Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 171/1602/19

провадження № 51-6216 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000433,
встановив:
За вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області, маючого повну загальну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (пять) років.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 18 травня 2019 року, приблизно о 20 годині, перебував біля кафе «Меркурій» розташованому по пров. Молодіжний у м. Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області, де зустрів раніше знайомого ОСОБА_6 . Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виникла сварка, в ході якої у останнього виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, кулаком правої руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_6 , який в цей час сидів на порозі запасного входу до приміщення вказаного кафе. Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_5 захопивши рукою зі сторони спини шию ОСОБА_6 став утримувати його, внаслідок чого разом впали на бетоне покриття дороги, при цьому ОСОБА_7 вдарився головою об нього. Після того, як ОСОБА_6 підвівся, ОСОБА_5 продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, наніс кулаками правої та лівої рук приблизно 5-6 ударів в область обличчя потерпілого ОСОБА_6 з правої та лівої сторони, внаслідок чого останній впав, вдарившись головою об бетоне покриття дороги.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості.
УхвалоюДніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України «Про кримінальну відповідальність», просить судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити та призначити засудженому покарання не пов`язане з позбавленням волі. На думку захисника, судами не в повній мірі враховано обставини, що пом`якшують покарання та дані про особу винного, що призвело до явної несправедливості призначеного ОСОБА_5 покарання. Виправлення засудженого вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі із застосування положень ст. 75 КК.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно зі ст. 12 КК є тяжким, дані про особу винного, який раніше не судимий, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують, призначив йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми.

Призначене ОСОБА_5 покарання за висновком суду першої інстанції є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, що відповідає вимогам ст. 65 КПК.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі захисника, оскільки вона посилається на обставини, які вже були враховані судом при призначенні покарання, а інших доводів про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК, зі змісту касаційної скарги не вбачається.
Переглянувши вирок суду за апеляційною скаргою засудженого, який також не погоджується із призначеним йому покаранням, в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_5 в частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без змін.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3