Справа №463/4917/20
Провадження №1-кс/463/2852/20
У Х В А Л А

15 липня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 03 березня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 26.05.2016,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 03 березня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 26.05.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.382, ч.1 ст.384 КК України, просить таку скасувати.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що 28.05.2020р. вона отримала оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження №0000103 від 26.05.2016 у зв`язку із відсутністю в діях працівників Луцького ВП ГУНП у Волинській області складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 384 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Зазначає, що оскаржувана постанова є безпідставною та незаконною. Зокрема, слідчим не проведено повного та об`єктивного дослідження та оцінки всіх доказів, які стосуються цього кримінального провадження. А саме не було проведено допиту ОСОБА_3 , як потерпілої та не проводився одночасний допит із працівниками поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також при закритті даного кримінального провадження, слідчим ОСОБА_4 не виконано вказівки Луцького міськрайонного суду в повному обсязі, які стали підставою для скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження. Також слідчим ДБР не встановлено процесуального документу, який би надав право ОСОБА_5 заходити до житлової квартири АДРЕСА_1 у 2016 р. і проводити в ній слідчі дії з її огляду чи фотографування, що також свідчить про невідповідність висновків оскаржуваної постанови обставинам справи та про упереджене закриття цього кримінального провадження. А тому на її думку є всі підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Скаржник подала заяву про розгляд скарги у її відсутності та просить таку задоволити у повному обсязі.
Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд скарги, скерував матеріали кримінального провадження №0000103 від 26.05.2016, а тому в порядку ч.3 ст.306 КПК України суд розглядає дану скаргу без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000103 від 26.05.2016, приходжу до наступного висновку.

Згідно оскаржуваної постанови від 03 березня 2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000103 від 26.05.2016, закрито у зв`язку із відсутністю в діях працівників Луцького ВП ГУНП у Волинській області складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 384 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження №0000103 від 26.05.2016, вбачається, що слідчим проведено перевірку викладених у заяві ОСОБА_3 від 21.04.2016 даних, яка вказує, що 18.04.2016 у кримінальному провадженні №0000413 від 24.01.2013 слідчий ОСОБА_5 разом із невідомою особою без відома власника та без рішення суду на обшук, проникли до належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_2 та провели у ній слідчі дії із фотографуванням.
Допитана в ході одночасного допиту із свідком ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_3 підтвердила показання, надані останньою 15.05.2018 під час проведення одночасного допиту із свідком ОСОБА_5 та зазначила, що 18.04.2016 до неї біля 16-18 год. зателефонувала ОСОБА_7 , яка місяць проживала у квартирі АДРЕСА_1 та повідомила, що до вказаної квартири приходили працівники поліції, які проводили у квартирі слідчі дії.

Допитаний під час одночасного допиту свідок ОСОБА_6 зазначив, що свої попередні показання, надані ним у вказаному кримінальному провадженні в якості свідка він повністю підтримує. На запитання потерпілої повідомив, що не вважає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, так як у нього не було злочинного умислу на проникнення до цієї кварти, оскільки він виконував вказівку слідчого.

Свідок ОСОБА_5 під час одночасного допиту повідомив, що показання, дані ним у цьому кримінальному провадження в якості свідка він підтримує у повному обсязі та доповнює наступним. Він та ОСОБА_6 до квартири за адресою: АДРЕСА_2 зайшли лише тоді, коли переконалися в тому, що ОСОБА_7 орендує приміщення в ОСОБА_3 та після її добровільної згоди на проведення слідчих дій у приміщенні цієї квартири. Стосовно доводів ОСОБА_3 щодо переляку ОСОБА_7 , то в ході спілкування буд-яких ознак переляку, або хвилювання в останньої не було. Крім того, під час перебування у квартирі ОСОБА_3 . ОСОБА_7 увесь час перебувала поруч із ними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування слідчим було допитано в якості свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що із перших чисел березня місяця 2016 року вона почала проживати у квартирі АДРЕСА_1 . Зазначену квартиру вона орендувала у власника ОСОБА_3 . У квітні 2016 року у другій половині дня до неї у квартиру подзвонили. Коли вона відкрила двері виявила, що до неї прийшло двоє чоловіків, які представились працівниками поліції. Один із них назвався слідчим, який розпитав у неї хто вона, а коли з`ясував, що вона орендує квартиру, пояснив що йому необхідно провести якісь слідчі дії. Потім чоловік, який представився слідчим пройшовся по квартирі, при цьому здійснював фотографування на телефон. Після цього, слідчий допитав її та після підписання протоколу допиту він, разом із іншим чоловіком, що прийшов із ним і весь час перебував у коридорі, залишили квартиру. Ніяких документів, крім зазначеного протоколу допиту слідчий не складав. До квартири особи, які представились поліцейськими, зайшли з її добровільної згоди, так само з її дозволу особою, яка представилась слідчим було проведено і огляду квартири.

Частина 1 ст. 233 КПК України передбачає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Як встановлено в ході досудового слідства станом на 18.04.2016 р. законним володільцем квартири за адресою: АДРЕСА_2 , являлась ОСОБА_7 в наслідок оренди вказаного помешкання у власника ОСОБА_3 .

Отже, оскільки працівниками Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було отримано добровільну згоду орендаря, яка має права законного володільця квартири, на проникнення у вказане помешкання, вимоги ч.1 ст.233 КПК України були дотримані.
В зв`язку з наведеним в діях вказаних працівників поліції відсутній склад злочину передбачений ст. 162 КК України.
Також, в ході досудового розслідуванняне встановлено будь-яких даних про наявність у діях службових осіб Луцького ВП ГУНП у Волинській області ознак об`єктивної сторони злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365, 382, 384 КК України.

Верховною Радою України 13.05.2014 прийнято Закон України №1261- VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режим) для України». Із змісту вказаного Закону вбачається, що пункти 3 і 4 примітки до ст. 364 КК України викладено в такій редакції, відповідно до якої істотною шкодою у ст.ст. 364-367 КК України вважається шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (п. З примітки), а тяжкими наслідками у ст. ст. 364-367 КК України вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян (п.4 примітки).

В ході розслідування зазначеного кримінального провадження на вимогу слідчого, в порядку ст. 93 КПК України, про надання розрахунок розміру завданої їй діями працівників Луцького ВП ГУНП у Волинській області шкоди, ОСОБА_3 надала розрахунок із відповідними додатками, загальна сума нарахованої нею шкоди склала 36410 дол. США (1019480 грн.). Із змісту вказаного розрахунку вбачається наступне: 3420 дол. США - вартість проживання ОСОБА_8 у вказаній квартирі та комунальні послуги з 10.10.2008 но 13.05.2010, оплата ОСОБА_3 комунальних послуг з 12.09.2008 по 10.10.2008 - 60 дол. США.; борги ОСОБА_8 з 10.10.2008 по 13.05.2010 за комунальні послуги, телефон із судовим збором і сплатою у виконавчу службу - 280 дол. США; вартість викраденого особистого майна до появи у квартирі ОСОБА_9 - 165 дол. США; завищена експертиза ОСОБА_10 - 2192 дол. США; демонтаж, який робився після демонтажу ремонту ОСОБА_8 - 588 дол. США; повторний ремонт квартири власними силами - 1500 дол. США. Крім того, у вказаному вище розрахунку, завдану моральну шкоду ОСОБА_3 оцінено на суму, ідентичній матеріальній - 18205 дол. США.

Ообов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України, є причинно-наслідковий зв`язок між злочинними діями службової особи та наслідками, що настали. При цьому, такий причинний зв`язок матиме місце лише у тому випадку, якщо порушення службових обов`язків передувало настанню тяжких наслідків і було необхідною їх умовою. Досудовим слідством встановлено, що працівники поліції ОСОБА_5 і ОСОБА_6 перебували у квартирі ОСОБА_3 18.04.2016. а збитки, на думку потерпілої, були завдані неправомірними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_11 до вказаної вище події. З наведеного вбачається, що дії ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відсутній склад злочинів, передбачених ст. 364, ч. 1 ст. 365 України.

В той же час, слідчий суддя відхиляє доводи ОСОБА_3 , щодо проведення слідчим не повного та об`єктивного дослідження та оцінки всіх доказів, які стосуються цього кримінального провадження, через невиконання в повному обсязі вказівок, зазначених в ухвалах Луцького міськрайонного суду, відповідно від 12.09.2017, 05.04.2018, 30.11.2018. Оскільки на думку слідчого судді, виконання таких не змінить встановлених вище фактичних обставин.
Враховуючи вищенаведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що ні в судовому засіданні, ні в ході досудового слідства за наслідкам проведення необхідних слідчих дій, не здобуто даних, які вказують на наявність у діях працівників Луцького ВП ГУНП у Волинській області складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 384 КК України,а відтак підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 107, 303-307, 309, 372, 395 КПК України, суд-

п о с т а н о в и в:

відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 03 березня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 26.05.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.382, ч.1 ст.384 КК України.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1