Справа № 741/1001/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/202/20
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 березня 2019 року за № 0000069 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2019 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2019 року ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з часу затримання, із 26.03.2019 року.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_10 весь час попереднього ув`язнення, починаючи з 26.03.2019 року з розрахунку день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - тримання під вартою.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 26.03.2019 року, близько 12 години, ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на зупинці громадського транспорту, розташованій у с. Макіївка Носівського району Чернігівської області по вул. Новоселиця, поблизу господарства № 22, в ході сварки з ОСОБА_11 , що виникла на грунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 умисно наніс йому кулаком три удари в область голови, один удар кулаком та не менше чотирьох ударів ногами по тулубу, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми у вигляді субдуральної гематоми зліва, рідкуватої консистенції, об`ємом біля 30-50 мл, масивного крововиливу у м`які тканини голови в лівій скронево-тім`яній ділянці темно-червоного кольору, синця шкіри що займає ліву скроневу ділянку з переходом на ліву виличну ділянку, ліву підочну ділянку та щоку; закритої тупої травми живота у вигляді розриву петлі тонкого кишківника та його брижі, невизначеної форми та крововиливу в даній ділянці темно-червоного кольору, з виходом калових мас у черевну порожнину, крововиливів в жирову клітковину передньої черевної стінки, синців передньої черевної стінки; крововиливів в паранефральну клітковину з обох сторін та дрібних точкових крововиливів в тканину обох нирок; синця передньої поверхні правого плечового суглобу, синця передньої поверхні лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, що призвели до гострої крововтрати, внаслідок чого 26.03.2019 року, близько 13 години на місці події настала смерть ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок щодо ОСОБА_10 . На думку сторони захисту, ОСОБА_10 дане кримінальне провадження не вчиняв. Зауважує, що як на досудовому розслідуванні, так і в судовому розгляді свою вину не визнав та наголошував, що тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, останньому не наносив. Вважає, що в судовому засіданні допустимих, належних та достатніх доказів винуватості ОСОБА_10 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не здобуто. До цієї скарги додано доповнення, складені від імені обвинуваченого ОСОБА_10 , в яких він дає оцінку кожному з доказів кримінального провадження і просить: в мотивувальній частині скарги - скасувати вирок і направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції; в резолютивній частині скарги скасувати вирок і виправдати його ( ОСОБА_10 ). Доповнення обвинуваченого до апеляційної скарги адвоката фактично присвячені невідповідності показань свідків фактичним обставинам справи та порівнянню їхніх показань на досудовому розслідування і в суді першої інстанції, порушенню його права на захист та необ`єктивності розгляду його справи місцевим судом.

На апеляційні скарги надійшли заперечення прокурора в кримінальному провадженні, в яких він наполягає на достатності здобутих доказів винуватості ОСОБА_10 і просить відмовити в задоволенні його апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги та наполягав на законності і обґрунтованості вироку суду, захисника та обвинуваченого, які наполягали на задоволенні своєї апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Вирішуючи питання за апеляційними доводами, наведеними в апеляційній скарзі захисника про безпідставність висунутого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає, що суд, приймаючи рішення про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у висунутому обвинуваченні, додержався вимог ст. 84-86 КПК України та повною мірою проаналізував зібрані слідством докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності, навівши у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Що стосується доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, при зазначених у вироку обставинах, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю не визнав та показав, що 26.03.2019 року він спільно з загиблим ОСОБА_11 та іншими особами розпивав спиртні напої, в процесі їхнього розпиття один раз вдарив ОСОБА_12 рукою в область обличчя, більше його не бив. Від його удару смерть потерпілого настати не могла. Тілесні ушкодження, від яких помер ОСОБА_11 , йому заподіяли інші особи. Під час досліджуємих подій він ( ОСОБА_10 ) перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_13 в місцевому суді повідомив, що бачив, як 26.03.2019 р. на зупинці громадського транспорту в м. Макіївка Носівського району обвинувачений вдарив в обличчя ОСОБА_11 . Більш детальних показань він суду не дав, оскільки в той час перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_14 показав в суді, що 26.03.2019 р. на зупинці громадського транспорту в селі Макіївці Носівського району близько 12 години бачив обвинуваченого, котрий перебував в стані алкогольного сп`яніння, також бачив і ОСОБА_11 . Того ж дня він бачив обвинуваченого у нього ( ОСОБА_10 ) вдома в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні надав показання, що 26.03.2019 р. на зупинці громадського транспорту в м. Макіївка Носівського району він разом з ОСОБА_10 , та іншими особами: ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 розпивали спиртні напої. Також біля них був племінник ОСОБА_13 . Дмитро, пізніше підійшов ОСОБА_11 . В присутності свідка ОСОБА_10 наніс кілька ударів руками в обличчя , 1-2 удари по тілу. ОСОБА_10 стояв, а після 2-3 ударів вони попадали. Бити почав ОСОБА_10 ще до того як ОСОБА_11 сів випивати. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розтягнули, після чого ОСОБА_10 не кидався битися. Про те, що ОСОБА_11 помер дізнався ввечері.

Свідок ОСОБА_16 підтвердив лише факт спільного з обвинуваченим та загиблим ОСОБА_11 розпиття спиртних напоїв.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні повідомив, що 26.03.2019 р. на зупинці громадського транспорту в с. Макіївка Носівського району він спостерігав факт побиття обвинуваченим ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_19 наносив удари ОСОБА_20 в обличчя та навалювався на нього тілом. Крім ОСОБА_10 ніхто удари не наносив.

Так, судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального провадження та перевірено їх доказами, якими об`єктивно доведена вина обвинуваченого, а саме:

- протоколом огляду місця події від 26.03.2019 року на автобусній зупинці в с. Макіївка Носівського району, на середній частині лавки виявлено труп ОСОБА_11 1958 року народження, лежачи на спині на лавці, ноги на підлозі зупинки з слідами тілесних ушкоджень на обличчі, в носовому проході залишки кровотечі, на тілі маються синці ( а.с. 87-92 т.1);

- протоколом огляду речей 02.04.2019 року, вилучених під час огляду місця події 26.03.2019 року, при огляді куфайки на зовнішній частині лівого рукава мається пляма бурого кольору та на внутрішній частині коміра, на задній зовнішній частині куфайки також маються сліди бурого кольору (а.с.96- 101 т.1);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_11 від 26.03.2019 року, в ході якого виявлено синці на обличчі, залишки крові в носовій порожнині, на грудній клітині маються синці.(а.с. 102,103 т.1);

- протоколом огляду предмету від 27.03.2019 року, де проводився огляд одягу та взуття затриманого ОСОБА_10 , який був вилучений (а.с. 123-129 т. 1 );

- протоколом освідування затриманого ОСОБА_10 26.03.2019 року, згідно якого візуальних тілесних ушкоджень не виявлено ( а.с. 131 т.1);

- актом медичного огляду на стан сп`яніння від 26.03.2019 року, згідно якого ОСОБА_10 перебував в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився за допомогою приладу "Алкофор", в крові виявлено 1,92 % алкоголю (а.с. 132 т.1);

- письмовою заявою ОСОБА_21 , який добровільно видав відеозапис від 26.03.2019 року, зроблений на зупинці в с. Макіївка, з якого видно, що ОСОБА_13 спить на зупинці, ОСОБА_11 лежить на лавці. (а.с. 149-151 т.1);

- висновком експерта № 197 від 10.04.2019 року, відповідно до якого виявлена на бушлаті підозрюваного ОСОБА_10 кров, яка може належати ОСОБА_11 (а.с. 167-169 т.1). На думку колегії суддів, наявність слідів цієї крові на предметі одягу, який належав обвинуваченому, разом з іншими доказами свідчить про його пряму причетність до злочину;

- висновком судово-психіатричної експертизи № 175 від 11.04.2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 мають місце психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, лікування від алкогольної або наркотичної залежності йому не показане ( а.с. 235-237 т.1) .

У сукупності з зібраними у справі доказами, суд належно оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_10 і при повному, всебічному розгляді всіх обставин справи, дійшов вірного висновку, що його вина у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження доведена.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що місцевий суд дослідив всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку є необґрунтованими.

Дослідивши в судовому засіданні усі докази у справі та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_10 є склад злочину, передбачений ч. 2 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого.

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься в тому числі здійснення провадження із дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, який полягає, зокрема в самостійному обстоюванні як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, з яким погодилась колегія суддів апеляційного суду, що цей принцип у повній мірі був реалізованим при розгляді даної справи.

Так, слідчий експеримент за участю підозрюваного та його захисника, разом із іншими доказами, дослідженими судом у ході судового розгляду, у своїй сукупності дають достатні підстави вважати, що тілесні ушкодження потерпілим отримано за обставин, вказаних у вироку суду.

Як вбачається з протоколів слідчих експериментів від 27 та 28.03.2019 року з доданими до них відеозаписами, підозрюваний ОСОБА_10 добровільно в присутності свого захисника без будь-якого примусу показав, що на зупинці зібралися він зі свідками по даній справі та загиблим Дитиненком, де розпивали разом спиртні напої, потім з ОСОБА_12 виник конфлікт і останній вдарив його кулаком в обличчя, у відповідь він вдарив його три рази кулаком в обличчя, той впав, тоді він наніс ОСОБА_12 три рази кулаком в грудну клітку. Далі чотири рази вдарив ногою по животу. Далі ОСОБА_12 піднявся і ліг на лавку, а він пішов додому. Також детально показував яким чином наносив удари.(а.с. 139-141, 144-146 т. 1).

На думку колегії суддів, місцевий суд цілком підставно поклав ці докази в обґрунтування вироку, оскільки слідчі експерименти проводилися з участю понятих та захисника, що унеможливлювало будь-який незаконний вплив на ОСОБА_10 з боку інших осіб. Дані, отримані під час слідчого експерименту від самого обвинуваченого, колегія суддів вважає найбільш повними та об`єктивними, які відповідали дійсності та доповнювались іншими доказами.

Також під час слідчого експерименту з ОСОБА_13 останній показав, що під час виниклої сварки з ОСОБА_11 . ОСОБА_10 наніс ОСОБА_11 близько 3 ударів в обличчя, припускає, що можливо якісь з ударів попали в область грудей. (а.с. 206-208 т.1).

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_15 останній показав, що 26.03.2019 року, коли він та інші розпивали спиртні напої підійшов ОСОБА_11 і ОСОБА_10 підскочив до ОСОБА_11 та наніс йому кілька ударів в обличчя і грудну клітку руками та ногою ( а.с. 209- 211 т.1 ).

Вказані протоколи слідчих експериментів показують, що усі учасники слідчих дій правильно показували місце скоєння злочину, а крім того, усі вони вказували саме на ОСОБА_10 (як і він сам на себе) як на особу, яка безпосередньо заподіяла тілесні ушкодження ОСОБА_11 .

Доводи захисника щодо не нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_22 , що спричинили його смерть, а причетність до цього іншої людини, є необґрунтованими і колегія суддів вважає таку позицію захисту суб`єктивною, спрямовану на уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже ОСОБА_10 не заперечував, що він ударив ОСОБА_11 в область голови і хоча він стверджував, що наніс лише один удар, проте таке твердження спростовується показаннями всіх свідків, які були очевидцями події та вказали, що ОСОБА_19 наніс не один удар ОСОБА_11 в область голови, а декілька, а також в область грудної клітини руками та ногами. Хоча точної кількості ударів та їх локалізації ніхто із свідків точно не зазначив через стан алкогольного сп`яніння, проте підстав не довіряти показанням цих свідків у місцевого суду не було і з таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду. Удари були нанесені обвинуваченим свідомо, тобто умисно, про що він неодноразово підтверджував у своїх поясненнях. Наносячи удари, обвинувачений не міг не усвідомлювати, що удари наносить в життєво важливі органи, не міг не усвідомлювати наслідки своїх дій або припускати їх настання. Відповідно до висновку експерта № 174 від 11.04.2019 року на час правопорушення ОСОБА_10 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.(а.с. 241-244 т. 1). Також такі твердження захисника спростовуються показаннями свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні вказав, що окрім ОСОБА_10 ніхто не наносив ударів потерпілому.

Місцевий суд цілком підставно поклав в обґрунтування вироку протоколи негласних слідчих розшукових дій (т.1 а.с. 192, 193, 200), з який вбачається, що свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_13 розповідали про обставини скоєння злочину, називали особу, яка його скоїла ОСОБА_10 , називали спосіб скоєння злочину. ОСОБА_10 також не заперечував, що наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 , від яких він помер. Вказані докази, на думку колегії суддів, зібрані взагалі без будь-якого впливу на цих осіб, вони є належними і допустимими, колегія суддів вважає, що вони, разом з іншими доказами, повністю викривають ОСОБА_10 в інкримінованих йому діях.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо не доведення вини обвинуваченого у завданні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, є необґрунтованими та такими, що повністю спростовані дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами та відповідно підстави для скасування вироку суду відсутні.

Стороною захисту (обвинуваченим) як підставу для скасування вироку було наведено розбіжності, які, на думку сторони захисту, знаходяться в протоколах допитів свідків на досудовому розслідування і показаннях цих свідків в суді першої інстанції. Колегія суддів апеляційного суду відхиляє ці аргументи сторони захисту, оскільки у відповідності до ст. 95 КПК суд вправі обґрунтовувати свій вирок лише показаннями, даними безпосередньо в судовому засіданні і не вправі посилатись на показання, дані прокурору або слідчому. Тому будь-які аргументи сторони захисту про суперечності між показаннями свідків в протоколах слідчих дій та їхніми ж показаннями, даними в судовому засіданні, колегією суддів відхиляються. Показанням допитаних у справі свідків суд дав належної оцінки. Показання потерпілої в ОСОБА_24 судовому засіданні не виправдовують ОСОБА_10 , оскільки потерпіла очевидцем події не була і твердої упевненості в невинуватості ОСОБА_19 у злочині не заявляла, а лише переказувала в суді чужі чутки щодо злочину, що не може бути розцінене судом як належний і допустимий доказ..

Стороною захисту (адвокатом, який вступив у справу після проголошення вироку) при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, наданими суду та іншими матеріалами, які суду не надавались, було виготовлено копії процесуальних документів, які залишились в наглядовому провадженні прокурора. На клопотання сторони захисту, копії цих документів в засіданні апеляційного суду були долучені до матеріалів кримінального провадження та досліджені колегією суддів. На думку колегії суддів, копії цих документів не містять ніякої інформації на користь сторони захисту і не можуть слугувати підставою для скасування вироку. Зокрема, висновки судово-цитологічних експертиз про відсутність залишків крові в піднігтьовому вмісті як обвинуваченого так і загиблого ОСОБА_22 , не являються беззаперечними доказами невинуватості обвинуваченого. Колегія суддів оцінює висновки цих експертиз як такі, що свідчать про скоєння злочину обвинуваченим за обставин, коли сліди крові загиблого під його (обвинуваченого) нігті не потрапили. Проте інші докази, надані суду стороною обвинувачення, свідчать про винуватість ОСОБА_10 в інкримінованих йому діях.

Сторона захисту наполягала на обставині, яка не включена в апеляційну скаргу, лише в доповнення до неї, але якій колегія суддів вважає приділити увагу і дати оцінку. Зокрема, адвокат обвинуваченого стверджував, що під час досудового розслідування і судового розгляду адвокат ОСОБА_8 , від якого обвинувачений ОСОБА_10 відмовився в апеляційному суді, неналежно виконував свої професійні обов`язки, унаслідок чого обвинувачений був позбавлений права на захист. А прокурор приховав від суду частину матеріалів досудового розслідування. З таким аргументом колегія суддів не погоджується. У відповідності до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами кримінального провадження своїх правових позицій, прав і законних інтересів. В даному випадку на досудовому розслідуванні і в суді першої інстанції обвинувачений був постійно забезпечений адвокатом, скарг на дії якого він не подавав, від послуг якого не відмовлявся. Тактика захисту обирається стороною захисту (захисником і обвинуваченим) самостійно, ніякі особи не вправі втручатись в діяльність адвоката. Та обставина, що адвокат ОСОБА_8 не відкрив адвокату ОСОБА_9 адвокатського досьє стосовно цієї справи, не означає порушення права на захист обвинуваченого, адже у відповідності до ст. 22-23 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат зобов`язаний зберігати адвокатську таємницю, а вимагання в нього відомостей, пов`язаних з його адвокатською діяльністю, цим законом забороняється. Обвинувачений був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження в присутності свого захисника (т.1 а.с. 246) про що свідчать власноручно зроблені записи в протоколі ознайомлення обвинуваченим і захисником. Прокурор у свою чергу сам вирішує, які саме докази кримінального провадження і у якому вигляді подавати суду для дослідження. Прокурор вправі не подавати суду ті докази, які, як він вважає, не мають значення для справи або не підтверджують обвинувачення, в чому й полягає суть змагальності кримінального процесу. Тому вказаний аргумент захисту колегія суддів відхиляє як такий, що не підтверджений доказами і не ґрунтується на законі.

Суд у своєму вироку докази сторони обвинувачення визнав належними і допустимими, які у своїй сукупності з іншими доказами та показаннями, отриманих від учасників в ході судового розгляду дають достатньо підстав для суду вважати, що ОСОБА_10 є винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України, висновки суду є переконливими, ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах і сумніву у колегії суддів не викликають, а тому апеляційні твердження захисника щодо відсутності достатніх, допустимих та належних доказів по справі колегія суддів відхиляє.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і надав у вироку аналіз усіх доказів.

Усі докази, на яких ґрунтується вирок, ретельно перевірені судом і підставно покладені в обґрунтування вироку. З таким процесуальним рішенням колегія суддів погоджується. Будь-яких доказів недопустимості або неналежності доказів апеляційному суду не надано.

Колегія суддів відхиляє твердження апеляційної скарги про відсутність звукозапису судового процесу. Звукозапис процесу проводився, носії знаходяться в матеріалах справи, на них прослуховується весь судовий процес. Те, що сторона захисту наполягає на поганій якості запису слів обвинуваченого в судовому засіданні, свідчить лише про манеру його спілкування, а не про відсутність звукозапису як такого і цей аргумент колегією суддів відхиляється.

Як видно із вироку, при обранні ОСОБА_10 покарання судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 65,66,67 КК України враховано характер і ступінь скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, обставини його вчинення, наслідки, які настали, а саме, смерть людини, особу винуватого, який негативно характеризується, враховано відсутність обставин, які пом`якшують покарання та визнання судом обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, відносно особи похилого віку, та прийшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією статті у виді позбавлення волі, що є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів апеляційного суду, обвинувачений, який є особою працездатного віку, проте ніде на працює, дозволяє собі публічне розпиття спиртних напоїв в громадському місці, посягнув на життя і здоров`я людини удвічі старшої за нього за віком, досяг такої глибини морального падіння й деградації особистості, що тільки покарання у виді позбавлення волі може сприяти його перевихованню. До того ж це покарання за своїм розміром є мінімальним, передбаченим законом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені обставини кримінального провадження, вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню чи зміні він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2019 року відносно ОСОБА_10 , визнаного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4