УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.09.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0004266 від 20.08.2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Роздільна, Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0004266 від 20.08.2015 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обставини вчинення кримінального правопорушення викладені слідчим письмово в клопотанні.
Слідчий звертається з клопотанням обґрунтовуючи його тим, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею Київського районного суду міста Одеси під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не сплили та продовжують існувати.

В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав у повному обсязі.

Захисник підозрюваного заперечував проти клопотання зазначивши, що не погоджується з повідомленою підозрою за ч. 1 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України. Крім того, захисник зазначив, що ризики на які посилається орган досудового розслідування взагалі відсутні. Підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню доньку, дружину, хвору мати, тобто ризику переховування від органів досудового розслідування та суду немає. За місцем мешкання підозрюваного було проведено обшуки, підозрюваний не переховувався від слідства. Також, захисник зазначив, що тримання під вартою найсуворіший запобіжний захід, а тому можливо обрати більш м`який запобіжний захід, який забезпечить процесуальну поведінку підозрюваного у якого є постійне місце проживання, що підтверджується згодою власника нерухомого майна.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими клопотання обґрунтовується, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як встановлено в судовому засіданні, 27. 27.07.2020 року відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про підозру за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: внесення у документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах; ч. 4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах; ч. 2 ст. 209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України, за кваліфікуючими ознаками: вчинення правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, з метою приховування та маскування незаконного походження такого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

30.07.2020 року Київським районним судом м. Одеси щодо підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на два місяці, а саме до 26.09.2020 року.

23.09.2020 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси продовжено строк досудового розслідування в рамках кримінального провадження до 27.01.2020 року.
Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги п.175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, згідно якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні прокурором наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України.

Обґрунтовуючи пред`явлену підозру за фактом можливого вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України сторона обвинувачення посилається на: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, щодо 12 об`єктів нерухомості, власник ТОВ БЛІЦ-2011; реєстраційною карткою ТОВ «БЛІЦ-2011» за директором ОСОБА_7 статутом ТОВ «БЛІЦ-2011»; висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи №19-8194/8196, від 03.06.2020; висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи №19-8180/8182, від 10.06.2020; висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи №19-8206/8208, від 12.06.2020; висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи №19-8197/8199, від 12.06.2020; висновком експерта №19-4102 судової оціночно-будівельної експертизи, від 24.12.2019; висновком експерта №19-4103 судової оціночно-будівельної експертизи, від 27.01.2020; висновком експерта №19-4104 судової оціночно-будівельної експертизи, від 20.02.2020; висновком експерта №20-74 судової оціночно-будівельної експертизи, від 25.03.2020; висновком експерта №20-75 судової оціночно-будівельної експертизи, від 23.06.2020; висновком експерта №20-76 судової оціночно-будівельної експертизи, від 22.05.2020; висновком експерта №19-4100 судової оціночно-будівельної експертизи, від 04.02.2020; висновком експерта №19-4099 судової оціночно-будівельної експертизи, від 13.01.2020; висновком експерта №19-4098 судової оціночно-будівельної експертизи, від 03.12.2019; висновком експерта №19-4097 судової оціночно-будівельної експертизи, від 20.11.2019; висновком експерта №20-3576 судової оціночно-будівельної експертизи, від 30.06.2020; протокол допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 05.02.2020; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 05.02.2020 з додатком до нього (впізнання проводилось за участю свідка ОСОБА_8 , відповідно до якого свідок впізнала ОСОБА_7 , як чоловіка який продавав квартиру АДРЕСА_3 ); протокол допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 31.01.2020; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 31.01.2020 з додатком до нього (впізнання проводилось за участю свідка ОСОБА_9 , відповідно до якого свідок впізнала ОСОБА_7 , як чоловіка який продавав квартиру АДРЕСА_3 ); протокол допиту свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 31.01.2020; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від 25.02.2020 та інші матеріали клопотання в сукупності.

Враховуючи обґрунтованість підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України, з огляду на тяжкість можливого покарання, у випадку подальшого визнання підозрюваного винним у їх вчиненні, слідчий суддя приходить до переконання що ризики, які існували на момент застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, а саме ризики у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, впливу підозрюваного на свідків в цілях примушування їх до дачі завідомо неправдивих показів та можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, викладене свідчить про наявність обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

В частині визначеного розміру застави, слідчий суддя, з огляду на майновий та сімейний стан підозрюваного, встановлені в судовому засіданні ризики, обставини інкримінованому підозрюваному кримінального правопорушення, приходить до переконання, що обраний ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 30.07.2020 року розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку підозрюваного, під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, у випадку її внесення, а тому такий розмір застави зміні не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що встановлені ризики не зникли та продовжують існувати, а в рамках кримінального провадження необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Таким чином, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 196, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0004266 від 20.08.2015 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відповідним визначеним слідчим суддею розміром застави у вигляді 1000 (однієї тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 102 000 (два мільйони сто дві тисячі) гривень, на 60 днів, тобто до 22.11.2020 року включно, з утриманням в ДУ Одеському слідчому ізоляторі.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1