Справа № 372/3459/20
Провадження 1-кс-1090/20
ухвала
Іменем України

12 жовтня 2020 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001429 від 08.10.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 157 КК України, яке обґрунтовує тим, що 08.10.2020 року надійшов рапорт начальника ВРПП Обухівського ВП ОСОБА_4 , про те, що 08.10.2020 року о 09 годині ним було виявлено на автодорозі Н-01 42 км. та Р-01 від 13 км. по 19 км. рекламні борди політичної партії "За майбутнє" на яких кустарним способом було наклеєно прізвище " ОСОБА_5 " в кількості 11-ти штук. Тобто у діях невстановлених осіб ймовірно наявне перешкоджання діяльності суб`єкта виборчого права. 08.10.2020 року слідчим Обухівського ВП ГУНП в Київській області було проведено огляд місця події, а саме на автодорозі Н-01 42 км. та Р-01 від 13 км. по 19 км., під час якого було виявлено, що на 11-ти рекламних біл-бордах політичної партії «За майбутнє» наклеєно великими друкованими літерами прізвище « ОСОБА_6 ». В ході проведення заходів направлених на встановлення осіб які причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення встановлено автомобілі на яких пересувалась вказані особи, під час перегляду камер зовнішнього відео-спостереження розташованих на магазині «Фавор», що в смт. Козин, Обухівського району, Київської області, встановлено, що два автомобіля білого кольору, марки «Фольксваген Кадді» та «Мерседес Віто» о 05 год. 07 хв., 08.10.2020 року під`їжджають до автобусної зупинки «Козин 2», в напрямку м. Київ, за якою розташовано один з вище вказаних біл-бордів. Під час перегляду іншої камери розташованої за магазином «Фавор» встановлено, що автомобілі зупинились відразу за біл-бордом, де перебували близько 6 - 7 хвилин, де ходили невстановлені особи а в подальшому сіли до вказаних автомобілів та близько 05 год. 13 хв. 08.10.2020 року поїхали в напрямку м. Києва. В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY» державні номерні знаки НОМЕР_2 , 2016 року випуску, білого кольору, належить ОСОБА_7 , проживаючий в АДРЕСА_1 . Відповідно до рапорту оперативних працівників Обухівського ВП ГУНП в Київькій області вище вказаним автомобілем користується ОСОБА_8 проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 . 09.10.2020 року було проведено огляд місця події за адресою Київська обл., К.Святошинський район, с. Михайлівська Рубежівка, вул. Садова, поблизу будинку № 64-А, в ході якого було вилучено транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN CADDY» державні номерні знаки НОМЕР_2 , 2016 року випуску, білого кольору, належить ОСОБА_7 , проживаючий в АДРЕСА_1 , та поміщено до Обухівського ВП ГУНП в Київській області. Згідно постанови слідчого від 10 жовтня 2020 року вилучений 09 жовтня 2020 року автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY» державні номерні знаки НОМЕР_2 , 2016 року випуску, білого кольору, належить ОСОБА_7 , та який було вилучено в ході проведення огляду місця події визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні. На підставі вище викладеного вилучений автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY» державні номерні знаки НОМЕР_2 , 2016 року випуску, білого кольору, в ході проведення огляду місця події, має доказове значення у кримінальному провадженні, необхідне для повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування кримінального правопорушення та є доказом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 157 КК України.

Слідчий СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, в поданому клопотанні просив проводити судове засідання за його відсутності та у відсутність прокурора, клопотання підтримав в повному обсязі, просив не здійснювати фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів, в тому числі не здійснювати аудіо та відео запис судового засідання технічними засобами, оскільки слідчий та прокурор не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до висновку про відмову в його задоволені з наступних підстав.

Судом встановлено, що СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0001429 від 08.10.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 157 КК України.

Постановою слідчого від 10.10.2020 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, в зв`язку чим просить накласти на нього арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 року). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу

В клопотанні слідчий пов`язує необхідність накладення арешту на вказане вилучене під час огляду місця події майно з метою збереження речових доказів. Проте слідчим в клопотанні про накладення арешту не доведено необхідність його накладення та позбавлення в зв`язку з цим власника транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CADDY» державні номерні знаки НОМЕР_2 , 2016 року випуску, білого кольору, ОСОБА_7 , проживаючого в АДРЕСА_1 права користування вказаним майном та слідчим не надано такого обсягу вагомих доказів, що стосовно зазначеного ним в клопотанні майна, на яке планується накладення арешту, є об`єктом злочину, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, як це визначено ст. 98 КПК України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тобто, обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотання про арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є необґрунтованим, оскільки ним не доведено необхідність його задоволення, в матеріалах клопотання відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховане, знищене, втрачене, використане, реалізоване, передане, відчужене. Наведені слідчим обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено та не доведено доданими до клопотання матеріалами наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 170 КПК України.

З огляду на це слідчий суддя вважає, що підстави накладення арешту відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт тимчасово вилученого майна.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1