№ 1-кс/756/2204/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора: ОСОБА_3

слідчого: ОСОБА_4

представників ТОВ «ДІФРАНО ЮНІОН»

адвокатів: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

розглянувши клопотання слідчого з особливо важливих справ п`ятого СВ РКП СУ ГУ ДФС у м.Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000393 від 05.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України,-

в с т а н о в и в:
Слідчий з особливо важливих справ п`ятого СВ РКП СУ ГУ ДФС у м.Києві ОСОБА_4 22.10.2020 звернувся до слідчого суді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Слідчий та прокурор підтримали клопотання, вказали, що вилучені грошові кошти отриманні внаслідок злочинної діяльності, по вилученій техніці призначено експертизу, а документи є речовими доказами по справі.
Адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання, вказали що вилучене майно, не містить на собі слідів злочину, вилучене без дозволу суду з порушенням вимог КПК України.

Заслухавши прокурора, слідчого, адвокатів, дослідивши клопотання та матеріали до нього, слідчий суддя встановив наступне.
В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що на підставі ухвал слідчих суддів Оболонського районного суду м.Києва 20.10.2020 було проведено два обшуки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , при цьому було тимчасово вилучено грошові кошти, ноутбук, електронні носії інформації, фінансово-господарчі документи, техніку, які визнано речовими доказами, тому зметою їх збереження слідчий просить накласти арешт на це майно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У клопотанні слідчий вказує на єдину підставу накладення арешту на вказане майно - необхідність збереження речових доказів.
Разом з цим, з матеріалів, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно не вбачаються підстав вважати, що майно було вилучене під час обшуку правомірно та має ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема було предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, здобуте внаслідок вчинення злочину.
Винесення постанови про визнання вилученого майна речовими доказами, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки вказана постанова не мотивована та не звільняє слідчого або прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Разом з цим, слідчим та прокурором у судовому засіданні не доведено, що на вилученому ноутбуці є інформація, яка стосується злочину, відповідний протокол огляду не долучений, слідчий вказав,що призначено експертизу для якої необхідний ноутбук, але відповідну постанову не долучив.
Що стосується вилучених грошових коштів, документів та техніки, то слідчим не доведено, що ці кошти отримані внаслідок злочину, що в вилучених документах наявна інформація яка стосується слідства. Також, не надано доказів, що вилучена техніка здобута внаслідок злочину та необхідна слідству.
Крім того, в ухвалах від 05.10.2020 та від 12.10.2020 про дозвіл на обшук, слідчому було заборонено вилучення грошових коштів та техніки.
Окрім того, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту лише через два робочих дні після вилучення майна, тобто після спливу строку передбаченого ч.5 ст.171 КК України.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту відсутні, тому клопотання слідчого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 170,171, 372, 376, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання слідчого з особливо важливих справ п`ятого СВ РКП СУ ГУ ДФС у м.Києві ОСОБА_4 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000393 від 05.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України- відмовити.
Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України слідчий зобов`язаний негайно повернути вилучене майно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1