ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1674/19 Номер провадження 11-кп/814/795/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000502, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Вирішено долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 01.12.2019 близько 14 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в приміщенні веранди житлового будинку господарства ОСОБА_9 , яке розташоване в АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу, таємно викрав надувний диван - ліжко марки «AIR-O-SPACE 5 in 1 SOFA BED», що належить ОСОБА_10 , вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №4156/19 від 16.12.2019 року становить 1745 грн. 15 коп. Викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на вказану суму.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та пом`якшити йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, призначивши 3 місяці арешту.
Вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не були враховані обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, співпрацю зі слідством, яка полягала у тому, що він вказав яким чином розпорядився викраденим надувним диваном, який в подальшому було повернуто потерпілій.
Не враховано, що він в силу ст. 89 КК України є особою раніше не судимою, проживає з батьками похилого віку матір`ю ОСОБА_11 (64 роки), яка інвалідом, не ходить, та батьком ОСОБА_12 (68 років). Допомагає їм по господарству, городу, вирощує птицю.
Звертає увагу, що він офіційно не працює, проте підробляє різноробочим по найму у ближніх селах і таким чином допомагає утримувати 3-х дітей, які проживають разом із його дружиною в с. В. Павлівка.
Також, потерпіла його вибачила, шкода їй відшкодована шляхом повернення майна.

Позиції учасників судового провадження.
ОСОБА_7 та захисник в його інтересах ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених. Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти доводів апеляційної скарги та вважав рішення районного суду законним та вмотивованим.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна, є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються, у зв`язку з чим районним судом здійснювався судовий розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Разом із тим в апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене покарання, яке на його думку є надто суворим.

З цим погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Так районним судом було враховано обставини, що пом`якшують покарання визнання ОСОБА_7 своєї вини, його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу ОСОБА_7 в цілому.

Проте, колегія суддів вважає призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки таким, що не відповідає його меті та обране з недостатнім врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є раніше не судимою особою, проживає разом з батьками похилого віку, які потребують догляду, повністю визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому та співпрацював зі слідством, шкода потерпілій відшкодована шляхом повернення майна.

Враховуючи наведене, покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, районним судом призначене всупереч положень ч. 2 ст. 65 КК України, без належного обгрунтування необхідності призначення найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (станом на момент ухвалення вироку), за наявності інших альтернативних більш м`яких видів покарань. Не обгрунтовано, що менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Крім того, станом на час апеляційного розгляду, відповідно до ст. 12 КК України вчинення крадіжки (ч. 1 ст. 185 КК України) віднесено до кримінального проступку, за вчинення якого передбачене покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на це колегія суддів вважає, що покарання у виді арешту строком на 6 місяців буде достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, апеляційні вимоги підлягають частковому задоволенню, а вирок районного суду слід змінити шляхом пом`якшення призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вважати його засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його утримання під вартою, з розрахунку 1 день тримання під вартою за 1 день арешту, а саме з моменту затримання 11.03.2020.

В решті вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4