ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3282/20 Справа № 192/1576/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003045 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, Солонянського району, с. Калинівка, громадянина України, одруженого, працюючого у ТОВ «Солерс 2018» охоронцем, який навчається у Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна на 4 курсі факультету «Геології, географії, рекреації і туризму», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що наприкінці квітня 2016 року у нього виник умисел, спрямований на носіння, зберігання та придбанння вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
У невстановлений слідством день та час наприкінці 2016 року, проходячи військову службу в зоні АТО за адресою: АДРЕСА_2 , точної адреси під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 побачив на землі та на противнику, який лежав без ознак життя, вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові пристрої та вибухові речовини, розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 року № 292, підібрав у невстановленій кількості вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої та поклав собі до сумки, яка знаходилась при ньому.
Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на носіння та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, в невстановлений ході досудового слідства день та час наприкінці 2016 року, на невстановленому слідством транспортному засобі, за допомогою сервісу «BlaBlaCar», доставив придбані ним вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , де почав зберігати не маючи відповідного передбаченого законом дозволу.
Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, у невстановлений в ході досудового слідства день та час на початку 2017 року, пересуваючись на невстановленому слідством транспортному засобі за допомогою сервісу «BlaBlaCar», доставив частину придбаної ним вогнепальної зброї та бойових припасів за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де почав зберігати, не маючи відповідного, передбаченого законом, дозволу.
28.05.2019 року в період часу з 06 год. 25 хвл. до 08 год. 55 хвл. в ході проведення обшуку у ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у останнього виявлено та вилучено пістолет «Carrera GT60» з маркуванням НОМЕР_1 калібру 9 мм, який є вогнепальною зброєю, виготовлений саморобним способом, шляхом переробки сигнального пістолета «Carrera GT60» з маркуванням НОМЕР_1 калібру 9 мм Р.А. Knall, шляхом видалення з каналу ствола захисного елементу, який перешкоджає проведенню пострілів кінетичними снарядами (кулями) та заглушенням газовідводного отвору, внаслідок чого він набув властивостей вогнепальної зброї, 21 патрон калібру 7.62 мм, які є бойовими припасами та придатні до стрільби, з яких двадцять патронів є мисливськими патронами зразка 1943 року, 68 патронів калібру 7.62 мм, які є бойовими припасами, проміжними патронами з трасуючою кулею «Т-45» зразка 1943 року та придатні до стрільби, 22 патрона калібру 9 мм Р.А. є бойовими припасами, придатні до стрільби, виготовлені саморобним способом з використанням сигнальних пістолетних патронів калібру 9 мм Р.А. Knall, шляхом спорядження їх саморобним способом сферичними кулями зі сплаву на основі свинцю (картеччю) діаметром 6.0-2.2 мм поверх полімерних заглушок, 66 патронів калібру 7.62 мм, які є бойовими припасами та придатні до стрільби, з яких п`ятдесят дев`ять є проміжними патронами з кулями «ПС» зі сталевим осереддям зразка 1943 року, три патрона є проміжними патронами з трасуючими кулями «Т-45» зразка 1943 року, один патрон калібру 5.6 мм є бойовим припасом та придатний до стрільби, один патрон калібру 5.6 мм є бойовим припасом спортивно-мисливським патроном та придатний до стрільби, один патрон калібру 5.45 мм є бойовим припасом, проміжним патроном зразка 1974 року та придатний до стрільби, один патрон калібру 7.62 мм є бойовим припасом, гвинтівковим патроном зразка 1908 року та придатний до стрільби.
28.05.2019 року в період часу з 06 год. 10 хвл. до 10 год. 21 хвл., в ході проведення обшуку у ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_3 , згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська виявлено та вилучено 37 патронів калібру 7.62мм, які є бойовими припасами, а саме гвинтівковими патронами та придатні до стрільби, 5 споряджених корпуси ручних осколкових, оборонних гранат Ф-1, 3 споряджених корпуси ручних осколкових, наступальних гранат РГН, які відносяться до категорії вибухових речовин, три запала УДЗ, 6 запалів типу УЗРГМ, УЗРГМ2, електродетонатор типу ЕДПр, які відносяться до категорії вибухових пристроїв та при поєднанні корпусів ручних гранат РГД-5, Ф-1 з запалими типу УЗРГМ, УЗРГМ2 утворюють осколкові ручні гранати РГД-5 та Ф-1, які відносяться до категорії бойових припасів, при поєднанні корпусу ручної гранати РГН та запалу типу УДЗ утворюють бойову, ручну гранату РГН, яка відноситься до категорії бойових припасів та вказані корпуси гранат та запали виготовлені промисловим способом та придатні для здійснення вибуху, 158 патронів калібру 5.45 мм, які є бойовими припасами, а саме військовими проміжними патронами промислового виробництва та придатні до стрільби, пістолет «AKREP 2004-MAGNUM 5320» калібру 9 мм Р.А. Knall, шляхом видалення з каналу ствола захисного елементу, який перешкоджає проведенню пострілів кінетичними снарядами (кулями) та заглушенням газовідвідного отвору, в наслідок чого він набув властивостей вогнепальної зброї, один патрон калібру 12.7 мм, який є бойовим припасом з бронебійно-запалювальною кулею зразка «БС-41» зразка 1941 року, 2 патрона калібру 14.5 мм, які є бойовими припасами, а саме один патрон є патроном з бронебійно-запалювальною кулею «Б -32» зразка 1932 року, один патрон є патроном з запалювальною кулею миттєвої дії «МДЗ», які ОСОБА_8 незаконно зберігав за місцем свого мешкання, без передбаченого законом дозволу, таким чином порушивши Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами, Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 року № 292.

В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2020 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд, постановляючи рішення про призначення засудженому на підставі ст. 69 КК більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч. 1 ст.263 КК України, таке рішення належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про явну несправедливість призначення засудженому покарання у межах санкцій вказаних норм, або навіть у межах, встановлених для відповідних видів покарань у Загальній частині КК.
-захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року змінити. Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки із застосуванням ст.69 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що,не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, апеляційна скарга вноситься у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Вказує на те, що приймаючи рішення про таке суворе покарання суд в порушення вимог ст. 374 КПК України не у повному обсязі дослідив та не врахував особистість ОСОБА_8 , пом`якшуючі вину обставини, обстановку, за якої вчинено кримінальне правопорушення, можливість виправлення особи без відбуття покарання у місцях позбавлення волі.
Зазначає, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому. Зазначені факти враховано органом досудового розслідування та прокурором, внаслідок чого ці обставини визнані як пом`якшуючі в обвинувальному акті, спрямованому до суду.
Під час судового розгляду справи ОСОБА_8 не змінив свою поведінку та відношення до вчиненого. Він визнав свою провину в інкримінованому правопорушенні у повному обсязі та щиро розкаявся. Зазначені обставини він підтвердив під час допиту судом, у судових дебатах та в останньому слові. За час проведення досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_8 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення.Навчений та покараний наріканням оточуючих людей, ОСОБА_8 у скоєному проявив щиросердне розкаяння. Про його щире каяття свідчить і те, що обвинувачений у судовому засіданні наполягав на підставі ч.3 ст.349 КПК України на скороченому судовому засіданні, на недоцільності дослідження судом обставин, які ним не оспорюються, зокрема на допиті свідків обвинувачення.
Щодо особистості ОСОБА_8 , на думку захисника, то слід врахувати його молодий вік, те, що він раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, офіційно працевлаштований охоронцем ТОВ Солерс 2018», є студентом 4 курсу факультету «Геології, географії, рекреації туризму» Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має виключно позитивну характеристику з колишнього місця проходження служби. Має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом із дружиною та її батьками, на його утриманні у зв`язку із відсутністю роботи у сільській місцевості перебувають його батьки. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, учасник бойових дій, має нагороди: «За оборону Маріуполя», «Захисник доброволець», «Учасник бойових дій», «Хрест бойового братерства».
Батько ОСОБА_8 страждає захворюваннями серця та потребує постійного лікування, а тому йому необхідна допомога сина як фінансова, так і щодо ведення домогосподарства. Обвинувачений є єдиною дитиною у батьків, які мешкають в селі Калинівка Дніпропетровської області, та у зв`язку з провадженням карантину залишились без роботи. Також 19.09.2020 року ОСОБА_8 одружився.
Звертає увагу апелянт і на обставини набуття ОСОБА_8 зброї. Він отримав її у бою, виконуючи обов`язок з захисту батьківщини під час бойових дій, а доставив її до місця проживання та зберігав виключно для здійснення захисту близьких та себе у разі можливих військових дій.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляції захисника.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги сторони захисту, просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляції прокурора.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, і іншими сторонами і учасниками кримінального провадження апеляційних скарг не надано, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
За змістом ст. ст. 409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції також може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Із вироку убачається, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, є учасником бойових дій, має нагороди: почесного звання; відзнаку за оборону «Маріуполя»; «Захисник доброволець», за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, навчається у вищому навчальному закладі, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, які визнав обставинами, що пом`якшують покарання, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.
При призначенні покарання суд також врахував, що склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, відноситься до формальних, а тому суспільна небезпечність незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами полягає в тому, що він створює сприятливі умови для вчинення злочинів із використанням зазначених предметів.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливо без реального відбування покарання, а тому, з метою попередження вчинення ним нових злочинів, обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі та реального його відбуття, але з застосуванням ст. 69 КК України, призначивши йому основне покарання нижче від найнижчої межі,оскільки обвинувачений раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, є учасником бойових дій, має нагороди, а також з урахуванням показань обвинуваченого про добровільну видачу правоохоронним органам зброї під час обшуку за місцем проживання та реєстрації, що були враховані судом при призначенні покарання.
З даним висновком суду першої інстанції в частині застосування ст.. 69 КК України колегія суддів цілком погоджується, оскільки зазначені обставини у такому співвідношенні і взаємодії та у своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б несправедливим, а отже дають підстави для застосування статті 69 КК України з призначенням покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.1 ст. 263 КК України, а саме 2 років позбавлення волі, підстав визначити інші вид та розмір покарання в даному випадку не вбачається, у зв`язку з чим доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ст.. 69 КК України є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного його підзахисному покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, то вони заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як убачається з роз`яснень щодо правильного та однакового застосування вказаної норми КК України, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Як у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, так і у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на принцип пропорційності, коли призначене особі покарання вважалося непропорційним втручанням держави у права людини. Прикладом може слугувати рішення у справі «Швидка проти України».
Дотримання принципу пропорційності, є дотриманням стандартів прав людини, передбачених ЄКПЛ у вирішенні питань покарання, та дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
Обговорюючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченого норми ст.. 75 КК України, апеляційний суд звертає увагу на вимоги даного закону, відповідно до якого, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Так, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу «законності» і воно не було свавільним», та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив та дав оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_8 .
Під час апеляційного розгляду колегія суддів дослідила матеріали кримінального провадження в частині характеристики особи обвинуваченого, стану його здоров`я, а також докази, що були надані суду апеляційної інстанції, враховуючи його молодий вік, дані про те, що останній раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, працевлаштований, навчається у Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна на 4 курсі факультету «Геології, географії, рекреації і туризму», на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, за місцем мешкання, роботи, колишнього місця проходження служби характеризується виключно з позитивної сторони, учасник бойових дій, має нагороди: «За оборону Маріуполя», «Захисник доброволець», «Учасник бойових дій», «Хрест бойового братерства», на його утриманні перебувають батьки, до того ж, батько ОСОБА_8 страждає захворюваннями серця та потребує постійного лікування, а тому йому необхідна допомога сина як фінансова, так і щодо ведення домогосподарства.
Також апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, цілком усвідомив протиправність вчиненого ним діяння, до того ж прокурор в суді першої інстанції під час судових дебатів також просила призначити обвинуваченому покарання із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України.
З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_8 дають підстави вважати, що виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, апеляція захисника - задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні за результатами апеляційного розгляду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання - змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4