Справа № 447/2056/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1041/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання адвоката ОСОБА_7 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про скасування запобіжного заходу,-

встановила:

вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 31.08.2020 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 3(трьох) місяців позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши ОСОБА_9 під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 31.08.2020.

01 жовтня 2020 року до Львівського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 31 серпня 2020 року щодо ОСОБА_9 та клопотання адвоката ОСОБА_7 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про скасування запобіжного заходу.

02 жовтня 2020 року ухвалою Львівського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 31 серпня 2020 року щодо ОСОБА_9 .

В клопотанні адвокат ОСОБА_7 захисник обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати обраний вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 31.08.2020 року запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою, звільнивши його з-під варти в залі суду.

В обґрунтування вказує, що безпідставність застосування цього запобіжного заходу полягає в наступному: за описаних у вироку обставин ОСОБА_9 навіть теоретично не міг бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою; ОСОБА_9 інкриміновано злочин невеликої тяжкості (на час вчинення)/нетяжкий злочин (на час постановлення вироку); Прокурором не заявлялось обґрунтоване клопотання про застосування запобіжного заходу; ОСОБА_9 раніше взагалі не обирався запобіжний захід; При обранні запобіжного заходу у виді триманні під вартою судом не визначено суми застави.

Вказує, що ОСОБА_9 раніше не судимий; максимальне покарання за ч. 2 ст. 197-1 КК України є два роки позбавлення волі; немає будь-яких даних про те, що ОСОБА_9 раніше переховувався від суду чи перешкоджав провадженню, - а отже, обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є навіть теоретично не можливим.

Наголошує, що приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку взагалі, жодним словом не обґрунтував необхідності обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Про обрання запобіжного заходу йдеться у вироку один раз лише у резолютивній частині вироку.

Підкреслює, що в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_9 був обраний судом під час судового розгляду при прийнятті рішення по справі та без жодних письмових клопотань сторони обвинувачення про обрання такого запобіжного заходу, без обговорення ризиків, без обговорення можливості встановлення більш м`якого запобіжного заходу, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Звертає увагу, що суд в порушення ч.3 ст. 183 КПК України, не виконав свого обов`язку щодо визначення розміру застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як суд не мав права не визначити розмір застави, оскільки жодної з трьох підстав, визначених ч.4 ст. 183 КПК України, для цього не було.

На думку захисника, суду слід врахувати та оцінити в сукупності наступні обставини, які вказують на відсутність намірів ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню чи продовжувати кримінальне правопорушення: відсутні ризики, що ОСОБА_9 незаконно впливатиме на потерпілих чи на свідків, так як під час судового розгляду всіх потерпілих та свідків було допитано; відсутні ризики, що ОСОБА_9 перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, оскільки у справі вже постановлено вирок; наявність у ОСОБА_9 стійких соціальних зв`язків сім`ї; ОСОБА_9 є фізичною особою-підприємцем; наявність на утриманні ОСОБА_9 трьох малолітніх дітей; перебування дітей та не працюючої дружини ОСОБА_10 на утриманні мого підзахисного; наявність постійного місця проживання; ОСОБА_9 раніше не судимий; кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , є злочином невеликої тяжкості (нетяжким злочином).

Заслухавши доповідь судді, виступ захисників, які підтримали подане клопотання та просили скасувати обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, думку прокурора, який заперечив подане клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи поданого клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання слід задоволити виходячи з наступного.

Згідно із ст.29 Конституції та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження права людини на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.7 Кримінального процесуального кодексу зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких, зокрема, належить принцип законності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Згідно ч.2 ст. 373 КПК України якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст. 374 КПК України регламентовано зміст вироку.

Так, на переконання колегії суддів, в даному конкретному випадку суддя в порушення вимог КПК вироком, не вправі був вирішувати питання про обрання запобіжного заходу.

Як встановлено колегією суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_9 був обраний судом першої інстанції під час судового розгляду, клопотань сторони обвинувачення про обрання такого запобіжного заходу до суду не надходило, до винесення вироку жодних запобіжних заходів до обвинуваченого застосовано не було.

Крім того, приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, суд першої інстанції, жодним чином не обґрунтував необхідності обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне клопотання адвоката ОСОБА_7 задоволити. Обраний ОСОБА_9 вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 31.08.2020 року у справі №447/2056/19 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.

Керуючись ст.ст. 401 КПК України, колегія суддів

постановила:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 задоволити.

Обраний ОСОБА_9 вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 31.08.2020 року справі №447/2056/19 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4