Дата документу 11.01.2021 Справа № 336/4420/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/465/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/4420/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали контрольного кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївки Донецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, по 25 січня 2021 року включно.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року, після цього скасувати зазначену ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а у разі неможливості змінити запобіжний захід на домашній арешт, - зменшити суму застави відповідно до вимог ст. 182 КПК України.
Зауважує, що ухвала суду відносно ОСОБА_7 має бути змінена в частині суми застави, оскільки застава в розмірі 18 146 705 грн. 65 коп. є занадто великою і необґрунтованою, оскільки потерпілі не з`являються до судових засідань, жоден з потерпілих не вказує на ОСОБА_7 як на особу, що вчинила відносно них будь-яке правопорушення. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться під вартою з 13 грудня 2017 року, тобто 3 роки.
Вважає, що на даний час відпала потреба у застосуванні саме такого виду запобіжного заходу, який є занадто суворим, а тому він повинен бути змінений на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, крім того, основною підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слугувала підозра у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, яка наразі не підтвердилась, оскільки в органу досудового розслідування відсутні докази його причетності до цього злочину, а заявлені прокурором у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними доказами.
Крім того, захисник просить врахувати, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, зокрема має постійне місце реєстрації та проживання у м. Одесі, одружений, має неповнолітнього сина.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
В апеляційній скарзі, поданій захисником ОСОБА_8 21 грудня 2020 року, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року, посилаючись на те, що вона отримала вказану вище ухвалу на електронну пошту тільки 15 грудня 2020 року, що унеможливило подання скарги після виготовлення повного тексту.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України, строк апеляційного оскарження на ухвалу суду першої інстанції, крім ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру, обчислюється протягом семи днів з дня її оголошення.

Разом з тим, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 17 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України», у випадку, коли суд публічно проголосив резолютивну частину остаточного рішення та надав коротке усне пояснення його причин, а заявник лише згодом отримав можливість ознайомитись з письмовим обґрунтуванням такого рішення, саме ця остання дата вважається початком перебігу строку.

Враховуючи викладене, а також те, що копію повного тексту ухвали апелянт отримав, як він зазначив в апеляційній скарзі, 15 грудня 2020 року, що не спростовано матеріалами провадження, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо оскарження судового рішення, то колегія суддів зазначає таке.
Ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, по 25 січня 2021 року включно, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
Таке рішення суд першої інстанції, взявши, зокрема до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, характер пред`явленого обвинувачення та дані про особу обвинуваченого, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості впливу на потерпілих та свідків, а також вчинення інших злочинів, на даній стадії процесу, тому з метою забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд визнав за необхідне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, таких як можливість впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків на даній стадії процесу та вчинення іншого злочину, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, зокрема про те, що обвинувачений знаходиться під вартою понад 3 роки, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, про що просить апелянт, колегія суддів не встановила.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи апелянта про недоцільність тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, з огляду на те, що прокурором не доведено, що раніше заявлені ризики не зменшились або виявлені нові, він фізично не може впливати на учасників судового провадження, є неспроможними, оскільки, по-перше, суд першої інстанції не погодився з прокурором про існування ризику переховування обвинуваченого від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), по-друге, суд першої інстанції в даному випадку прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому врахував не лише тяжкість злочинів, характер пред`явленого обвинувачення та покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у його вчиненні, але й дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що останній раніше судимий за корисливі злочини, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих та свідків на даній стадії процесу, вчинити інший злочин, тобто, в цій частині заявлені у клопотанні прокурора та встановлені судом ризики є реальними, у зв`язку з чим, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам.
Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання у м. Одесі, одружений, має неповнолітнього сина, у нього не виявили зброї та інших предметів, пов`язаних зі злочином, оскільки він не має до них жодного відношення, так як в цей час хворів і до нього виїжджала «швидка» допомога, а сама по собі тяжкість злочинів, у вчиненні яких його обвинувачують, не є підставою для продовження строку тримання під вартою, так як характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводять, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.
При цьому колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 368 КПК України, питання винуватості чи невинуватості обвинуваченого у вчиненні того чи іншого злочину, розглядаються судом тільки при ухваленні вироку, а не при розгляді клопотання прокурора про продовження тримання під вартою.
Враховуючи наведене, а також те, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
Доводи захисника щодо необґрунтованого визначення застави у розмірі 18 146 705, 65 грн., який дорівнює сумі цивільних позовів, не можуть бути прийняті колегією суддів з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Виходячи з положень ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:
1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
На переконання колегії суддів, всупереч доводам захисника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави саме у розмірі 18 146 705, 65 грн., який є відповідним і достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Згідно з ухвалою, суд першої інстанції врахував дані про особу ОСОБА_7 , обставини кримінального провадження, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, його майновий стан, загальний розмір цивільних позовів, а тому правильно визначив саме такий розмір застави, що відповідає вимогам виключних випадків.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що потерпілі не з`являються до судових засідань, жоден з потерпілих не вказує на ОСОБА_7 як на особу, що вчинила відносно них будь-яке правопорушення, є також необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що реальність ризиків та ознак справжнього суспільного інтересу не може бути забезпечено максимальним розміром застави.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 , є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Поновити захиснику ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, по 25 січня 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: