Справа № 487/4794/20
Провадження № 1-кс/487/6275/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному 10.04.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному 10.04.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати якщо підозрюваному не буде обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Характер протиправного діяння ОСОБА_5 , в тому що будучи обізнаним, намагався приховати факт дорожньо-транспортної пригоди, та зник з місця події, прямо вказує на його намір уникати можливого розкриття правоохоронними органами скоєного ним кримінального правопорушення. При цьому, ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_7 , яка має на утриманні неповнолітню дитини, а також безпосередніх свідків неповнолітню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є свідками події дорожньо-транспортної пригоди, з метою уникнення кримінальної відповідальності та має можливість і може залякувати вказаних свідків та потерпілу, схиляти їх до дачі неправдивих показань, а також з цією метою вчинити щодо них інше кримінальне правопорушення. До того ж, в ході досудового розслідування від потерпілою ОСОБА_7 надійшла заява, про те що від підозрюваного ОСОБА_5 та його родичів на її адресу постійно надходять погрози за фактом дорожньо-транспортної пригоди та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень її покинув співмешканець. Окрім цього, підозрюваний ОСОБА_5 вимагає від потерпілої розписку про отримання 50000 гривень, які вона не отримувала. Також на теперішній час є реальний ризик того, підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування та суду з урахуванням тяжкості кримінальної відповідальності, яка йому загрожує, у тому числі безперешкодно вибути поза межі території України. Окрім цього, встановлено, щоОСОБА_5 проходить військову службу на території Одеської області, яка межує із територією Республіки Молдова, у зв`язку з чим є реальний ризик того, що не застосувавши до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останній може здійснити спроби переховуватись від суду, з урахуванням тяжкості кримінальної відповідальності, яка йому загрожує йому, у тому числі безперешкодно вибути поза межі території України, тим самим вчинити інше тяжке кримінальне правопорушення, пов`язане з ухиленням від військової служби. З огляду на вищевикладене, з урахуванням віку, матеріального становища, поведінки останнього, а також те що підозрюваний ОСОБА_5 не має стійких соціальних зав`язків, у слідства є достатні дані вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам. Наявні ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може здійснити вищезазначені дії.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Захисник та підозрюваний у судовому засіданні заперечували проти задоволення заявленого клопотання, просили обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме: особисте зобов`язання. Зазначили про визнання ОСОБА_5 своє вини, належну процесуальну підозрюваного та недоведеність ризиків, зазначених у клопотання. Також стороною захисту було вказано на добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілій, на підтвердження чого надано відповідні чеки та розписки.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчим суддею встановлено, що Першим слідчим відділом Слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві проводиться досудового розслідування кримінальне провадження № 0000228 від 10.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону..

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за контрактом у Військовій службі правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 , на посаді стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби, у військовому званні «солдат».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів, крім інших, відносяться і Військова служба правопорядку у Збройних Силах України.

Таким чином, обіймаючи посаду інспектора стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби ІНФОРМАЦІЯ_3 є працівником правоохоронного органу.

Проходячи військову службу у вищевказаній посаді, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Зокрема, згідно ст. 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 2014 року №548-ХІV, кожен військовослужбовець повинен додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобіганню захворюванню та травматизму.

Так, згідно 1.10 п. 2.1 «а», п. 2.3 «б», п. 2.10 «а», 10.1, 11.3, Правил дорожнього руху Українивведені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001№ 1306, згідно з якими:
1.10. Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:
«узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней)»;
п.2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.10. «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди»;

п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

п. 11.3. «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу».

Діючи всупереч наведених вимог законодавства, 10 квітня 2020 року солдат ОСОБА_5 вчинив злочин за наступних обставин.

10.04.2020, у світлий час доби, більш точний час слідством не встановлений, в порушення вимог п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху, а саме, не маючий відповідного посвідчення на право керування транспортними засобами, приступив до керування технічно справного автомобіля марки «ВАЗ 21063», з державним номером НОМЕР_2 , та почав здійснювати рух.

В подальшому, ОСОБА_5 керуючи вказаним автомобілем, приблизно о 13 годині 07 хвилин, при достатній видимості, в умовах сухої проїзної частини, без будь-яких ям та вибоїн, по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини, здійснював рух по вулиці 30 років Перемоги в селі Конопляне в напрямку смт. Іванівка, Іванівського району, Одеської області, по якій організовано двосторонній рух, по одній смузі для руху в кожному напрямку.

Рухаючись по вказаній вулиці на порушення вимог п. 2.3 «б», 10.1, 11.3, та 1.10 Правил дорожнього руху України, згідно з яким йому було необхідно бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, водій ОСОБА_5 , рухаючись по вказаній вулиці біля будинку № 100, при об`єктивній можливості бачити дорожню обстановку, не переконавшись що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху змінив напрямок свого руху та виїхав на зустрічну смугу руху з послідуючим виїздом за межі проїзної частини, яка не призначена для руху транспортних засобів, а саме узбіччя зліва по напрямку свого руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перебувала в статичному положенні лівим боком до керованого автомобіля ОСОБА_5 , та в подальшому останній в порушенні вимог п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, не зупинившись зник з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритого поперечного перелому лівого стегна в середній третині зі зміщенням кісткових уламків, пелеом задніх відрізів Х-ХІ ребер справа, закритий перелом кісток носа зі зміщенням кісткових уламків, перелом нижньої щелепи в області тіла зліва та виросткового відростку справа, забійні рани обличчя, множинні садна обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, синець лівого стегна, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення вимог п.п. 10.1, 11.3, 1.10 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

20.10.2020 року ОСОБА_5 повідомлено прор підозру за ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 , це, зокрема, дані: протоколу огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 10.04.2020, в ході якого зафіксовані обставини дорожньо-транспортної пригоди, слідову інформацію на місці пригоди; протоколу огляду місця події від 10.04.2020 в ході якого виявлено та вилучено автомобіль марки «ВАЗ 21063» д/з НОМЕР_3 з характерними слідами дорожньо-транспортної пригоди; протоколу допиту в якості потерпілої ОСОБА_7 ; протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 ; протоколу допиту в якості свідків ОСОБА_9 , який безпосередньо бачив подію дорожньо-транспортної пригоди; протоколу допиту в якості свідків працівників поліції Іванівського ВП ГУНП в Одеській, які виявили автомобіль та водія ОСОБА_5 , який скоїв наїзд на пішохода потерпілу ОСОБА_7 , та покинув місце події; протоколу допиту в якості свідка ОСОБА_8 , яка перебувала в салоні автомобіля «ВАЗ 21063» д/з НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 в момент наїзду на пішохода потерпілу ОСОБА_7 ; висновку судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_7 , відповідно до яких останній спричинення тілесні ушкодження у вигляді: відкритого поперечного перелому лівого стегна в середній третині зі зміщенням кісткових уламків, перелом задніх відрізів Х-ХІ ребер справа, закритий перелом кісток носа зі зміщенням кісткових уламків, перелом нижньої щелепи в області тіла зліва та виросткового відростку справа, забійні рани обличчя, множинні садна обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, синець лівого стегна, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень; висновку автотехнічної експертизи технічного автомобіля «ВАЗ 21063» д/з НОМЕР_3 , відповідно до якого вказаний автомобіль перебував на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у справному стані та відсутні технічні несправності які могли б привести до втрати керованості даного транспортного засобу; висновку транспортно-трасологічної експертизи слідів та пошкоджень на автомобілі «ВАЗ 21063» д/з НОМЕР_3 , відповідно до якого встановлено, що сліди та пошкодження на автомобілі характерні для контактування з тілом людини та первинне контактування мало місце з передньою фронтальною частиною автомобіля 3-48 см від лівої бічної частини з послідуючим закиданням тіла пішохода на переднє вітрове скло, дах , кришку багажного відсіку автомобіля. Крім того, встановлено, що місце наїзду мало місце за межами проїзної частини дороги на лівому узбіччі за напрямком руху автомобіля; висновку автотехнічної експертизи за обставинними дорожньо-транспортної пригоди відповідно до якого встановлено, що порушення вимог п.п. 10.1, 11.3, 1.10 Правил дорожнього руху України підозрюваним ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків; іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.
Згідно ч. 2 ст. 286 КК України передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.
ОСОБА_5 за змістом підозри з місця дорожньо-транспортної пригоди зник.
Наразі ОСОБА_5 проходить військову службу на території Одеської області, яка межує із територією Республіки Молдова.
Отже, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є тяжким, що дає підстави вважати, що підозрюваний з метою ухилення від кримінального покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду, тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконно впливати на свідків та потерпілу. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя приходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, потерпілу оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з свідками та потерпілою, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі. При цьому суд враховує, що в ході досудового розслідування від потерпілої ОСОБА_7 надійшла заява, про те що від підозрюваного ОСОБА_5 та його родичів на її адресу постійно надходять погрози за фактом дорожньо-транспортної пригоди, підозрюваний ОСОБА_5 вимагає від потерпілої розписку про отримання 50000 гривень, які вона не отримувала.

Крім того, прокурором доведено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у зв`язку з чим наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у тому, що ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме: може з метою переховування від органів досудового слідства та суду безперешкодно вибути поза межі території України, тим самим вчинити інше тяжке кримінальне правопорушення, пов`язане з ухиленням від військової служби.
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення; в разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Також слідчий суддя враховує: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , має добрий стан здоров`я; характер соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_5 в місці його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за якою підозрюваний проживає з бабусею, яка перебуває на його утриманні; інших утриманців не має; не одружений; дітей не має; раніше не судимий, повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень немає; обіймає посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «солдат».
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 ст. 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 194 КПК України цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Таким чином, з огляду на конкретні, наведені вище, обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що прокурор, не довів недостатності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який відповідно до ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло в певний період доби, а саме: з 22:00 години до 06:00 години, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам в межах строку досудового слідства з урахуванням дати повідомлення ОСОБА_5 про підозру.
При цьому згідно ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також виконувати обов`язки, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 95, 176-178, 181, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання відмовити.
Застосувати строком до 20 грудня 2020 року до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло, а саме: фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22:00 години до 06:00 години.
Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також виконувати наступні обов`язки:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме: Одеська область, Іванівський район, смт. Іванівка, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування з потерпілої та свідками у даному кримінальному провадженні за винятком спілкування з потерпілою, пов`язаним з фактичним відшкодування шкоди;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити та попередити ОСОБА_5 що за невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на підозрюваного може бути накладено грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду; а також може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід
Роз`яснити, що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді діє до 20.12.2020 року (включно).
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали буде оголошено 26.10.2020 року о 09:00 годині

Слідчий суддя ОСОБА_1