Дата документу 03.02.2021 Справа № 937/9801/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/417/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/9801/19
Категорія ст. 125 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001695, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, працюючого сторожем ТБ «Ікар», маючого професійно-технічну освіту, одруженого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , зауважує, що під час судового розгляду даного кримінального провадження вина обвинуваченого не була підтверджена належними та допустимими доказами та не доведена поза розумними сумнівами. Під час розгляду справи в суді було з`ясовано, що 13 червня 2019 року в обідній час між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_8 відбувся словесний конфлікт в ході якого обвинувачений відмахнувся від ОСОБА_8 яка зробила рух руками в його обличчя, під час цієї події і були завдані потерпілій тілесні ушкодження ключем від гаражу, який знаходився в руках у обвинуваченого. Саме дані обставини вказують на те, що сталася подія яка настала внаслідок волевиявлення особи, а тому не могла бути передбаченою за таких умов. Вважає, що дана подія хоча і має ознаки кримінального правопорушення, але позбавлена елементу вини. Всі дії обвинуваченого вказують на те, що він не міг усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачати його наслідки та бажати їх настання, або свідомо допускав їх настання ( прямий та непрямий умисел). Звертає увагу суду, що подія відбувалася в літку, в денний час. Обвинувачений прямував з гаражу до дому через пору року та відповідний одяг (футболка та шорти) він тримав ключі від гаражу в руках, оскільки не було іншої змоги їх зберігати, таким чином обвинувачений заздалегідь не готував дані ключі для можливого дання тілесних ушкоджень. В подальшому обвинувачений випадково зустрічається з потерпілою, отже він спеціально не розшукував її та не очікував. Між ними виник спір через те, що потерпіла не платить за прибирання в під`їзді, в ході якого потерпіла намагається завдати тілесні ушкодження руками обличчю обвинуваченого і той в свою чергу відмахується від неї тим самим чіпляючи металевим ключем від гаражу обличчя останньої. Таким чином в діях обвинуваченого було відсутнє прагнення настання негативних наслідків своїх дій (спричинення тілесних ушкоджень) або ж припущення настання таких наслідків. Фактично ні обставини і були встановлені в судовому засіданні та підтвердженні потерпілою, свідком та обвинуваченим однак розцінені судом як умисне завдання тілесних ушкоджень. Просить скасувати вирок, та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_6 .

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які просили задовольнити апеляційну скаргу, потерпілу, представника потерпілої та прокурора, які просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 13 червня 2019 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_8 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_8 один удар металевим циліндричним предметом по обличчю, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження: синець, садно обличчя та крововилив під слизову оболонку верхньої губи, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Доводи захисника ОСОБА_10 про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- поясненнями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 про те, що 13 червня 2019 року в обідній час вона йшла додому за будинком АДРЕСА_2 , а на зустріч їй йшов ОСОБА_6 , який почав пред`являти їй претензії, що вона з ним не вітається та не сплачує комунальні послуги. Між ними розпочалася словесна сварка, ОСОБА_6 був явно в стані алкогольного сп`яніння. Спочатку він доторкнувся рукою до її чола, у нього в руці було щось схоже на штир, яким він на неї замахнувся, а вона відскочила і удар прийшовся їй по голові, було розсічено губу. Після цього він почав сміятися, що в неї немає свідків, на що сусід зверху з балкону крикнув, що він все бачив. Вона викликала поліцію та залишилася її чекати, була в шоковому стані. Весь конфлікт тривав приблизно 20 хвилин. Після нанесення удару в неї була розсічена губа, боліли ясна та щелепа;
- поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, що 13 червня 2019 року він почув скандал на вулиці, виглянув з балкону і побачив як біля торця будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_8 спілкувалися на підвищених тонах, з`ясовували якісь особисті стосунки. Потім ОСОБА_6 махнув рукою в бік потерпілої і вона відскочила на дорогу. У обвинуваченого в тій руці було щось схоже на прут, довжиною 15 20 см. Він бачив один удар, інших замахів не було. ОСОБА_6 казав, що ніхто нічого не доведе, але він сам з балкону крикнув, що все бачив, після чого спустився до входу в під`їзд. Там він побачив, що у потерпілої була розсічена губа, на обличчі була кров в районі рота, вона була налякана;

- поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що він сусід потерпілої по площадці. 13 червня 2019 року, приблизно з 13 до 14 години, він приїхав додому і побачив на вулиці біля під`їзду ОСОБА_8 , яка плакала, і у неї була розбита верхня губа, була кров на обличчі. ОСОБА_8 йому розповіла, що у неї був конфлікт з ОСОБА_6 і він вдарив її якимсь металевим предметом по обличчю;
- поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 про те, що в середині червня 2019 року в обідній час вона йшла додому, її покликала ОСОБА_8 , показала їй розбиту губу та розповіла, що її вдарив ОСОБА_6 якимось прутом. Губа була опухла, червона з лівого боку;
- поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 про те, що він працює на посаді поліцейського начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області. 13 червня 2019 року він був в наряді, коли надійшов виклик, їх екіпаж був неподалік і вони швидко приїхали на місце події. Потерпіла повідомила, що їй були заподіяні тілесні ушкодження, і вказала на сусіда. Також потерпіла пояснила, що між ними був конфлікт, в ході якого обвинувачений вдарив її металевим предметом по обличчю. У потерпілої була чи-то гематома на губі, чи-то розбита губа. ОСОБА_6 все заперечував, однак вийшов сусід, який сказав, що бачив все з балкона. Чи був від ОСОБА_6 запах алкоголю та чи возили його на медичне обстеження, він не пам`ятає;
- висновком спеціаліста № 90 від 14 червня 2019 року, згідно якому встановлено, що у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: синець, садно обличчя, крововилив під слизову оболонку верхньої губи. Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі, утворилися від травматичної дії тупого предмету або при ударі о такий предмет, могли утворитися при ударі металевим циліндричним предметом. Давність ушкоджень не суперечить обставинам та термінам, на які вказує потерпіла (а.п. 116);
- висновком судово-медичної експертизи № 177 від 19 липня 2019 року, згідно якому встановлено, що у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: синець, садно обличчя, крововилив під слизову оболонку верхньої губи. Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі, утворилися від травматичних дій тупих предметів або при ударах о такі предмети, могли утворитися при однократному ударі металевим циліндричним предметом 13 червня 2019 року, як вказувала потерпіла (а.п. 117);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 29 липня 2019 року з додатком до нього відеозаписом, який був продемонстрований в судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, згідно яким встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 відтворила обставини та механізм заподіяння їй 13 червня 2019 року тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (а.п. 118 119);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 28 листопада 2019 року з додатком до нього відеозаписом, який був продемонстрований в судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, згідно яким встановлено, що свідок ОСОБА_11 відтворив обставини, за яких він бачив події щодо заподіяння ОСОБА_8 13 червня 2019 року тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (а.п. 122 123).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколи слідчих дій, висновки експертає належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи захисника про відсутність доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що показання потерпілої ОСОБА_8 зокрема про те, що ОСОБА_6 почав пред`являти їй претензії, що вона не сплачує комунальні послуги, між ними розпочалася словесна сварка, спочатку він доторкнувся рукою до її чола, у нього в руці було щось схоже на штир, яким він на неї замахнувся, а вона відскочила і удар прийшовся їй по голові, було розсічено губу, після цього він почав сміятися, що в неї немає свідків, на що сусід зверху з балкону крикнув, що він все бачив, після нанесення удару в неї була розсічена губа, боліли ясна та щелепа, які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 зокрема про те, що він почув скандал на вулиці, виглянув з балкону і побачив як ОСОБА_6 та ОСОБА_8 спілкувалися на підвищених тонах, з`ясовували якісь особисті стосунки, потім ОСОБА_6 махнув рукою в бік потерпілої і вона відскочила на дорогу, у обвинуваченого в тій руці було щось схоже на прут, довжиною 15 20 см., він бачив один удар, інших замахів не було, ОСОБА_6 казав, що ніхто нічого не доведе, але він сам з балкону крикнув, що все бачив, після чого спустився до входу в під`їзд, там він побачив, що у потерпілої була розсічена губа, на обличчі була кров в районі рота, вона була налякана;
колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема протоколами слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 , та висновком експерта про те, що у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: синець, садно обличчя, крововилив під слизову оболонку верхньої губи, зазначені тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі, утворилися від травматичних дій тупих предметів або при ударах о такі предмети, могли утворитися при однократному ударі металевим циліндричним предметом 13 червня 2019 року, як вказувала потерпіла
свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
Доводи захисника про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , не заслуговують уваги, з огляду на наступне.

Обов`язковою ознакою складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати можливість настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження (ст. 125 КК) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого, у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

Відсутність відповідальності за необережне легке тілесне ушкодження може бути за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу кримінального проступку, передбаченого ст. 125 КК, за умови, якщо були заподіяні легкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей проступок проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень і необережного заподіяння легких тілесних ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих правопорушень. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані легкими, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених правопорушеннях з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що в ході виниклого конфлікту, обвинувачений ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_8 один удар металевим циліндричним предметом по обличчю, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, при цьому дії обвинуваченого носили активний та раптовий характер щодо потерпілої.

За даними висновку судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_8 були спричинені легкі тілесні ушкодження: синець, садно обличчя, крововилив під слизову оболонку верхньої губи, зазначені тілесні ушкодження могли утворитися при однократному ударі металевим циліндричним предметом, як вказувала потерпіла.
Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_6 , умисно, завдаючи один удар потерпілій в область обличчя, яка цього не очікувала і не спроможна була захищатися, розраховував на такі можливі наслідки, як поранення потерпілої, від чого її здоров`ю буде спричинено шкоду, при цьому обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками необережного заподіяння легкого тілесного ушкодження.

При оцінки доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"), колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи сторони захисту.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зокрема про те, що:

- даючи критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що у нього не було умислу завдати потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, суд визнає їх неспроможними, так як вони повністю спростовуються та суперечать встановленим під час судового розгляду доказам і розцінює не визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини як його бажання уникнути покарання за вчинене, оскільки останній, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, обрав такий спосіб захисту;
- суд не може прийняти до уваги посилання обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_10 на ті обставини, що обвинувачений не мав умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Ці обставини були перевірені судом під час судового розгляду і питання про умисел суд вирішує, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя кримінального правопорушення, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки. Так, із показів допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що обвинувачений першим підійшов до потерпілої і почав сварку, вона його не чіпала і просила залишити її в спокої, а після заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинувачений казав, що вона нічого не доведе;
- свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він бачив як обвинувачений завдав одного удару потерпілій рукою, в якій був схожий на прут металевий предмет, а після цього обвинувачений сказав, що ніхто нічого не бачив і потерпіла нічого не доведе. При цьому жодних рухів в бік обвинуваченого потерпіла не робила;
- зазначені покази були дані потерпілою ОСОБА_8 і свідком ОСОБА_11 безпосередньо в судовому засіданні, з дотриманням чинного законодавства, потерпіла та свідок були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, їх показання узгоджуються як одні з одними, так і відповідають та не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших встановлених в ході судового розгляду доказах;
- зазначені показання потерпілої та свідка були оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом;
- згідно з висновком експерта № 177, який ніким не оспорювався, тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_8 могли утворитися при однократному ударі металевим циліндричним предметом 13 червня 2019 року, як вказувала потерпіла. Тому вбачається малоймовірною можливість отримання наявних у потерпілої тілесних ушкоджень (синець, розмірами 1,2х0,9 см, який переходить у крововилив під слизову оболонку верхньої губи на тому ж рівні, розмірами 0,9х0,7 см, та садно, розмірами 0,3х0,2 см, в ділянці верхньощелепної кістки) від відмашки рукою, як на це вказує обвинувачений, оскільки для заподіяння таких тілесних ушкоджень є очевидною необхідність травматичного впливу, застосованого з прикладенням певної сили;
- отже, з урахуванням встановлених обставин, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, а також поведінки обвинуваченого до і після вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 діяв з раптово виниклим непрямим умислом, оскільки у даній ситуації він розумів всі фактичні обставини, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння і його наслідків, але не бажав настання суспільно небезпечного наслідку у виді заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи захисника, зокрема про те, що:

- в суді було з`ясовано, що між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_8 відбувся словесний конфлікт в ході якого обвинувачений відмахнувся від ОСОБА_8 яка зробила рух руками в його обличчя, під час цієї події і були завдані потерпілій тілесні ушкодження ключем від гаражу, який знаходився в руках у обвинуваченого;

- дані обставини вказують на те, що сталася подія яка настала внаслідок волевиявлення особи, а тому не могла бути передбаченою за таких умов, дана подія хоча і має ознаки кримінального правопорушення, але позбавлена елементу вини, всі дії обвинуваченого вказують на те, що він не міг усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачати його наслідки та бажати їх настання, або свідомо допускав їх настання ( прямий та непрямий умисел);

- подія відбувалася в літку, в денний час, обвинувачений прямував з гаражу до дому через пору року та відповідний одяг (футболка та шорти) він тримав ключі від гаражу в руках, оскільки не було іншої змоги їх зберігати, таким чином обвинувачений заздалегідь не готував дані ключі для можливого дання тілесних ушкоджень, в подальшому обвинувачений випадково зустрічається з потерпілою, отже він спеціально не розшукував її та не очікував, між ними виник спір через те, що потерпіла не платить за прибирання в під`їзді, в ході якого потерпіла намагається завдати тілесні ушкодження руками обличчю обвинуваченого і той в свою чергу відмахується від неї тим самим чіпляючи металевим ключем від гаражу обличчя останньої;

- таким чином в діях обвинуваченого було відсутнє прагнення настання негативних наслідків своїх дій (спричинення тілесних ушкоджень) або ж припущення настання таких наслідків. Фактично ні обставини і були встановлені в судовому засіданні та підтвердженні потерпілою, свідком та обвинуваченим однак розцінені судом як умисне завдання тілесних ушкоджень.

Таким чином, всі доводи апелянта про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є необґрунтованими, а дії останнього правильно кваліфіковані судом першої інстанції за даною кримінально - правовою нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: