Справа № 278/847/20
В И Р О К
Іменем України

22 жовтня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рачки Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , судимого 21.01.2020 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. ст. 75, 76 Кримінального кодексу України (далі КК) до 4 років позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК,
в с т а н о в и в:

1 лютого 2020 року близько 12 години ОСОБА_4 перебував в будинку свого брата ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла суперечка, під час якої у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій умисел, у цей же час та місці ОСОБА_4 , перебуваючи в одній із кімнат будинку, металевою чашкою із значною силою прикладання наніс ОСОБА_6 три удари по голові, а дерев`яною рукояткою кухонного ножа два удари в область лівої частини тулуба та один удар в область кисті правої руки, після чого ОСОБА_6 почав втікати, однак ОСОБА_4 наздогнав його у приміщенні веранди та штовхнув, внаслідок чого ОСОБА_6 впав на підлогу. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_4 із значною силою прикладання ногами у взутті наніс ОСОБА_6 декілька ударів по правій нозі та в праву і ліву частину тулуба.
Вищевказаними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, у вигляді закритої травми живота з двохмоментним розривом селезінки, а також легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді забійної рани на волосистій частині голови.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини. Окрім того показав, що на момент події проживав разом з братом в будинку останнього протягом двох років, вели спільне господарство. Вранці того дня обвинувачений разом зі знайомими випили на трьох дві пляшки горілки, і він прийшов додому, де й заснув. Прокинувшись через деякий час, попросив у брата 15 гривень на похмілля, так як в нього боліла голова, однак той відмовив, що дуже обурило обвинуваченого. Тоді обвинувачений, будучи розлючений відмовою брата, наніс останньому декілька ударів металевим кухолем по голові, від чого у потерпілого пішла кров. Крім того, наносив удари брату рукояткою ножа в тулуб, а коли останній впав, то наніс йому ще декілька ударів ногами в живіт. В подальшому потерпілий викликав швидку та поліцію. Наступного дня обвинувачений пішов з будинку брата до будинку матері, де проживає в теперішній час. У вчиненому кається.
Окрім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні вищевказаного діяння підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, кожен з яких оцінено з точки зору належності, допустимості й достовірності.
1.02.2020 до Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області зі служби екстреного виклику 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що в цей же день в будинку АДРЕСА_2 його брат ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, наніс йому тілесні ушкодження (а.с. 110). Того ж дня о 21 год. 06 хв. було здійснено виїзд бригади швидкої медичної допомоги за вказаною адресою та зафіксовано тілесні ушкодження на голові ОСОБА_6 , отримані внаслідок побутової бійки з братом (а.с. 112-113).
12.02.2020 до Житомирського РВП зі служби екстреного виклику 102 надійшло повідомлення про те, що до районної лікарні був доставлений ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями з попереднім діагнозом: підозра на розрив селезінки, закрита травма живота, перелом 9-10 ребра. Зі слів госпіталізованого 1.02.2020 був побитий братом ОСОБА_7 (а.с. 76). Того ж дня о 4 год. 15 хв. було здійснено виїзд бригади швидкої медичної допомоги за вказаною адресою та зафіксовано тілесні ушкодження ОСОБА_6 , які зі слів останнього він отримав два тижні тому внаслідок побиття братом (а.с. 115).
У той же день за участю ОСОБА_4 було оглянуто місце події - домоволодіння за вказаною адресою, при цьому на підлозі кімнати № 3 виявлено плями речовини бурого кольору, а присутній під час цього огляду ОСОБА_4 вказав, що саме в цій кімнаті він, будучи в стані алкогольного сп`яніння, 1.02.2020 наніс своєму брату близько 7-8 ударів (а.с. 78-84).
Суд відкидає доводи сторони захисту про недопустимість цього доказу через порушення встановленого порядку проникнення до житла особи, оскільки, як вбачається зі змісту протоколу, огляд проведено з дозволу власника будинку потерпілого ОСОБА_6 , яки під час судового розгляду підтвердив надання такого дозволу слідчому, що узгоджується із положенням ч. 1 ст. 233 КПК про можливість проникнення до житла за добровільної згоди особи, яка ним володіє. При цьому відмова слідчого судді у задоволенні клопотання про проведення обшуку житла потерпілого ОСОБА_6 (ухвала слідчого судді від 14.02.2020, а.с. 146) не свідчить про незаконність проведення огляду в будинку потерпілого за його згоди та у присутності його брата.
21.02.2020 потерпілий звернувся із заявою до поліції про спричинення йому 1.02.2020 братом ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (а.с. 88-89).
Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 продемонстрував механізм нанесення йому тілесних ушкоджень братом ОСОБА_4 за вищеописаних обставин, а саме перебуваючи в кімнаті № 3 одного удару кулаком в область носа, два удари металевою чашкою по потилиці та три удари дерев`яною рукояткою ножа в лівий бік тулуба потерпілого, а в приміщенні веранди будинку ногами по тулубу (а.с. 91-103).
Під час судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_6 виявлено: закриту травму живота, яка супроводжувалась двомоментним розривом селезінки, внутрішньочеревною кровотечею, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент спричинення; забійну рану в тім`яно-потиличній ділянці, яка відносить до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути 1.02.2020 від дії двох або більше ударів твердих тупих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів, не виключно при обставинах, вказаних потерпілим під час слідчого експерименту. Крім того, оскільки у ОСОБА_6 спостерігався підкапсульний розрив селезінки, який поступово привів до розриву капсули та внутрішньочеревної кровотечі, то останній на протязі часу з 1.02.2020 по 12.02.2020 міг виконувати активні дії (висновок експерта від 27.02.2020 № 381, а.с. 107-109).
Під час слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_4 продемонстрував механізм нанесення ним ударів (тілесних ушкоджень) брату за вищеописаних обставин (а.с. 124-132).
На час вчинення діяння та на час проведення експертизи обвинувачений міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, психічними захворюваннями не страждав та не страждає (висновок судово-психіатричної експертизи від 3.03.2020 № 75-2020, а.с. 137-139).
30.03.2020 проведено огляд предметів, наданих потерпілим ОСОБА_6 , а саме ножа та металевої чашки, якими 1.02.2020 ОСОБА_4 наносив потерпілому удари (а.с. 140-143).
Разом з цим, суд не бере до уваги досліджені у судовому засіданні: витяг з ЄРДР від 12.02.2020 (а.с. 73), постанови про призначення декількох слідчих від 12.02.2020 та 20.02.2020 (а.с. 74, 85), постанову про визначення групи прокурорів від 13.02.2020 (а.с. 75), постанову про відібрання біологічних зразків від 14.02.2020 (а.с. 86), постанову про призначення судово-медичної експертизи від 24.02.2020 (а.с. 104-106), повідомлення про підозру від 27.02.2020 ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК (а.с. 116-122), постанову про призначення судово-наркологічної експертизи від 17.03.2020 (а.с. 132-133), постанову про призначення судово-психіатричної експертизи від 3.03.2020 (а.с. 135-136), постанову про визнання предметів речовими доказами від 30.03.2020 (а.с. 144), постанову про уточнення анкетних даних від 30.03.2020, оскільки названі документи не є процесуальними джерелами доказів, передбаченими ст. 84 КПК, і не є документами в розумінні ч. 1 ст. 99 КПК, а в силу частин 1 та 3 ст. 110 КПК є процесуальними рішеннями слідчого та прокурора; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не посвідчує фактів, що мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, а лише фіксує внесення слідчим, прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до названого реєстру.
Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена, і кваліфікує його за ч. 1 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК, є умисним тяжким злочином проти здоров`я, внаслідок якого потерпілому видалено орган селезінку.
ОСОБА_4 на даний час судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину, вчинив злочин під час іспитового строку, неодружений, непрацюючий, за місцем проживання характеризується нейтрально як особа, на яку відсутні компрометуючі матеріали, проте зловживає алкоголем, внаслідок чого має психічні та поведінкові розлади, однак примусового лікування не потребує (а.с. 134).
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, є активне сприяння розкриттю злочину. Разом з тим, суд не визнає такою обставиною зазначене в обвинувальному акті щире каяття обвинуваченого, оскільки обвинувачений за його ж показаннями за час перебування брата в лікарні жодного разу до нього не навідався, ніякої участі у його лікуванні не брав, тобто не виявив наміру виправити ситуацію. У зв`язку з цим висловлене обвинувачення каяття суд розцінює не як щире, а висловлене саме з метою пом`якшення покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, суд на підставі п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, оскільки вони з потерпілим проживали в одному будинку та вели спільне господарство. Разом з цим суд не вбачає наявності такої обтяжуючою покарання обставини, зазначеної в обвинувальному акті, як рецидив злочинів, оскільки обвинувачений вчинив новий злочин до набрання попереднім вироком законної сили, тобто вважався не судимим.
Враховуючи безальтернативний характер санкції ч. 1 ст. 121 КК, беручи до уваги наявність однієї пом`якшуючої та однієї обтяжуючої покарання обставин, позицію державного обвинувача та потерпілого, який поклався на розсуд суду, суд з урахуванням особи обвинуваченого призначає ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк у межах санкції, що буде достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів не лише ним, а й іншими особами. Крім того, враховуючи, що обвинувачений, будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, перебіг якого розпочався після проголошення вироку суду, суд на підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднує невідбуте покарання, призначене вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 21.01.2020. При цьому суд виходив із правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеної у постанові від 1.06.2020 у справі № 766/39/17.
Цивільний позов не пред`явлений. Даних про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Речові докази підлягають залишенню власнику, окрім тих, що підлягають знищенню.
Враховуючи призначене покарання, суд вважає, що існує ризик ухилення від його відбування. Оскільки обвинувачений не має власної сім`ї, постійного офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, не прибував за судовими викликами без поважних причин, суд вважає, що запобігти названому ризику менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні, а тому обирає саме такий запобіжний захід.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та призначити йому покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного цим вироком, приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 21 січня 2020 року, визначивши ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді шести років шести місяців позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його негайно під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк строк його попереднього ув`язнення, починаючи з дня взяття під варту і до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Після набрання вироком законної сили речові докази: металеву чашку та кухонний ніж залишити в розпорядженні потерпілого ОСОБА_6 , а змиви речовини бурого кольору та зразки крові знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник та потерпілий мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1