Справа № 635/5049/20
Провадження по справі №1-кс/635/1282/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі скаржника ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Харківського районного суду Харківської області в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_2 на постанову начальника відділення СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 20 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000667 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України, в якій просить скасувати постанову начальника відділення СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 20 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000667 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування скарги зазначає, що 20 червня 2020 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто - у зв`язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення. У постанові про закриття кримінального провадження слідчий зазначає, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/358-А/20 від 06 червня 2020 року, у зв`язку з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою у пасажира автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_4 , 1971 р.н., мали місце легкі тілесні ушкодження, що призвели за собою короткочасний розлад здоров`я; згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/359-А/20 від 04 червня 2020 року, у зв`язку з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою у водія автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_7 , 1971 р.н., мали місце легкі тілесні ушкодження. Водночас, закриваючи кримінальне провадження, слідчий не надав оцінку тілесним ушкодженням, що мали місце у ОСОБА_4 у вигляді забійної рваної рани лобу, зокрема, чи є це ушкодження обличчя виправним або невиправним. Встановлення чи є знівечення невиправним є компетенцію судово-медичного експерта. Разом з тим, це питання не було предметом дослідження судово-медичної експертизи, експертом була лише встановлена ступень тяжкості тілесних ушкоджень учасників дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, з 25 квітня 2020 року слідчим не було проведено жодної слідчої або процесуальної дії за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , вказані особи допитані не були.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000667, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В провадженні начальника відділення СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000667 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Постановою начальника відділення СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 20 червня 2020 року кримінальне провадження № 0000667 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Змістом досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Основним засобам збирання доказів, а отже - основним засобом всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань, є проведення слідчих дій.

Відповідно до ч.1-2 та 6 ст.223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч.1 ст.91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч.2 ст.84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливо лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Постанова начальника відділення СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 20 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000667 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,мотивована тим, що під час досудового розслідування встановлено, що в результаті ДТП не настали наслідки, передбачені ч. 1 ст. 286 КК України, тобто отримання середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілими.

За наведених обставин, слідчий прийшов до висновку про відсутність у діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та закрив кримінальне провадження.

При цьому, слідчий не надав оцінки доводам представника потерпілої щодо непоправності знівечення обличчя у потерпілої, а отже і наявності у останньої тяжких тілесних ушкоджень.

Так, тяжким тілесним ушкодженням вважається тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне понівечення обличчя.

Відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 17 січня 1995 року №6, судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження обличчя як понівечення, оскільки це поняття не є медичним. Він визначає вид ушкодження, його особливості та механізм утворення, встановлює, чи є це ушкодження виправним або невиправним. Під виправністю ушкодження належить розуміти значне зменшення вираженості патологічних змін (рубця, деформації, порушення міміки тощо), з часом чи під дією нехірургічних засобів. Коли ж для усунення необхідне оперативне втручання (косметична операція), то ушкодження обличчя вважається невиправним.

Право кваліфікувати ушкодження обличчя як знівечення належить до компетенції слідчого та суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7 лютого 2003 року №2, визначення наявності понівечення обличчя є компетенцією суду. Встановлювати ж, чи є понівечення обличчя непоправним, необхідно за допомогою судово-медичної експертизи.

З висновку судово-медичної експертизи вбачається, що питання чи мало місце у потерпілої понівечення обличчя не було предметом дослідження під час проведення зазначеної експертизи.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого чи прокурора, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими органами досудового розслідування, а й підстави його закриття.

Під час судового розгляду скарги з метою з`ясування питання щодо дотримання слідчим вимог законодавства про всебічне та повне дослідження всіх обставин, які підлягають доказуванню в даному провадженні, були досліджені матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000667 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, відповідно до яких, слідчий суддя прийшов до висновку, що доводи заявника щодо неповноти проведеного досудового розслідування, знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду скарги, а також, що вказана постанова слідчого не мотивована належним чином та не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Встановленні слідчим суддею під час судового розгляду справи обставини, дають підстави зробити висновок про неповноту проведеного досудового розслідування та невідповідність прийнятого рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи вказане, слідчий суддя вважає, що винесена начальником відділення СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 постанова про закриття кримінального провадження № 0000667 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, ґрунтується на неповному та поверхневому досудовому розслідуванні, та не відповідає вимогам статей 2, 9 КПК України.

За таких обставин, суд вважає, що скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а постанова начальника відділення СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 20 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000667 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303 - 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_2 на постанову начальника відділення СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 20 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000667 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України задовольнити.
Скасувати постанову начальника відділення СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 20 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000667 від 25 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Направити матеріали кримінального провадження №0000667 до Слідчого відділення Харківського ВП ГУ НП в Харківській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1