Єдиний унікальний № 500/5714/19
Провадження № 1-кп/946/317/20
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

06 жовтня 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001072, на підставі угоди про визнання винуватості за обвинуваченням

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Ізмаїл Одеської області, громадянки України, із вищою освітою, працюючої за наймом, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачена ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_6 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
1.18 травня 2019 року приблизно о 10:10 годині, ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні кухні за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки на ґрунті особистих неприязних відносин з її вітчимом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приймаючи до уваги той факт, що перед тим, як зайти до приміщення кухні з боку останнього передувала протиправна поведінка, яка виразилася у нанесенні їй тілесних ушкоджень, побоюючись що ОСОБА_7 може її продовжити, а також завдати шкоду її життю та здоров`ю косою-серпом, яку останній тримав у руці, перебуваючи у стані необхідної оборони, маючи реальну можливість покинути приміщення кухні та уникнути небажаних для себе наслідків, усвідомлюючи про явну невідповідність тяжкості шкоди, яку вона завдає характеру і ступеню посягання та обстановці захисту, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно нанесла ОСОБА_7 два удари кухонним ножем в область живота, у результаті чого спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді: одного колото-різаного, не проникаючого поранення передньої черевної стінки зліва (епігастральна ділянка зліва) та одного колото-різаного проникаючого поранення передньої черевної стінки (мезогастральна ділянка зліва) з пошкодженням внутрішніх органів дотичне поранення протидії брижової поверхні петлі тонкої кишки, на відстані 10 см від зв`язки Трейца; сліпе ушкодження очеревини кореня брижі тонкої кишки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
2.Своїми діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК, а саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Стаття (частина статті) КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена
3.При визначенні частин статті Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена ОСОБА_3 , суд враховує те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII (далі Закон № 2617-VIII), що набирав чинності з 01.07.2020 р., до ст. 124 КК були внесені зміни, та кримінальна відповідальність за цією нормою посилена, оскільки додано покарання у виді позбавлення волі.

4.Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Згідно ж ч. 2 ст. 5 КК, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншими чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

5.Отже, з урахуванням того, що Закон №2617-VIII посилює кримінальну відповідальність за ст. 124 КК, а також того, що кримінальне правопорушення за ст. 124 КК було вчинене ОСОБА_3 до набрання вказаним законом чинності, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК, суд вважає за необхідне при ухваленні вироку відносно ОСОБА_3 керуватися положеннями ст. 124 КК в редакції 2001 року, чинної на час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

6.Кримінальний кодекс України
«Стаття 124. Умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця (у редакції 2001 року)

Умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця,
карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.»

Відомості про укладену угоду
7.17 вересня 2020 року за наданою згідно абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК письмовою згодою потерпілої ОСОБА_6 , яка у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 55 КПК, звернулася до суду із заявою про залучення її до провадження як потерпілої та яка відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.06.2015 р. (т. 2 а.п. 40) була дружиною потерпілого ОСОБА_7 , померлого згідно відповідному свідоцтву 22.09.2019 р. (т. 2 а.п. 41), між прокурором ОСОБА_4 , з одного боку, та обвинуваченою ОСОБА_3 , з іншого, у присутності захисника ОСОБА_8 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК.

8.Згідно вказаної угоди обвинувачена ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обов`язку обвинуваченої беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні, а також покарання, яке повинна понести ОСОБА_3 за ст. 124 КК у виді обмеження волі на строк два роки, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК.

Мотиви суду та положення закону, якими суд керувався
9.За змістом п. 2 ч. 1 ст. 468, п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

10.Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК укладання угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. А згідно ч. 3 ст. 474 КПК, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

11.Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК, укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
12.У даному кримінальному провадженні бере участь потерпіла ОСОБА_6 , яка надала письмову згоду прокурору на укладення ним угоди про визнання винуватості з обвинуваченою ОСОБА_3 .

13.У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала себе винуватою у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, повністю погодившись з обставинами його вчинення, викладеними в обвинувальному акті, зазначивши під час її допиту про те, що вона дійсно, обороняючись, нанесла два удари ножом постраждалому ОСОБА_7 .

14.Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , суд також погоджується з кваліфікацією її дій за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК у редакції 2001 року, яке згідно ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5, ст. 12 КК є кримінальним проступком. Судом також встановлено, що санкцією ст. 124 КК у редакції 2001 року, чинної на час вчинення діяння, передбачене покарання, у тому числі у виді обмеження волі на строк до двох років.

15.При цьому судом установлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє права визначені їй п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

16.У судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

17.Також судом установлено, що умови угоди відповідають вимогам КПК і КК, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

18.Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам КК та інтересам суспільства суд враховує те, що ОСОБА_3 повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаялася в його вчиненні, суд також враховує те, що у неї відсутні обставини, що обтяжують її покарання. Судом також встановлено, що ОСОБА_3 не відноситься до осіб, до яких згідно ч. 3 ст. 61 КК не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі. Також з огляду на досягнутої узгодженості між прокурором та обвинуваченої, остання в силу ч. 2 ст. 75 КК підлягає звільненню від відбування покарання з випробуванням.

19.Визначаючи тривалість іспитового строку звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК, суд враховує вказані встановлені обставини, відомості про особу обвинуваченої, а також те, що ОСОБА_3 є такою, що в силу ст. 89 КК не має судимості. За цих обставин, суд вважає за доцільним визначити ОСОБА_3 тривалість іспитового строку в нижніх межах строку, передбаченого ч. 4 ст. 75 КК.

20.Крім того, в силу ст. 76 КК на ОСОБА_3 слід покласти обов`язки, передбачені частиною першою цієї статті, як обов`язкові.

21.Обвинувачена ОСОБА_3 погоджується на призначення узгодженої нею та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченою ОСОБА_3 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

22.Підстав для відмови в затвердженні угоди судом не встановлено.

23.Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угодиміж прокурором ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_3 про визнання винуватості, і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання та звільнення від його відбування.

Мотиви ухвалення інших рішень при ухваленні вироку
24.Судом встановлено, що ОСОБА_3 була затримана 18.05.2019 р., що підтверджується відповідним протоколом (т. 1 а.п. 131 133), та перебувала під вартою по 16.08.2019 р., оскільки ухвалою слідчого судді від 20.05.2019 р. відносно неї був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався у встановленому порядку, після чого 16.08.2019 р. вона була звільнена з-під варти в залі суду, у зв`язку з відмовою у клопотанні прокурора про застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Попереднє ув`язнення обвинуваченої ОСОБА_3 з 18 травня по 16 серпня 2019 року, тобто два місяці та 29 днів в силу вимог ч. 5 ст.72 КК має бути зараховане в строк її покарання у виді обмеження волі за правилами, передбаченими у п/п «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК, згідно якому одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, отже обвинуваченій ОСОБА_3 підлягають зарахуванню п`ять місяців та двадцять вісім днів обмеження волі.

25.В силу ч. 4 ст. 174 КПК, з набранням вироком законної сили слід скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2019 р. арешт, та ніж, який поміщений та упакований у картонну коробку з пояснювальною биркою, в силу п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК слід конфіскувати як майно, що було використане як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, косу (серп), яка упакована у полімерний пакет чорного кольору з пояснювальною биркою, в силу п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК слід повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_6 , речі, вилучені під час затримання ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК, в силу п. 1 ч. 9 ст.100 КПК слід повернути власниці, а саме обвинуваченій ОСОБА_3 , а усі інші зазначені в ухвалі речі, вилучені під час огляду місця події, в силу п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК слід знищити, як майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане.

Керуючись ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 474, 475 КПК, суд

ухвалив:
1.Затвердити угоду, укладену 17 вересня 2020 року за письмовою згодою потерпілої ОСОБА_6 , між прокурором ОСОБА_4 , з одного боку, та обвинуваченою ОСОБА_3 , з іншого, у присутності захисника ОСОБА_8 , про визнання винуватості.

2.ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК у редакції 2001 року, чинної на час вчинення діяння, та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

3.На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахувати ОСОБА_3 її попереднє ув`язнення з 18 травня по 16 серпня 2019 року у строк її покарання у виді обмеження волі за правилами, передбаченими у п/п «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК, а саме п`ять місяців та двадцять вісім днів обмеження волі.

4.Згідно ст. 75 КК звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком на один рік.

5.В силу ст. 76 КК покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 1 ст.76 КК, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

6.Згідно ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 06 жовтня 2020 року.

7.З набранням вироком законної сили скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2019р., та:

ніж, вилучений 18.05.2019 р. у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , конфіскувати;

косу (серп), вилучену 18.05.2019 р. у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , повернути потерпілій ОСОБА_6 ;

змиви речовини бурого кольору, вилучені 18.05.2019 р. у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а також тільняшку та сорочку, вилучені в ході огляду місця події у підсобному приміщенні КНП Ізмаїльської міської ради «Ізмаїльська міська центральна лікарня» за адресою: пр.Суворова, 68 у м.Ізмаїл Одеської області знищити;

мобільний телефон марки «Lenovo», дві каблучки з металу білого кольору, кофту сірого кольору, які були вилучені 18.05.2019 р. в ході затримання ОСОБА_3 на підставі ст. 208 КПК, повернути власниці ОСОБА_3 .

8.Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

9.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

10.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1