Провадження № 11-кп/824/1489/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

29 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, працюючого в ТОВ «ПЕРСПЕКТИВА «МІСТО БУД», з середньою спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 06.11.2019 року, приблизно о 0 год. 00 хв., вийшов із свого місця проживання разом із знайомим ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 та пішов до кафе за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно о 0 год. 30 хв., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 перебували у кафе за адресою: АДРЕСА_2 , де о 0 год. 35 хв. до них приєднався ОСОБА_11 .

В подальшому ОСОБА_11 вирішив поспілкуватись з ОСОБА_10 про працевлаштування, тому відійшли від кафе, а за ними вийшов ОСОБА_7 . Під час розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт.

В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 . Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , керуючись мотивом особистої неприязності, ОСОБА_7 дістав правою рукою з правої кишені куртки предмет схожий на ніж, наблизився до ОСОБА_11 та наніс одне колото ріжуче проникаюче поранення в ділянку грудної клітки. В результаті чого ОСОБА_11 були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження та госпіталізовано до лікарні швидкої медичної допомоги.

Згідно висновку експерта №042-2630-2019 від 24.12.2019 року ОСОБА_11 заподіяно проникаюче колото-різане поранення грудної клітки рана 2,5 х 0,5 см з рівними краями, гострими кутами, розташована на передній поверхні грудної клітки справа по кологрудній (прастеральній) лінії на рівні 6 ребра, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні до середини, спереду назад, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки з пересіченням хрящової частини 6 ребра, проникає в праву плевральну порожнину з пересіченням внутрішньої грудної артерії, поранення перикард, явищами гемо перикарду (наявність в перикардіальній порожнині до 100 мл крові) та гемотораксу (наявність в плевральній порожнині 2 500 мл крові). Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок однієї травматичної дії гострим предметом, якому притаманні колючо-ріжучі властивості (до типу клинка ножа).

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого просив вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. В решті вирок залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог прокурор послався на те, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі враховано особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого злочину. Зазначає, що судом не враховано того, що злочин вчинений ОСОБА_7 відноситься до категорії тяжких, обвинувачений не надав допомоги потерпілому та не викликав швидку, з місця злочину втік, вік та здоров`я обвинуваченого не перешкоджають обвинуваченому відбувати покарання в місцях позбавлення волі. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України є занадто м`яким.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у відповідності до ст. 349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, погодився на розгляд провадження в порядку ст. 349 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги прокурора виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора стосовно невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, працює, має на утриманні матір 1938 року народження, примирився з потерпілим.

Суд також врахував думку потерпілого, який просив суд не призначати ОСОБА_7 реальне покарання та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

Судом визнані обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування матеріальної шкоди. Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції визнав, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, оскільки саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, згідно трудової угоди, наданої ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду, він з 18.09.2020 року працює в ТОВ «ПЕРСПЕКТИВА «МІСТО БУД» та надає послуги по будівництву.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом при призначенні покарання не враховано те, що обвинувачений не надав допомоги потерпілому та не викликав швидку, з місця злочину втік, є слушними, проте як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 примирився з потерпілим, добровільно відшкодував шкоду та потерпілий не заперечував щодо звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи сукупність вказаних обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , дані про його особу, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, звільненням його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, та покладення обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та домірним скоєному.
Підстав для скасування вироку в частині застосування ст.75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя