Єдиний унікальний номер 448/718/20
Провадження № 1-кп/448/168/20
В И Р О К

Іменем України

14.12.2020 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду м.Мостиська об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Крукеничі Мостиського району Львівської області, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, учасник бойових дій, такий, що немає судимості у відповідності до ч.3 ст.88 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 , яка також є законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 03.06.2020р. близько 22:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту із дружиною ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком лівої руки в ділянку обличчя зліва, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 один синець на обличчі зліва, який відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Він же, ОСОБА_3 , 09.08.2020р. близько 22:10 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у своєму житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно зловив свого малолітнього сина ОСОБА_6 лівою рукою за шию та стискав, чим своїми діями спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді чотирьох синців і садна в ділянці шиї справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Окрім цього, ОСОБА_3 13.09.2020р. близько 21:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у приміщенні житлового будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту із своєю дружиною ОСОБА_5 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_5 кілька ударів руками по голові та інших ділянках тіла, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця на голові, рани на правій кисті та садна на спині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Він же, ОСОБА_3 будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, згідно постанов Мостиського районного суду Львівської області від 07.08.2020р., 17.08.2020р., за вчинення домашнього насильства стосовно своєї дружини ОСОБА_5 , з якою спільно проживає, мають взаємні права та обов`язки, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 , 19.07.2020р. о 20:30 год., знаходячись на подвір`ї за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, безпричинно, умисно, в присутності неповнолітніх дітей вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що проявлялось у безпричинному конфлікті, під час якого він словесно ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, тобто вчинив відносно ОСОБА_5 дії психологічного характеру, що призвели до її психологічних страждань.

Він же, ОСОБА_3 , 25.07.2020р. о 16:30 год., знаходячись на подвір`ї за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, безпричинно, умисно, в присутності неповнолітніх дітей вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що проявлялось у безпричинному конфлікті, під час якого він словесно ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, тобто вчинив відносно неї дії психологічного характеру, що призвели до її психологічних страждань.

Окрім цього, ОСОБА_3 , 14.08.2020р. о 21:25 год., знаходячись на подвір`ї за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, безпричинно, умисно, в присутності неповнолітніх дітей вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що проявлялось у безпричинному конфлікті, під час якого він словесно ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, кричав, тобто вчинив відносно неї дії психологічного характеру, що призвели до її психологічних страждань.

Він же, ОСОБА_3 в черговий раз, 31.08.2020р., знаходячись в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зустрівши на вулиці свою дружину ОСОБА_5 з неповнолітніми дітьми, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, безпричинно, умисно, в присутності неповнолітніх дітей вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що проявлялось у безпричинному конфлікті, під час якого він словесно ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, викручував руку, тобто вчинив відносно неї дії психологічного характеру, що призвели до її психологічних страждань.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальних актах. Пояснив, що дійсно, у вказані періоди часу вчиняв домашнє насильства щодо своєї дружини ОСОБА_5 , з якою перебуває у сімейних відносинах, а також перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння наніс потерпілим дружині і сину тілесні ушкодження. Також вказав, що причиною виникнення вказаних конфліктів є вживання ним алкогольних напоїв, а також і незадовільна поведінка дружини. Вказує, що вже тривалий час не вживає алкогольні напої, у вчиненому щиро розкаюється, усвідомив наслідки своїх дій, просить суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальних актах, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Так, органом досудового розслідування на момент направлення обвинувального акту до суду у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000203 від 04.06.2020р., - дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України як кримінальне правопорушення - злочин.

Однак, відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018р. за № 2617-VIII, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, відноситься до категорії проступків.

Відповідно до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018р. за № 2617-VIII, цей Закон набирає чинності з 1 липня 2020 року, та у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах з урахуванням вимог статей 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України.

Статтею 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи, що внесені зміни до КК України, які набули чинності з 01.07.2020р., пом`якшують кримінальну відповідальність ОСОБА_3 , його дії мають кваліфікуватися як кримінальний проступок.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, оскільки він своїми умисними діями заподіяв потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 умисні легкі тілесні ушкодження, а також вірно кваліфіковано дії і за ст.126-1 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив домашнє насильства, - умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї дружини ОСОБА_5 , що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Щодо зазначення в обвинувальному акті того, що обвинувачений ОСОБА_3 у відповідності до ст.89 КК України є раніше не судимий, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26.09.2019р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі і на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016році» від 22.12.2016р. звільнено від відбування покарання.
Згідно ч.3 ст.88 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 26.12.2003 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 26.12.2003 року звернуто увагу суддів на те, що при вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 КК такими, що не мають судимості, визнаються особи, яких засуджено за вироком суду без призначення покарання або яких повністю звільнено від покарання, чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом.

Така ж позиція зазначена і у висновку щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах, викладеному Верховним Судом у своєму рішенні від 02 жовтня 2019 року у справі №148/871/17 (провадження № 51-3391км19), а згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від відбування покарання на підставі акта амністії скасовує кримінально-правові наслідки вчинення злочинів. З моменту засудження за вироком зі звільненням від відбування покарання особа вважається несудимою.

Мотивуючи свою позицію, Суд зазначив, що при вирішенні питання про погашення судимості в таких випадках правове значення має час звільнення особи від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.

Системне тлумачення кримінально-правових норм, передбачених ч. 2 ст. 86, ч. 3 ст. 88, статтями 89, 90 КК дають підстави для висновку про те, що такими, які не мають судимості, є особи, яких засуджено за вироком суду та повністю звільнено від відбування покарання на підставі акта амністії.

З урахуванням наведеного, у даному кримінальному провадженні суд приходить до висновку про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_3 , якого було звільнено від відбування покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році", судимості згідно з приписами ч.3 ст.88 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи (характер нанесення тілесних ушкоджень), ступені тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно ст.12 КК України є кримінальними проступками і нетяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнаються: щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України судом визнаються: вчинення кримінального правопорушення у присутності дітей, вчинення злочину щодо малолітньої дитини, вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Враховується також, що обвинувачений ОСОБА_3 посередньо характеризується за місцем проживання, є учасником бойових дій, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, його сімейний та матеріальний стан,- є одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно непрацюючий, роль у вчинених кримінальних правопорушеннях та поведінку до і після вчинення таких, а також думку потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , котрі просять суд призначити відповідне покарання за його вчинки.
Крім цього, судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді Мостиського районного сектору Філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області відносно обвинуваченого ОСОБА_3 а саме, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високий рівень небезпеки для суспільства (у т..ч. окремих осіб). На думку органу пробації, оскільки санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин або виправними роботами на строк до одного року, орган пробації просить прийняти рішення на розсуд суду.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, суд при призначенні покарання також виходить із встановленої ст.50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді громадських робіт. Саме такий вид покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити відповідно до правил, передбачених ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 та ст.126-1 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст.125 КК України - у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин;
- за ст.126-1 КК України - у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.
Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_3 - не обирати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1