КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/824/3577/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.ст. 303, 304 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року,

за участю

прокурора ОСОБА_8 ,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що в поданій ОСОБА_7 заяві не наведено об`єктивних даних та не подано доказів, які свідчили б про ознаки кримінальних правопорушень про які заявник зазначає в своїй скарзі, а тому в діях уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора відсутня бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 28.03.2020.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2020р. у справі №757/14754/20 та задовольнити його скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей його заяви від 28.03.2020р. до ЄРДР.
Щодо строків на апеляційне оскарження та права на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року апелянт зазначає, що відповідно до положень ч.3 ст.307 КПК України, чинних на момент оприлюднення оскаржуваної ухвали, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не могла бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, проте, Рішенням №4-р(ІІ)/2020 від 17.06.2020 р. Другий сенат Конституційного Суду України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, а відтак, апелянт вважає, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року підлягає оскарженню та просить поновити строк на апеляційне оскарження.
За доводами апелянта, ухвала слідчого судді є незаконною і необгрунтованою, прийнятою без урахування усіх істотних обставин по справі, всупереч прямим вимогам ч.4 ст.214 КПК України.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 зазначає, що припис ч.4 ст.214 КПК України містить імперативну вимогу; слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, проте слідчий суддя, на думку апелянта, вийшов за межі прямої вказівки закону та постановив ухвалу про відмову зобов`язати уповноважену особу Офісу Генерального прокурора зареєструвати відомості заяви про кримінальне правопорушення в ЄРДР, тобто, відмовився виконати пряму вказівку закону та вийшов за межі приписів ст.214 КПК України.
На переконання апелянта, КПК України не містить жодних випадків, коли заява з повідомленням про кримінальне правопорушення може бути не зареєстрована в ЄРДР.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. При цьому згідно з положеннями ст.24, ч.3 ст.392 КПК України, забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано §2 Глави 26 КПК України.
Приписами ст.309 КПК України передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Як вбачається з матеріалів провадження, заявником оскаржується ухвала слідчого судді про залишення без задоволення скарги на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, згідно ст. 309 КПК України, станом на день ухвалення судового рішення, зазначена ухвала оскарженню не підлягає.
Так, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з положеннями ч.3 ст.307 КПК України, які були чинними на момент розгляду скарги ОСОБА_7 , ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не могли бути оскаржені в апеляційному порядку, окрім ухвал про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 91 ч.1 ст. 286 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній в рішенні Великої палати Верховного суду від 18.11.2020 року у справі №4819/49/19, Рішенням Другого сенату КСУ від 17 червня 2020 року № 4-р (ІІ)/2020, визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення КСУ цього рішення положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Верховний суд вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у ст. 97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.
Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.
Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
У тексті рішення КСУ від 17 червня 2020 року № 4-р (ІІ)/2020 відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення.
На день прийняття ККС ухвали від 25 жовтня 2019 року норма ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, не була визнана неконституційною.
Водночас, відповідно до ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто, раніше чинний закон перестає застосовуватися у кримінальному провадженні після набрання чинності новим законом. На відміну від кримінального (матеріального) закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.
Відтак, ОСОБА_7 оскаржує ухвалу слідчого судді, що була постановлена 21.04.2020, тобто постановлено до ухвалення Рішення Конституційним Судом України 17 червня 2020 року, вказані у ньому положення щодо застосування норм закону в даному випадку застосуванню не підлягають.
Наведене дає підстави стверджувати те, що апеляційна скарга подана на рішення, яке не підлягає оскарженню у апеляційному порядку, що унеможливлює розгляд даної скарги судом апеляційної інстанції.

Нормами чинного кримінального процесуального закону України, зокрема, ч. 4 ст. 399 КПК України передбачена можливість судді-доповідача відмовити у відкритті провадження в тому разі, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, при цьому, на вирішення апеляційної скарги по даній категорії проваджень законодавцем визначено 72 години. Проте, протягом вказаного часу, витребувані з Печерського районного суду м. Києва матеріали судового провадження до суду апеляційної інстанції не надійшли, в зв`язку, з метою дотримання строків розгляду даної категорії провадження, було призначене судове засідання.
При цьому, питання про те, яке рішення в такій ситуації має постановити колегія суддів за наслідками обговорення питання про можливість розгляду апеляційної скарги, чинними нормами КПК України не передбачено.
Згідно висновків, викладених в Постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа № 755/10061/18), та в Ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/118), зазначено, що рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку встановлення вже в ході розгляду провадження в апеляційному порядку того, що скаргу подано на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційне провадження, підлягає закриттю. Тож, враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, які, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року є обов`язковими для застосування, колегія суддів доходить висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 376, 405 КПК України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4