ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2986/20 Справа № 316/323/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Васильківського районного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янсько-Дніпровська Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 вересня 2020 року включно,

за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Васильківського районного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, до 18 вересня 2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості обвинувачення інкримінованого йому злочину та відсутність підстав для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.
Суд вважає, що на теперішній час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, вчиняти інші кримінальні правопорушення, та обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризик чого є реальним та дійсним.
Суд першої інстанції, оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, прийшов до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, ОСОБА_6 у подальшому належить утримувати під вартою, підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлені відповідними ухвалами суду з цього приводу, не відпали, тому з урахуванням наведеного, доцільним є продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою до 18 серпня 2020 року включно.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, яка їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з носінням електронного браслета.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на безпідставність продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Звертає увагу на наявність в нього тяжких хронічних захворювань, які в умовах СІЗО жодним чином не лікуються.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні колегії суддів Васильківського районного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження № 0000117 від 13.09.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, та ОСОБА_9 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, зокрема, до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 21.07.2020 року було заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких застосування чи продовження строку тримання під вартою є можливим.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризик чого є реальним та дійсним.
Апеляційним судом встановлено, що стосовно ОСОБА_6 раніш обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту та ОСОБА_6 порушив покладені на нього обов`язки та підозрюється у скоєнні злочину стосовно потерпілого по даному кримінальному провадженню, яке він скоїв в період обраного щодо обвинуваченого домашнього арешту, що свідчить про ризики як ухилення від правосуддя , так і скоєння інших кримінальних правопорушень.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що воно є доцільним, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні. Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування обвинуваченого на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , а саме того, що зокрема, злочинні дії останнього виразились в вимозі передачі чужого майна, з погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та його близьким родичам, пошкодження чи знищення його майна, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, що завдало шкоди в особливо великих розмірах; колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також права власності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, в позапроцесуальний спосіб незаконно впливати на потерпілих та свідків. Більш того потерпілі та свідки ще не допитані саме судом під час розгляду кримінального провадження по суті.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що він маж ряд тяжких хронічних захворювань, які в умовах СІЗО жодним чином не лікуються, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд при постановленні ухвали вказані обставини та особу обвинуваченого врахував та надав їм належну оцінку в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, можливу міру покарання, суспільний інтерес, судом першої інстанції було обґрунтовано застосовано щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, сама по собі наявність у обвинуваченого захворювання не може бути визнана судом самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовує наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Крім того, відповідно до повідомлення філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області від 08.07.2020 р. № 594/ЗП-20, стан здоров`я ув`язненого ОСОБА_6 без негативної динаміки. Йому підібрані необхідні медичні препарати (він отримує лікування). Потреба у призначенні додаткової терапії для ув`язненого ОСОБА_6 відсутня. Протипоказань щодо утримання в умовах ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11) за станом здоров`я не має.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Васильківського районного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року залишити без задоволення.
Ухвалу Васильківського районного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року, якою щодо ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 вересня 2020 року, включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4