОБА_11 , вбачається, що в руках у невстановленої особи нічого не було. Пістолет знайшли неподалік від місця, де свідок ОСОБА_13 боровся з ОСОБА_11 на городі, та зазначену обставину підтвердив і потерпілий ОСОБА_8 , який показав, що виявлений пістолет йому не належить.

Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_11 злочинів, а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162 ,ч.1 ст.263 КК України, та обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту про недоведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, іобґрунтовано не прийняв її до уваги, оскільки вона суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , даними протоколу огляду місця події, висновком судової експертизи зброї, з яких випливає, що ОСОБА_11 незаконно проник до іншого володіння потерпілого, де на місці його затримання було виявлено вогнепальну зброю (пістолет), а тому версія сторони захисту про те, що ця зброя не належить ОСОБА_11 , жодними доказами не підтверджена.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпілий та свідки могли обмовити ОСОБА_11 у вчиненні злочинів через їх зацікавленість, а також про можливу фальсифікацію доказів органом досудового розслідування, в матеріалах провадження немає.

Аналіз наведених вище доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_11 у вечірній час з іншою особою, коли потерпілий перебував удома, незаконно проникли до іншого володіння особи, а коли їх було виявлено свідками, стали тікати, де на місці затримання ОСОБА_11 було виявлено вогнепальну зброю.
Давши належну оцінку дослідженим доказам у їх сукупності, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_11 винним у вчиненні злочинів, за які він засуджений, та правильно кваліфікував його дії як за ч.1 ст.162, так ч.1 ст.263 КК України як придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, і його вина доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.
Тому, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеність вини ОСОБА_11 в частині його засудження за ч.1 ст.263 КК України,слід визнати такими, що суперечать наведеним доказам.

Підстав для скасування вироку в частині засудження ОСОБА_11 за ч.1 ст.263 КК Українита ухвалення нового виправдувального вироку в цій частині, як про це ставить питання сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

Що ж до доводів представника потерпілого та прокурора про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України, то вони є непереконливими та грунтуються на припущеннях, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_11 в частині висунутого обвинувачення за ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, є належним чином мотивованим, а вирок суду - законним та обґрунтованим.

Такий висновок суду ґрунтується на досліджених під час судового розгляду доказах у їх сукупності, наданих сторонами обвинувачення та захисту, яким дано належну оцінку, які не доводять вину ОСОБА_11 в цій частині висунутому йому обвинувачення.

Згідно із ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (постанова від 12.06.2018 у справі № 712/13361/15).

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Згідно із ст.187 КК України розбій - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Тобто, насильство при розбої застосовується з метою заволодіння майном або з метою його утримати.
З суб`єктивної сторони розбій передбачає лише прямий умисел - особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, що вона протиправно із застосуванням насильства чи з його погрозою звертає майно на свою чи іншої особи користь, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду. Обов`язковими суб`єктивними ознаками розбою є корисливий мотив - бажання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.
Готуванням до злочину, відповідно до ч.1 ст.14 КК України, є підшукування або пристосування засобів чи знарядь підшукування співучасників або змова на вчинення злочину, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення злочину. З суб`єктивної сторони готування до злочину можливе лише з прямим умислом, тобто винний усвідомлює, що він створює умови з метою вчинення певного злочину і бажає створити такі умови. При цьому винний має намір не обмежуватись лише готуванням до злочину, яке може бути закінченим і незакінченим, а вчинити такі дії, які призведуть до закінчення злочину, але йому не вдається реалізувати свій умисел, зробити це, довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Підставою відповідальності за готування до злочину, у відповідності до вимог ст. 2, 16 КК України, може бути лише встановлення в діянні особи складу злочину.
Водночас, в ході судового розгляду на підставі наведених вище доказів, органом досудового розслідування не було доведено, що умисел обвинуваченого ОСОБА_11 мав корисливу спрямованість, що вчинені ним дії були вчинені саме задля заволодіння майном потерпілого шляхом розбою.

Наданими стороною обвинувачення доказами, зокрема, показаннями потерпілого, свідків, даними протоколу огляду місця події, висновками судових експертиз підтверджується лише той факт, що 13.04.2018 року близько 20.30 год. ОСОБА_11 незаконно проник до іншого володіння потерпілого ОСОБА_8 огородженого двору (присадибної земельної ділянки) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , проте вони не є належними доказами вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 не визнав себе винним у готуванні до розбійного нападу та на підставі ст.63 Конституції України відмовився від надання показань.

З показань потерпілого ОСОБА_8 убачається, що він раніше не був знайомим з ОСОБА_11 .. Йому відомо, хто та за що його «замовив», однак така мета не пов`язана із здійснення ним господарської діяльності, а відтак і отримання матеріальної вигоди від злочину. Однак цю особу не назвав, оскільки у нього відсутні докази, а відтак стверджувати точно він не може. Отже, сам не може бути впевненим у тому, що ОСОБА_11 діяв з корисливих мотивів.
Проаналізувавши та оцінивши зібрані докази, надані стороною обвинувачення, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено наявність у ОСОБА_11 прямого умислу на готування до розбійного нападу саме з метою посягання на власність потерпілого, наміру протиправного із погрозою застосування насильства з метою звернення майна на свою чи іншої особи користь; як і не було доведено існування корисливого мотиву та мети - бажання обвинуваченого до незаконного збагачення самому або інших осіб.
Посилання сторони обвинувачення на те, що потерпілий ОСОБА_8 є забезпеченою особою та має у володінні власність, матеріальні цінності, що, на їх думку, свідчить про наявність умислу у ОСОБА_11 на заволодіння майном потерпілого та його готування до розбійного нападу, а також на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам та обставинам провадження в частині того, що обвинуваченим було підготовлено зброю, придатну для проведення пострілів, засоби зв`язування, шапки типу «балаклава», тобто всі засоби для вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілого, - позбавлені підстав, оскільки не доводять «поза розумним сумнівом» наявність прямого умислу ОСОБА_11 на заволодіння майно потерпілого шляхом готування до розбійного нападу чи іншого злочину та наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України.
Сам факт наявності у ОСОБА_11 вогнепальної зброї, яку було знайдено на місці його затримання свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , не є беззаперечним доказом наявності у ОСОБА_11 умислу на її використання з метою нападу та доведення його вини у готуванні до розбійного нападу, тому посилання сторони обвинувачення на те, що така зброя була пристосована ним як знаряддя для нападу на потерпілого, грунтуються на припущеннях.
Отже, під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_11 вчинив дії, спрямовані на готування до розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, а також на готування до вчинення будь-якого іншого злочину із застосуванням зброї та засобів зв`язування, приховування слідів злочину та маскування.
У зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг представника потерпілого та прокурора про те, що судом не дана належна оцінка зібраним у кримінальному провадженню доказам, в тому числі показанням потерпілого, свідків, даним протоколу огляду місця події та висновкам судових експертиз, наданих стороною обвинувачення, не відповідають дійсності.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були ретельно досліджені всі докази, яким дано належну оцінку в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності, та зроблено мотивований висновок про недоведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України, та обґрунтовано виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно сформованої судової практики з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку, зазначається про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неупереджено, всебічно, повно дослідивши надані учасниками процесу докази в їх сукупності, обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, а тому доводи сторони обвинувачення про порушення судом вимог ст.374 КПК України при ухваленні вироку є необґрунтованими.

Колегією суддів не встановлено упередженого ставлення суду до учасників процесу, його зацікавленість в результатах розгляду кримінального провадження, а також не створення судом першої інстанції необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема, стороні обвинувачення відповідно до положень ч 6 ст.22 КПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КК України, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку навів формулювання обвинувачення, яке було пред`явлене ОСОБА_11 органом досудового розслідування і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого в частині висунутого обвинувачення з зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних та достатніх доказів про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України, а показання потерпілого, свідків обвинувачення та інші письмові докази, які зібрані та досліджені у кримінальному провадженні, не містять об`єктивних, конкретних і безперечних доказів вчинення ОСОБА_11 суспільно небезпечного діяння. Все це належним чином мотивовано. У резолютивній частині вироку зазначено рішення про визнання його невинуватим у частині пред`явленого обвинувачення та його виправдання за відповідною статтею кримінального закону, і з яких підстав.

Отже, доводи представника потерпілого та прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та про необґрунтоване виправдання ОСОБА_11 в частині висунутого обвинувачення, є такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів на досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження, дослідженні та оцінці доказів, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність ОСОБА_11 та його виправдання в частині висунутого обвинувачення за ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_11 , судом апеляційної інстанції не виявлено. Докази в кримінальному провадженні зібрані та досліджені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин учинення злочинів, а також про доповнення судового розгляду сторони кримінального провадження не заявляли.

У зв`язку з чим, підстав для скасування вироку в частині виправдання ОСОБА_11 та ухвалення нового обвинувального вироку, як про це ставить питання сторона обвинувачення, колегія суддів не знаходить.

Призначаючи ОСОБА_11 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст.50, 65 КК України врахував ступень тяжкості вчинених злочинів, дані про його особу, що він раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має родину та малолітню дитину, обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, і для досягнення цілей покарання, задля запобігання вчинення ним нових злочинів, суд дійшов висновку, що його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, з чим погоджується і колегія суддів.
Підстав вважати, що призначене покарання є несправедливим, внаслідок його м`якості, як про це вказує представник потерпілого, не має.
Що стосується доводів представника потерпілого про неправильне вирішення цивільного позову про відшкодування потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди, то їх слід визнати безпідставними.
Судом першої інстанції було встановлено, що моральна шкода, заподіяна ОСОБА_8 полягає в пережитих хвилюваннях, нервовому потрясінні, які він пережив у зв`язку із посяганням обвинуваченого на недоторканість його житла, погіршенні стану здоров`я потерпілого після скоєного відносно нього злочину, що змусило його звернутися за лікарською допомогою.
Моральна шкода, у відповідності зі ст.1167 ЦК України, підлягає відшкодуванню обвинуваченим. За конкретних обставин заподіяння шкоди, враховуючи недоведеність стороною обвинувачення наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.187 КК України, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди та вважав за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 - 10 000 грн.
Такий висновок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження з урахуванням морального стану потерпілого.
Тому доводи представника потерпілого про доведеність готування ОСОБА_11 до розбійного нападу та необхідність збільшення суми стягнення з нього на користь потерпілого у відшкодування моральної шкоди до 50 000 грн., слід визнати необґрунтованими через недоведеність обвинувачення в цій частині.
Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. є достатнім та співмірним для досягнення мети компенсування наслідків незаконних дій, вчинених обвинуваченим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Тому, зважаючи на доводи сторін обвинувачення та захисту, заявлені ними вимоги, їхні апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок без зміни.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 , прокурора, захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 - залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2020 року щодо ОСОБА_11 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4