Справа № 216/5886/20
Провадження № 1-кс/216/2883/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2020 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, у кримінальному провадженні № 0000301 від 09.10.2020 року,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

підозрюваний ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

03.12.2020 року до суду надійшло вказане клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , яке мотивоване таким.

Досудове розслідування в кримінальному провадженні неможливо закінчити до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді Широківського районного суду Дніпропетровської області, тобто до 07 грудня 2020 року, оскільки для цього необхідно вчинити ряд процесуальних дій з метою повного та всебічного дослідження обставин вчинення підозрюваним вказаного кримінального правопорушення. При цьому ризики, передбачені ст. 177 КПК України та встановлені в ході досудового розслідування, що виправдовують обраний підозрюваному запобіжний захід, не зменшилися й продовжують існувати, тому виникла необхідність у продовженні тримання останнього під вартою, оскільки запобігти їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 клопотання підтримав і просив задовольнити з наведених у ньому підстав.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що він жодних претензій матеріального й морального характеру до підозрюваного не має та не бажає настання для останнього негативних наслідків у зв`язку з інкримінованим йому діянням, тому наполегливо просив звільнити ОСОБА_5 з-під варти. При цьому підтвердив факт написання ним особисто заяв і клопотання, які додані сторонами до матеріалів цього клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, проти задоволення клопотання категорично заперечували й просили змінити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт, враховуючи конкретні обставини справи та особу підозрюваного, зокрема, недостатню обґрунтованість підозри з такою правовою кваліфікацією, недоведеність існування ризиків належними доказами, активну співпрацю зі слідством, відсутність у потерпілого жодних претензій до підозрюваного внаслідок відшкодування завданої шкоди, наявність в останнього зареєстрованого та постійного місця проживання, де він мешкає разом з матір`ю похилого віку, цивільною дружиною та їх спільною дочкою, яка перебуває на його утриманні.

Вислухавши учасників справи, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, а також письмові заперечення захисника, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що слідчим відділом Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000301 від 09.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

09.10.2020 року об 11.00 год. у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

10.10.2020 року о 10.00 год. ОСОБА_5 у порядку і з підстав, передбачених статтями 276, 277, 278 КПК України, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2020 року до підозрюваного ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07.12.2020 року.

Постановою керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 від 02.12.2020 року строк досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні було продовжено до трьох місяців, тобто до 09.01.2021 року.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 3. ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частинами 1, 3-5 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує таке.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин.

У справах «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Чеботарь проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Слідчим суддею встановлено, що 10.10.2020 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, фактично не погоджуючись із кваліфікацією вчиненого ним діяння.

Разом з тим обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення на цій стадії кримінального провадження підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_7 , показаннями свідків-очевидців ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , показаннями одночасного допиту потерпілого ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_5 , які містяться у відповідних протоколах допитів; протоколами оглядів місця події від 09.10.2020 року; протоколом огляду відеозапису з камер зовнішнього відеоспостереження від 09.10.2020 року; висновком судово-медичної експертизи № 1830 від 13.11.2020 року, які підтверджують фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, оцінивши сукупність і вагомість наявних на цій стадії провадження доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя вважає, що вони доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це правопорушення.

Разом з тим слідчий суддя бере до уваги зауваження сторони захисту щодо визначеної органом досудового розслідування правової кваліфікації вчиненого підозрюваним діянням за дійсних фактичних обставин у справі, яка не в повній мірі відповідає правовим висновкам, неодноразово висловленим Верховним Судом у відповідній категорії справ.

Перевіряючи викладені в клопотанні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, дослідивши надані стороною обвинувачення матеріали, дійшов висновку про доведеність цих обставин, оскільки існує необхідність у завершенні виконання процесуальних дій, які потребують додаткового часу, а саме: долучити до матеріалів кримінального провадження висновки судово-балістичної та судово-криміналістичної експертиз; виконати вимоги статей 283, 290 КПК України, які не могли бути виконані в двомісячний строк у зв`язку з тривалою процедурою проведення судових експертиз; виконати інші процесуальні дії, в яких може виникнути потреба.

Таким чином, для завершення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні існує законодавчо встановлена необхідність у проведенні відповідних процесуальних дій.

При цьому слідчий суддя зважає на рішення ЄСПЛ у справі «Михалкова та інші проти України», в якому Високий суд зазначив, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя бере до уваги таке.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком.

Стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі (рішення ЄСПЛ у справі «Хайредінов проти України»).

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від суду можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні суди завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (рішення ЄСПЛ у справі «Тодоров проти України»).

Пункт 3 ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Передусім національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку (рішення ЄСПЛ у справі «Сергій Волосюк проти України»).

Отже, відповідно до сформованої ЄСПЛ практики, підстави, якими попереднє ув`язнення підозрюваного обґрунтовувалося вперше, самі по собі вже недостатні для продовження строку тримання під вартою. Якщо правоохоронні органи подають клопотання про це, вони повинні обґрунтувати наявність інших вагомих і допустимих з точки зору статті 5 Конвенції підстав для того, щоб тримання особи під вартою було продовжено.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор зобов`язаний довести реальність ризиків, що виправдовують обмеження підозрюваного свободи, в іншому випадку слідчий суддя, суд має скасувати такий запобіжний захід або змінити його на більш м`який.

Однак прокурором не надано жодних доказів на підтвердження того, що ризики, які існували під час обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились і продовжують існувати або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання його під вартою.

При цьому слідчий суддя зважає на позицію потерпілого, висловлену ним під час розгляду цього клопотання, за якою останній будь-яких претензій матеріального та морального характеру до підозрюваного не має та вважає за необхідне звільнити останнього з-під варти.

Також суд враховує, що підозрюваний раніше судимий, але до затримання працював неофіційно, перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_12 , мають з останньою спільну дитину, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває на його утриманні, має зареєстроване та постійне місце проживання, де мешкає тривалий час разом з родиною та матір`ю похилого віку, яка є пенсіонеркою та має відповідні вікові захворювання. За місцем мешкання підозрюваний характеризується позитивно, на обліках не перебуває, активно співпрацює зі слідством, повністю відшкодував завдану потерпілому майнову та моральну шкоду, у зв`язку з чим останній будь-яких претензій до нього не має.

Водночас слідчий суддя бере до уваги, що затримка в досудовому розслідуванні виникла не з вини підозрюваного.

За встановлених обставин слідчий суддя дійшов висновку, що з урахуванням тривалості тримання підозрюваного під вартою ступінь ризиків, які існували під час обрання йому запобіжного у вигляді тримання під вартою, суттєво знизився, а такий ризик як вплив на потерпілого перестав існувати.

Таким чином, ураховуючи вимоги ст. 5 Конвенції та усталену практику Європейського суду з прав людини, слідчий суддя вважає, що характер злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, не може бути достатньою підставою для продовження його тримання під вартою.

При цьому запобігти наявним ризикам, які зумовили застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можливо й шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено наявність обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії ухвали про тримання під вартою, однак не доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а саме, що заявлені ризики при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під варту не зменшились і продовжують існувати, тому підстави для продовження строку тримання під вартою відсутні.

З огляду на наведене, з урахуванням даних про особу підозрюваного й відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, тому слідчий суддя вважає за необхідне змінити підозрюваному ОСОБА_5 раніше обраний до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що буде пропорційним і зможе запобігти об`єктивно існуючим на даний момент ризикам та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належну поведінку. Застосовуючи такий запобіжний захід, слідчий суддя виходить з необхідності уникнення наявних ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування й суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд зважає на практику ЄСПЛ, що за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії»).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193-196, 199, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відмовити.

Змінити застосований до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, тобто до 09 січня 2021 року.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду та покласти на нього строком до 09 січня 2021 року такі обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання/реєстрації та місця роботи;

- цілодобово не залишати приміщення будинку АДРЕСА_1 .

Негайно доставити підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця проживання та звільнити з-під варти.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з метою контролю за поведінкою підозрюваного передати для виконання до Криворізького відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися до нього в житло, в якому він перебуває під домашнім арештом, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Дія ухвали закінчується о 24.00 годині 09 січня 2021 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію зазначеної ухвали мені ________________________________________________

_________________________________________________ (повне прізвище, ім`я, по-батькові)

вручено ____ __________ 201__ року о ____ годині ____ хвилин.

Одночасно роз`яснено порядок її оскарження.

Підозрюваний __________________ (підпис)