Ухвала
Іменем України
17 грудня 2020 року
м. Київ
Справа № 752/12693/20
Провадження № 51-5299 впс 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув подання голови Київського апеляційного суду про направлення матеріалів провадження № 752/12693/20 за апеляційною скаргою голови Київського апеляційного суду на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року, з одного суду апеляційної інстанції до іншого,
встановив:
До Верховного Суду в порядку ст. 34 КПКУкраїни надійшло подання голови Київського апеляційного суду про направлення матеріалів провадження № 752/12693/20 за апеляційною скаргою голови Київського апеляційного суду на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року, з Київського апеляційного суду до іншого суду апеляційної інстанції.
Подання мотивовано тим, що згідно з вимогами ст. 32 КПК України розгляд апеляційної скарги не може здійснюватися судом, який є стороною у вищевказаному провадженні.

Учасники провадження вчасно повідомлені про день і час розгляду подання, в судове засідання не з`явились. Заперечень та клопотань про відкладення розгляду не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені у поданні доводи, дослідивши надані матеріали, суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року задоволено клопотання адвоката ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні Київського апеляційного суду, у кримінальному провадженні № 0000839 від 24 травня 2020 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України. Адвокату ОСОБА_4 надано тимчасовий доступ до речей і документів, які містяться у матеріалах кримінального провадження № 0000462 від 17 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України (судова справа№ 368/76/20, кримінальнепровадження № 1-кп/368/111/20), яке знаходитьсяу володінніКиївськогоапеляційногосуду, зможливістюознайомитисязнимитазробитиналежнимчиномзавіренікопії, зокрема, зоптичногодиску, наякомузбереженовідеозаписслідчогоекспериментузаучастюпідозрюваного ОСОБА_9 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, голова Київського апеляційного суду подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до речей і документів, які містяться у матеріалах кримінального провадження № 0000462 від 17 жовтня 2019 року.
В обґрунтування апеляційної скарги голова суду посилається на ту обставину, що тимчасовий доступ до речей і документів, які містяться у матеріалах судового провадження, що перебувають на розгляді у Київському апеляційному суді, є обставиною, яка перешкоджає Київському апеляційному суду здійснювати свої повноваження, визначені ст. 2, ч. 1 ст. 7, ст. 14, ч. 1 ст. 26 Закону України «Просудоустрій і статус суддів», оскільки за відсутності у володінні суду матеріалів кримінального провадження, що ним розглядається, суд апеляційної інстанції фактично буде позбавлений можливості здійснювати ефективний судовий розгляд такої справи.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Положеннями ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 131 КПКУкраїни встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема й тимчасовий доступ до речей і документів, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження регулюється нормами глави 15 КПКУкраїни.
Так, нормою ч. 1 ст. 159 КПК України передбачено, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.
Згідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
З огляду на те, що незалежність суддів є складовою права на справедливий суд, необхідно враховувати, що не може бути виправданим потребами досудового розслідування застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі і тимчасовий доступ до речей і документів, а також отримання матеріалів судових справ (копій документів, які містяться у справі, виписок з неї тощо) щодо справ, які перебувають у провадженні судді або справ, розгляд яких не є завершеним (рішення у справі не набрало законної сили; справа переглядається у апеляційному чи касаційному порядку; за нововиявленими обставинами; не вичерпані усі процесуальні можливості оскарження судових рішень).
За таких обставин, голова Київського апеляційного суду вважає, що ухвала слідчого судді є явно незаконною, а тому вона підлягає перегляду в апеляційному порядку. Так як надання дозволу на отримання матеріалів судового провадження, яке перебуває у провадженні Київського апеляційного суду та розгляд якого не завершено, є порушенням принципу самостійності суду та незалежності суддів як головної умови забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.
Відповідно до положень ч.2 ст.33 КПК України кримінальне провадження в апеляційній інстанції здійснюють відповідні апеляційні суди.
Оскільки Київський апеляційний суд є стороною по даному провадженню, то він не може здійснити такий перегляд.
З огляду на абз. 1 ч. 3 ст. 34 цього Кодексу, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити подання голови Київського апеляційного суду та направити матеріали провадження № 752/12693/20 за апеляційною скаргою голови Київського апеляційного суду на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року для розгляду до Чернігівського апеляційного суду, як найбільш територіально наближеного.
Керуючись ст. 34 КПКУкраїни, Верховний Суд
постановив:
Подання голови Київського апеляційного суду задовольнити.
Матеріали провадження № 752/12693/20 за апеляційною скаргою голови Київського апеляційного суду на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року,направити до Чернігівського апеляційного суду для розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10