Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/468/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000193 від 09.01.2019 року за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, раніше судимого:

-15.09.2015 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт;
-12.05.2016 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці 15 днів;
-07.07.2017 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; звільнений 19.08.2017 по відбуттю строку покарання;
-02.11.2018 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, який 17.01.2019 ухвалою Кропивницького апеляційного суду залишено без змін,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення 13.01.2019 року, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення в якому він обвинувачується.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання:
за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 02.11.2018 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 1144,00 (одна тисяча сто сорок чотири) грн.
Процесуальні витрати в розмірі 572,00 грн. віднесено за рахунок держави.
Вирішено питання речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворе покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, надав покази та щиро розкаявся у вчиненому, бажав відшкодувати шкоду, але за обставин того, що він був взятий під варту, це позбавило його цієї можливості.

Згідно ст.. 67 КК України жодних обтяжуючих обставин встановлено не було.

Всі ці обставини значно зменшують небезпечність дій ОСОБА_7 та їх наслідків.

Короткий зміст суті справи:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за наступних обставин.

ОСОБА_7 приблизно о 04 годині 09.01.2019 перебував у своїх знайомих в домоволодінні АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні вищевказаного будинку, повторно, шляхом вільного доступу, викрав звідти мобільний телефон «HUAWEI Y 5 2017, модель MYA-U29, сірого кольору», вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 327 від 08.04.2019 року складає 1733,33 грн. та грошові кошти у розмірі 600 грн.
У подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2333,33 гривень.
Крім того, 09.03.2019 року близько 05 години, ОСОБА_7 перебував біля кафе «Куба 1», що по вул. Чорновола м. Кропивницькому, де побачив раніше невідому ОСОБА_10 , яка знаходився біля входу тримаючи мобільний телефон «Samsung J5» в правій руці та в цей час у ОСОБА_7 виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна.
ОСОБА_7 достовірно знаючи те, що дівчина супротиву спричинити не зможе, підійшов до потерпілої ОСОБА_10 та шляхом ривка вихопив з руки останньої мобільний телефон «Samsung J5», вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 328 від 08.04.2019 року складає 3214,17 грн.
Заволодівши у вказаний спосіб майном потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_7 втік з місця скоєння злочину, тим самим заволодів майном потерпілої.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 3214,17 грн.
Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, що кримінальне правопорушення по епізоду таємного викрадення чужого майна, у потерпілої ОСОБА_11 , що мало місце 13.01.2019 року, вчинене обвинуваченим, а тому ОСОБА_7 підлягає виправданню на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.
Суд першої інстанції оцінивши докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку між собою, суд дійшов висновку, що вони не підтверджують винуватості ОСОБА_7 , спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , які між собою узгоджені, послідовні, логічні, і свідчать про наявність сумніву щодо вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення по епізоду таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у потерпілої ОСОБА_11 , який в силу ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України тлумачиться на його користь. Та у суду відсутні дані ставити під сумнів показання обвинуваченого, потерпілого, свідка, щодо їх достовірності.
Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, вирок суду змінити, думку прокурора, який заперечив стосовно апеляційної скарги сторони захисту та просив вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 як і на правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_7 як обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

Такий висновок місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.

В апеляційних скаргах кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які законом класифікуються, як злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин, які караються позбавленням волі, враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності притягувався, офіційно не працює, неодружений, злочини вчинив маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, враховано позицію потерпілих щодо призначення покарання обвинуваченому, які винесли розгляд даного питання на розсуд суду. Обставиною, що пом`якшує покарання визнано щире каяття, обтяжуючих обставин судом не було встановлено.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегія суддів дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що суд, призначив ОСОБА_7 покарання, яке є справедливим і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що при призначенні міри покарання не достатньою мірою враховано особу обвинуваченого є безпідставними, констатуються з формальних підстав та належно, повно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, про що змістовно та обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.

Стороною захисту не наведено переконливих доводів на обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Призначене судом першої інстанції покарання, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

При перевірці кримінальної справи в апеляційному порядку не встановлено підстав для зміни вироку суду, та задоволення апеляційної скарги. Захисником не надано належного обґрунтування щодо порушення судом першої інстанції вимог при призначенні покарання.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2020 рокустосовно ОСОБА_7 обвинуваченого за 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4