Справа №487/4609/20
Провадження №1-кс/487/5548/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.09.2020 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві клопотання слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР в м. Миколаєві про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000961

ВСТАНОВИВ:
10.09.2020 року слідчий Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 , в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого 10.03.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000961, звернувся з клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, яке вилучене 08.09.2020, в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва, №1-кс/487/5103/20 від 17.08.2020, за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: банківську кратку видану банком «Банк России» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , дійсна до 04/20, яку упаковано до сейф-пакету № S2039099; мобільний телефон I phone 6s s/n НОМЕР_2 , який упаковано до сейф-пакету №S2039102.

Підставою для внесення клопотання стало те, що вказане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на мобільний телефон, мотивуючи тим, що зазначене позбавить його можливості спілкуватися з родичами та слідчим.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим управлінням Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000961 від 10.03.2015 за ознаками кримінального , передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді курсанта Академії ВМС ім. П.С. Нахміова, яка до 12.05.2014 дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , а у подальшому за адресою: АДРЕСА_3 , 13.05.2014 р. вчинив дезертирство, тобто, не з`явився вчасно до нового місця служби - факультету ВМС Одеської національної морської академії, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби

10.03.2015 р. складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, відносно ОСОБА_4 .

У зв`язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_4 вжито заходів для вручення даного повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (поштовим зв`язком).

В подальшому на адресу ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, надійшло повідомлення від 7 управління ГУ ВКР ДК СБ України, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2014 р. по 2017 р. навчався в Чорноморському вищому військовому морському училищі ім. Нахімова (м. Севастополь), в подальшому проходив військову службу в частинах спецпризначення ЧФ Південного військового округу ЗС РФ.

Крім того, відповідно до відповіді 7 управління ГУ ВКР ДК СБ України на доручення слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 , встановлено, що у жовтні 2018 року ОСОБА_4 користуючись паспортом громадянина України НОМЕР_3 , через пункт пропуску «Чаплинка» (Херсонська обл.) повернувся до України та приховуючи факт проходження військової служби в лавах ЗС РФ та отримання ним громадянства РФ працевлаштувався до Одеського дельфінарію «Немо».

08.09.2020 р. підозрюваного ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.

В подальшому, 08.09.2020, в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва, № 1-кс/487/5103/20 від 17.08.2020, за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 35, вилучені предмети, а саме: банківську кратку видану банком «Банк России» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , дійсна до 04/20, яку упаковано до сейф-пакету № S2039099, мобільний телефон I phone 6s s/n НОМЕР_2 , який упаковано до сейф-пакету № S2039102.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Так, слідчим доведено необхідність накладення арешту на зазначені у клопотання речі, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту.
Отже, клопотання слідчого підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР в м. Миколаєві про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000961 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 08.09.2020 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- банківську карту видану банком "Банк России" № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , дійсна до 04/20, яку упаковано до сейф-пакету №S2039099;

- мобільний телефон I phone 6s s/n НОМЕР_2 , який упаковано до сейф-пакету S2039102.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1