Справа № 751/5652/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/801/20
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Ягодинка Житомирської області, проживала до засудження у АДРЕСА_1 , засуджена 16.05.2016 року Червоноармійським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.186, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Червоноармійського районного суду від 04.04.2017 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, з направленням засудженої в місця позбавлення волі;

відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Обґрунтовуючи своє рішення, місцевий суд вказав на відсутність підстав для застосування щодо засудженої ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від покарання, так як остання своєю поведінкою не довела свого виправлення.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженої подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу місцевого суду та звільнити її підзахисну від подальшого відбування покарання умовно-достроково, посилаючись на те, що місцевий суд формально підійшов до дослідження даних про особу ОСОБА_6 . Зокрема, вона працевлаштована, дотримується режиму та правил поведінки в установі, а також правомірних і ввічливих взаємовідносин із персоналом і представниками адміністрації. Стягнення, які у неї були, вже погашені. Також послалась на наявність у засудженої чоловіка, з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та дітей, які допоможуть їй розпочати правослухняне життя.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки (а.о.с.2-3).

Ухвалою цього ж суду від 04.04.2017 року ОСОБА_6 було скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням і остання була направлена до місць позбавлення волі для відбування призначеного їй покарання (а.о.с.4-5).

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з 20.04.2017 р.

Засуджена ОСОБА_6 з 11 травня 2017 року відбуває покарання у Державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44».

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Із пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2 убачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою для прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до наявної в матеріалах справи характеристики, ОСОБА_6 за час перебування в ДУ «Чернігівська ВК №44» відбула встановлену законом частину строку покарання, за весь період відбування покарання характеризувалась незадовільно, але на даний час характеризується посередньо. За час відбування покарання поведінка не є сумлінною, шість разів притягувалась до дисциплінарної відповідальності, в тому числі за вчинення злісного порушення установленого порядку відбування покарання, внаслідок чого перебувала на профілактичному обліку, як злісний порушник установленого порядку відбування покарання. Протягом усього строку відбування покарання не входить та не входила до складу ради колективу засуджених відділення чи установи. З метою морально-організаційного стимулювання засудженої та закріплення досягнутого результату у процесі виправлення за підсумками 1 кварталу 2020 року, рішенням комісії установи було оголошено заохочення. Враховуючи викладене, а також те, що держава неодноразово надавала засудженій можливість уникнути позбавлення волі, застосовувався двічі іспитовий строк, вона звільнялась умовно-достроково, але правильних висновків для себе не зробила та знову скоїла тяжкий злочин, тому не має впевненості в її подальшій самокерованій правослухняній поведінці, засуджена не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст.81 КК України (а.с.п.19).

Посилання апелянта на формальне дослідження судом даних про особу засудженої є непереконливими, так як при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання місцевий суд вислухав учасників судового провадження та дослідив особову справу засудженої, зокрема, щодо її ставлення до скоєного кримінального правопорушення, додержання нею вимог режиму, а також ставлення до суспільно-корисної праці.

Дані про відсутність дисциплінарних стягнень, на що вказує захисник, заслуговують на увагу, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення. А дотримання ОСОБА_6 норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст.107 КВК України.

Беручи до уваги, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судима, до неї раніше застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але засуджена належних висновків для себе не зробила, що свідчить про неготовність її до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами виправної установи.

Отже, місцевий суд при розгляді клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 про її умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відмови у його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405-407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4