УХВАЛА
25 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 757/32952/20-к
провадження № 51-5395 ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу заступника начальника Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000046,
встановив:
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_5 та прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року, якою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 та зобов`язано компетентну посадову особу Офісу Генерального прокурора вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000046.
Вказане судове рішення прийняте у відповідності до частин 1 та 2 статті 309 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якими передбачений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.
Не погоджуючись з доводами осіб, які подали апеляційні скарги, і посилалися на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к, апеляційний суд зазначив, що постановлене слідчим суддею рішення про зобов`язання вчинити певну дію передбачене статтею 307 КПК, а, відтак апеляційному оскарженню не підлягає.
У касаційній скарзі прокурор не погоджується із судовим рішенням, просить його переглянути у касаційному порядку. Вважає, що апеляційним судом істотно порушені вимоги кримінального процесуального законодавства, а, отже, оскаржувана ухвала має бути скасована і призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Зазначає, що висновок апеляційного суду зроблений внаслідок неправильного тлумачення закону, який суперечить його точному змісту. На думку прокурора, такий висновок апеляційного суду вказує на наявність необмежених повноважень слідчого судді зобов`язувати вчинити будь-які дії, у тому числі такі, що не направлені на досягнення завдань кримінального провадження.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Стаття 55 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з положеннями пункту 8 статті129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції Українигарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18).

У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

В офіційному тлумаченні частини 2 статті 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК.

Згідно з частиною 3 статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, викладено в частинах 1, 2 статті 309 КПК. Це ухвали, які стосуються обмеження свободи та особистої недоторканності, арешту майна, тимчасового доступу до певних речей і документів, відсторонення від посади, а також ухвали про відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування, про закриття кримінального провадження на підставі частини 9 статті 284 цього Кодексу, про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини 1 статті 284 КПК, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Частиною 3 вказаної норми процесуального закону встановлено, що скарги на інші ухвали слідчого судді (які не визначені в частинах 1 та 2 статті 309 КПК) оскарженню не підлягають, і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю у разі обмеження чи порушення прав і законних інтересів осіб.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Колегія суддів зазначає, що у кримінальному процесі стосовно оскарження судових рішень превалює імперативний метод правового регулювання, тобто дозволено те, що прямо передбачене в законі.
Водночас, згідно із пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Завданням кримінального провадження, серед іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження (стаття 2 КПК).
Правова природа судового контролю обумовлюються потребою учасників кримінального провадження в отриманні невідкладного судового захисту їх прав, свобод та інтересів під час досудового розслідування, в ході якого застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, проводяться слідчі (розшукові) та негласні слідчі (розшукові) дії.
Колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к, вирішувалося питання про можливість застосування слідчими суддями за аналогію з процедурою надання дозволу на проведення слідчих (розшукових) дій призначення позапланових перевірок. Саме у цих випадках Верховний Суд вказав на необхідність суду апеляційної інстанції під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на це рішення керуватися приписами частини шостої статті 9 КПК щодо застосування загальних засад кримінального провадження, визначених частиною першою статті 7 КПК.

Таким чином, посилання на вищезазначене рішення Великої Палати Верховного Суду є репрезентативним лише у разі коли слідчим суддею приймається рішення, яким обмежуються права та законні інтереси особи.
Проте, повноваження слідчого судді у сфері захисту прав та законних інтересів учасників процесу не обмежується випадками, зазначеними у статті 303 КПК, так як законодавець не може передбачити усі випадки, коли порушуються права та законні інтереси особи і виникає потреба у їх поновленні судом під час досудового розслідування.
За результатами розгляду скарги, в якій ставиться питання про поновлення прав та законних інтересів, слідчий суддя приймає одне із рішень, передбачених частиною 2 статті 307 КПК, як і мало місце у даному провадженні.
Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що станом на 01 жовтня 2020 року з кримінального провадження № 0000046 було виділено матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , про що внесені відомості до ЄРДР. Таким чином, зазначає прокурор, станом на вказану дату в кримінальному провадженні № 0000046 відсутні будь-які відомості про дату і час вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 .
З огляду на це, прокурором не наведено доводів про те, досягненню яких завдань кримінального провадження перешкоджає ухвала апеляційного суду і які загальні засади при цьому порушені.
Отже, Верховний Суд вважає, що закриття апеляційного провадження ухвалою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, апеляційне оскарження якого не передбачене процесуальним законом, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя та не суперечить принципу верховенства права.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду про закриття апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника начальника Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000046.
Ухвала Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3