Справа № 299/3406/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15.06.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/638/20, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2020 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, угорця, на час вчинення кримінального правопорушення судимість у порядку ст. 89 КК України погашена,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою, строк відбування ним покарання визначено рахувати з 25.09.2019.
Речовий доказ: велосипед марки «Україна», який у ході досудового розслідування передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 , передано останній, як законному власнику.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

27 червня 2019 року приблизно о 16 годині ОСОБА_6 , знаходячись біля подвір`я будинку АДРЕСА_2 , впевнившись у відсутності власника та сторонніх осіб, які б могли викрити його протиправні дії, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з особистих корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, пройшов на неогороджене подвір`я вищевказаного дворогосподарства, звідки, повторно, таємно викрав велосипед марки «Україна», вартість якого згідно висновку експерта від 11.09.2019 року, становить 420 (чотириста двадцять) гривень, що належить на правах індивідуальної власності ОСОБА_8 , і з викраденим зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вказує на те, що призначене покарання є занадто суворим. Зазначає, що судом при призначенні покарання враховано щире каяття ОСОБА_6 , однак не враховано пом`якшуючу покарання обставину - добровільне відшкодування завданої шкоди, так як викрадене майно повернуто потерпілій. Стверджує, що обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував шкоду, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки проживає разом із матір`ю у багатодітній сім`ї, має випадкові заробітки та є інвалідом ІІІ-ьої групи. Просить вирок змінити на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , неявка яких із урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та потерпілої враховується те, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинувачений та потерпіла повідомлені відповідно до вимог закону; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи від них не надходило, а від обвинуваченого не надходило й клопотань про бажання приймати участь у розгляді апеляційної скарги; в апеляційному розгляді справи приймав участь захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , який подав апеляційну скаргу та який не заперечував щодо її розгляду без участі обвинуваченого; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченого.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому, апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не перевіряється, дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також враховує те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують його особу.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального закону були дотримані й у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (вчинено злочин середньої тяжкості), конкретні обставини, за яких скоєно злочин, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 (негативно характеризується за місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності), обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття), відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі, розмір якого 2 роки, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому призначено занадто суворе покарання і вважає висновки суду першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання належним чином обґрунтованими та вмотивованими, а призначене покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, справедливим. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимий, у тому числі й звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, належних висновків для себе не зробив, не виправився, а продовжив вчиняти нові злочини.
У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не врахована пом`якшуюча покарання обставина - добровільне відшкодування завданої шкоди, так як викрадене майно повернуто потерпілій, а також про те, що обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував шкоду, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки проживає з матір`ю в багатодітній сім`ї, має випадкові заробітки та є інвалідом ІІІ-ої групи, - апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання та, відповідно, не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність признання ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а також не можуть слугувати підставами для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання.
При цьому, в апеляційній скарзі не вказується й апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції. Вищенаведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, не призводять до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без відбування ним покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого в кримінальному провадженні судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційна скарга як безпідставна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той самий строк із моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді: