ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/367/21 Справа № 213/4201/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000654 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 лютого 2021 року включно,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього обов`язок - не залишати без дозволу суду місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурором не надано жодного належного та допустимого доказу обгрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України.
Вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання, є особою з інвалідністю з дитинства 3 групи безстроково, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2008 року народження, також має батьків.
Зазначає, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_8 не працює, оскільки він є інвалідом з дитинства, отримує соціальну допомогу по інвалідності.
З приводу того, що ОСОБА_8 судимий за ч.1 ст.309 КК України, то вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_8 ухвалено 03.09.2020 року, тобто, на момент подій 09.09.2020 року, обвинувачений не знав, що його засуджено та про покладені на нього обов`язки, окрім того, вказаний вирок на той час не набрав законної сили.
Також судом не враховано міцність соціальних зв`язків обвинуваченого.
Стверджує, що прокурором не доведено, а судом не надано належної оцінки достатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 лютого 2021 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.186 КК України, має зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , але за даною адресою на момент вчинення кримінальних правопорушень не проживав, фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , не є людиною похилого віку, є особою з інвалідністю з дитинства 3 групи безстроково, одружений, від першого шлюбу має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 2008 року народження, який проживає разом з матір`ю, не працює, засуджений вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 року за ч.1 ст.309, ст.75 КК України до 1 року обмеження волі з випробувальним терміном на 1 рік. За місцем реєстрації ОСОБА_8 характеризується як неврівноважена особа, яка вчиняє сімейні сварки, іноді зловживає спиртними напоями, на якого до сільської ради від сусідів та односельців надходять усні заяви.
Враховуючи сукупність встановлених обставин, суд дійшов висновку, що прокурором доведені ризики, визначені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування ОСОБА_8 від суду з метою уникнення судового розгляду через відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та відсутність постійного місця проживання, та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в період іспитового строку за вироком суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги і просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000654 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 11.09.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 07.12.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який вчинив кримінальні правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, відсутні міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, не працює, а тому судом обгрунтовано обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Доводи захисника щодо відсутності доказів обгрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 , не може бути взято до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Твердження захисника про те, що вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_8 ухвалено 03.09.2020 року, тобто, на момент подій 09.09.2020 року, обвинувачений не знав, що його засуджено та про покладені на нього обов`язки, є необгрунтованим, оскільки, відповідно до наявного в матеріалах провадження вказаного вироку, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість за ч.1 ст.309 КК України, не оспорює встановлені під час дізнання обставини вчиненого ним кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ст. 394 КПК України, та за участі захисника - адвоката ОСОБА_10 подав письмову заяву про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, без судового розгляду у судовому засіданні за його відсутністю.
Таким чином, ОСОБА_8 знав про те, що складений відносно нього обвинувальний акт направлено до суду першої інстанції для його розгляду, а тому обвинувачений мав можливість вжити заходів для того, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, окрім того, зазначене не спростує того факту, що інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України, були вчиненні в період встановленого обвинуваченому іспитового строку за вироком від 03.09.2020 року.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не працює, оскільки є інвалідом з дитинства 3 групи безстроково, колегія суддів вважає таким, що не зменшує заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Твердження захисника про те, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання та міцні соціальні зв`язки є необгрунтованим, оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , однак за даною адресою на момент вчинення кримінальних правопорушень не проживав, оскільки фактично проживав в м. Кривий Ріг, також судом зазначено, що обвинувачений одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 2008 року народження, який проживає разом з матір`ю, не працює, має негативну характеристику за місцем реєстрації.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4