Ухвала Іменем України
18 вересня 2020 року м. Київ
справа № 461/2834/19 провадження № 51-4437ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 20 січня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2019 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з

05 березня 2019 року.

Зараховано засудженому у строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 05 березня 2019 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2020 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор висловлює вимогу про скасування ухвали апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 . Вважає за необхідне зарахувати засудженому у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) строк його перебування під вартою до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII

від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строкупопереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, зміст ч. 5 ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 серпня 2018 року

№ 13-31 кс 18 зробила правовий висновок про те, що суди, призначаючи покарання, мають враховувати, що якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
У цьому кримінальному провадженні запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 застосовано у 2019 році у зв`язку з вчиненням ним злочину 04 березня 2019 року, тобто після набрання чинності Законом України від 18 травня 2017 року №2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення».

Крім того, як зазначено в ухвалі апеляційного суду, ОСОБА_4 просив зарахувати йому строк попереднього ув`язнення за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2019 року, а саме за епізодом

від 22 травня 2017 року, проте з матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні № 0001305 від 26 травня 2017 року жодного заходу забезпечення кримінального провадження до ОСОБА_4 застосовано не було.
За таких обставин доводи касаційної скарги прокурора про незаконність цього судового рішення не можна визнати переконливими.
Таким чином, обставини, які б були підставами для скасування ухвали апеляційного суду за доводами касаційної скарги прокурора, відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3