Справа 556/1535/20
Номер провадження 1-кп/556/181/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2020

Володимирецький районний суд Рівненської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Володимирець кримінальне провадження №0000399 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого в порядку ст.89 КК України, з середньою спеціальною освітою, -

за ч. 2 ст.240-1 КК України;

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 незаконно зберігав та перевозив бурштин, законність походження якого не підтверджується відповідними документами, у значних розмірах при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, навесні 2019 року, перебуваючи на території лісового масиву поблизу с. Малі Телковичі Володимирецького району Рівненської області, неподалік місць незаконного видобутку бурштину-сирцю, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав каміння бурштину-сирцю загальною масою 44,34475 кг, яке відповідно до п.3 ст.1 Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних метал і її і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними" від 18 листопада 1997 року №637/97-ВР та Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення природного походження, яке поклав у поліетиленовий пакет білого кольору га перевіз до місця свого проживання в АДРЕСА_1 .
В подальшому ОСОБА_4 , не маючи документів, що підтверджують законність походження незаконно придбаного ним каміння бурштину вагою 44,34475 кг та вартістю 154 682 грн 42 коп. незаконно зберігав його за місцем свого проживання до 15.09.2020, після чого діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою подальшої реалізації невстановленим досудовим слідством особам, незаконно здійснював перевезення каміння бурштину в стані сировини, яке поклав у два поліетиленові пакети білого кольору, загальною масою 44,34475 кг за допомогою автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який зупинив в с. Красносілля Володимирецького району Рівненської області, водію якого не повідомив про вміст пакетів.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному зберіганні та перевезені бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами, вчиненому у значних розмірах, тобто вартістю, яка у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 240-1 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, підтвердив фактичні обставини справи, які викладені у обвинувальному акті, пояснив, що декілька років тому назад поблизу с.Малі Телковичі знайшов в лісі мішок з камінням бурштину, який перевіз до себе в господарство. В середині вересня 2020 року вирішив продати бурштин, бо були потрібні гроші, домовився про зустріч в смт.Володимирці з незнайомомим раніше чоловіком, а оскільки не мав власного транспорту, підійшов до магазину в центрі села, де попросив водія попутньої машини підвезти його до смт.Володимирець. Про те, що саме він перевозить в мішку, водію не повідомляв. По дорозі він побачив, що назустріч їде поліцейська машина, злякався, попросив водія зупинити автомобіль, піцсля чого вийшов з машини і пішов додому. Мішок з бурштином залишив в автомобілі. Також пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому злочині, усвідомив незаконність своїх дій, просив його суворо не карати та запевнив суд у тому, що більше не вчинить злочинів.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому та підтвердив фактичні обставини справи, приймаючи до уваги, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, у відповідності до ч.3, 4 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд переконався, що ОСОБА_4 безсумнівно діє добровільно, повністю усвідомлює зміст пред`явленого йому обвинувачення та його правову кваліфікацію, правильно розуміє зміст цих обставин. Також обвинуваченому роз`яснено, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, на що ОСОБА_4 погодився.

Кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 240-1 КК України суд вважає правильною, і такою, що доведена у судовому засіданні.

При обранні міри покарання суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

ОСОБА_4 раніше не судимий в порядку ст.89 КК України, позитивно характеризується за місцем проживання, не працює, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні малолітню дитину.

Згідно висновку досудової доповіді відносно ОСОБА_4 орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства за умови, здійснення нагляду, застосування соціально-виховних заходів спрямованих на протиправність та запобігання вчинення кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді, суд приходить до висновку про можливість виправлення підсудного без ізоляції від суспільства, що є підставою для обрання відносно ОСОБА_4 мінімальної міри покарання, передбаченої ч.2 ст.240-1 КК України. Одночасно суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з встановленням іспитового строку у відповідності до правил ст.ст.75, 76 КК України.

З приводу застосування додаткового покарання у вигляді конфіскаіції майна судом встановлено наступне.

Як вбачається зі ст.77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Таким чином, таке додаткове покарання як конфіскація майна, навіть за умови, що воно є обов"язковим згідно санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України, не може застосовуватись при звільненні особи від відбування покарарння з випробуванням.

Аналогічну позицію висловив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", зокрема, якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. При прийнятті такого рішення у вироку мають бути наведені відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК непотрібно.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що конфіскація майна не може бути застосована при звільненні ОСОБА_4 від відбування покарання.

У відповідності до ст.122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого процесуальні витрати на залучсення експерта в кримінальному провадженні.

Речові докази - каміння бурштину - підлягає конфіскації в дохід держави, як це передбачено ч.9 ст.100 КПК України, автомобіль підлягає поверненню власнику, а арешт, накладений на нього ухвалою слідчого судді від 29.09.2020 року - скасуванню, як це передбачено ч.4 ст.174 КПК України.

Враховуючи сукупність вказаних обставин, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 240-1 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

У відповідності до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в загальній сумі 1144 (тисяча сто сорок чотири) грн 15 коп.
Каміння бурштину вагою 44,34475 кг. (т.1 а.с.39) конфіскувати в дохід держави.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді від 29.09.2020 року, і автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску повернути власнику (т.1 а.с.12).
На вирок може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, направити копію вироку потерпілому.

Суддя: