ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/776/20 Номер провадження 11-кп/814/341/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 12 листопада 2020 року по кримінальному провадженню № 0000170 від 25.02.2020 , за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гутирівка Полтавського району Полтавської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, який зі слів має двох неповнолітніх дітей, був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 12 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.

Строк покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з 12 листопада 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 653,80 гривень.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, 22 грудня 2019 року, близько 16:30 год., ОСОБА_6 , правомірно перебуваючи в громадському транспорті, а саме в маршрутному таксі № 62 марки «ГАЗ», сполученням с. Вакуленці - вул. Героїв Сталінграду, поблизу зупинки громадського транспорту «Богдана Хмельницького» діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав із зовнішньої правої кишені куртки ОСОБА_8 , телефон марки «Xiaomi Redmi Note 6 Pro», який належить ОСОБА_9 вартістю 3 000, 67 грн. (згідно висновку експерта № 977 від 21.04.2020), після цього з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 3 000, 67 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подали

Обвинувачений ОСОБА_6 в принесеній апеляції просить вирок суду щодо нього змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості та його особі через суворість та пом`якшити призначене покарання. При цьому автор апеляції посилається на те , що судом не в повній мірі враховано дані щодо його особи , а зокрема його стан здоров`я та похилий вік мами.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 подану апеляцію підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор просив відмовити у задоволенні апеляції обвинуваченого, вважаючи вироку суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, а покаранням таким, що відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого.

Мотиви суду

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд вказаних вимог дотримався в повному обсязі.

Так, висновки суду щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України ґрунтуються на правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах. При цьому, за погодженням сторін кримінального провадження судом не досліджувалися докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та справа була розглянута в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів апеляційного суду відповідно до вимог статті 404 КПК України.

Доводи апеляції обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через його суворість та наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання, колегія суддів вважає непереконливими з таких підстав.

Так, відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження , обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, те що він раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання згідно наданої ОВС характеристики, в теперішній час на обліках не перебуває, а також зміст досудової доповіді органу пробації, згідно якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий , обставини , що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Обставинами , які пом`якшують покарання , суд визнав щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому злочині.

Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав рецидив злочину.

Врахувавши зазначені обставини, суд визнав неможливим виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та вважав необхідним призначити йому покарання, передбачене санкцією статті 185 ч.2 КК України, у вигляді арешту.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних вище висновків.

При цьому колегія суддів звертає увагу , що обвинуваченому призначене не найсуворіше покарання передбачене санкцією статті.

Доводи апеляції щодо стану здоров`я та похилого віку матері не зменшують існуючих ризиків вчинення обвинуваченим нового злочину в разі призначення менш суворого покарання або звільнення від його відбування.

З оглядну на наведене , колегія суддів вважає , що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість , про , що йдеться в апеляції обвинуваченого , колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність , обґрунтованість та вмотивованість судового рішення , колегіє суддів не встановлено.

Вирок суду відповідає приписам статті 374 КПК України , є законним , обґрунтованим і вмотивованим.

За таких обставин апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо нього без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Полтава від 12 листопада 2020 року щодо нього без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення , а особою, яка перебуває під вартою - у той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4