Справа № 734/2368/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/454/20
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06 січня 2018 року за №0000021 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року, щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козелець Чернігівської області, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, працюючого менеджером з продажу ТОВ «Магістраль-89», неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_10 у порядку виконання вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_10 ухвалено не застосовувати.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз та досліджень у сумі 4 688 (чотири тисячі шістсот вісімдесят вісім) гривень 08 коп. ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави.

Речовий доказ по справі автомобіль марки BMW 330 XI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області, ухвалено повернути за належністю громадянці ОСОБА_13 , скасувавши на нього арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 11 січня 2018 року.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином та ушкодженням здоров`я, задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 670 140 (шістсот сімдесят тисяч сто сорок) гривень 00 коп. та моральну шкоду у сумі 165 325 (сто шістдесят п`ять тисяч триста двадцять п`ять) гривень 00 коп.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарні» до ОСОБА_10 про відшкодування витрат, пов`язаних із стаціонарним лікуванням потерпілого від кримінального правопорушення, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарні» (р/р0001 в ГУДКСУ у м.Чернігові, МФО 853592, ) витрати, пов`язані із стаціонарним лікуванням потерпілого від кримінального правопорушення у сумі 46 766 (сорок шість тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 95 коп.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Козелецької центральної районної лікарні до ОСОБА_10 про відшкодування витрат, пов`язаних із стаціонарним лікуванням потерпілого від кримінального правопорушення, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Козелецької центральної районної лікарні (р/р1315 в ГУДКСУ у м.Чернігові, МФО 853592, ) витрати, пов`язані із стаціонарним лікуванням потерпілого від кримінального правопорушення у сумі 13 804 (тринадцять тисяч вісімсот чотири) гривні 40 коп.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2018 близько 22 год. громадянин ОСОБА_10 не маючи права керувати транспортним засобом, керуючи автомобілем «BMW 330 XI», р.н. НОМЕР_2 рухаючись в смт. Козелець по вул. Незалежності в напрямку с. Берлози біля будинку №5 порушуючи вимоги правил дорожнього руху, в темну пору доби проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не зреагував на її зміну, відволікся від керування транспортним засобом в дорозі, не вибрав безпечного інтервалу та дистанції, не вибрав безпечної швидкості для руху, не впоравшись з керуванням здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який йшов по узбіччю дороги в попутному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток лівої гомілки з скальпованою раною лівої підколінної ямки з пошкодженнями підколінної артерії та вени, забійно-рваної рани задньої поверхні правого стегна, вивиху лівого стегна які ускладнились ішемією лівої нижньої кінцівки, що призвело до ампутації лівої нижньої кінцівки з рівня середньо третини, підкапсулярного розриву селезінки з подальшим її видаленням, що відноситься до тяжкого ступеню тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 , порушив вимоги п.п. 2.3 (б) (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) 13.1 (залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), 19.3 (у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення), Правил дорожнього руху України.

Порушення ним вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3, 13.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, стали причиною та умовою виникнення ДТП, та знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання із застосуванням ст. 75 України, яке не пов`язане з позбавленням волі. Проте в мотивувальній частині апеляційної скарги її автор вказує на неповноту судового розгляду, а також переконаний, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а рішення ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права України. Обгрунтовуючи свою незгоду з судовим рішенням апелянт вказує на наступне:

- Свідчення потерпілого неможливо сприймати, оскільки останній, відповідно до медичної довідки, знаходився у стані алкогольного сп`яніння та не міг реально сприймати обставини.; свідчення свідка потерпілого вважає не інформативними, оскільки він не зміг пояснити де знаховся по відношенню до потерпілого під час ДТП та до цього;

- При проведенні слідчих експериментів зі свідками, потерпілими та обвинуваченим всі учасники дали протирічливі свідчення;

- Незважаючи на клопотання сторони захисту на досудовому розслідуванні транспортно-трасологічні дослідження не проводились;

- в протоколі огляду місця пригоди і схемі доданій до протоколу відсутні прив`язки до постійних орієнтирів;

- при призначенні судової інженерно-транспортної експертизи судом безпідставно виключені питання про встановлення винуватості ОСОБА_7

- переконаний, що в судовму засіданні не знайшов свого підтвердження причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками що настали, оскільки поза увагою суду залишились саме дії іншого учасника ДТП потерпілого;

- вважає, що судом не враховано позиція обвинуваченого щодо часткового визнання вини та повне відшкодування матеріальної і моральної шкоди потерпілому, а також позиція потерпілого щодо призначення покарання, що вказує про упередженість та незаконність вироку.

Захисник адвокат ОСОБА_11 діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 у зв`язку з недоведеністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Доводи скарги захисника тотожні за змістом доводам апеляційної скарги обвинуваченого, проте не містять жодних тверджень, а також прохання пом`якшити призначене місцевим судом покарання.

В запереченнях прокурора на апеляційні скарги сторони захисту зазначено, що судом вірно встановлено обставини кримінального провадження, докази отримані у порядку, встановленому КПК України, а тому рішення є обґрунтованим та законним. Також прокурор переконаний, що застосування ст.75 КК України при призначенні покарання жодним чином не сприятиме виправленню і перевихованню обвинуваченого, а твердження про визнання вини та повне відшкодування шкоди потерпілому не відповідає дійсності.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 змінив вимоги своєї апеляційної скарги та частково підтримав вимоги скарги захисника ОСОБА_11 .

Крім того, ОСОБА_10 повідомив суду про відмову від послуг захисників ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , оскільки бажає щоб його інтереси представляв адвокат ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_10 зазначив, що вину свою визнає повністю, щиро розкаюється, а тому просить розглядати справу лише в частині суворості призначеного судом покарання.

Адвокат ОСОБА_9 , що вступив у справу на стадії апеляційного розгляду для представлення інтересів ОСОБА_10 , підтримав вимоги скарги обвинуваченого в частині застосування положень ст. 75 КК України. Захисник переконував суд, що його підзахисний став на шлях виправлення, а саме: влаштувався на роботу, має цивільну дружину, щиро розкаявся у вчиненому та просить вибачення у потерпілого, а також відшкодував заподіяну потерпілому ОСОБА_7 шкоду. За цих підстав адвокат переконаний про можливість зміни вироку та призначення умовного покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Потерпілий та його представник не заперечували проти задоволення апеляційний скарг щодо призначення обвинуваченому покарання з випробуванням. Також потерпілий зазначив, що не згоден з позицією суду першої інстанції, оскільки, на його думку, обвинувачений «пішов на виправлення та почав себе вести як людина» і відшкодував заподіяну шкоду, яка в грошовому еквіваленті його влаштовує.

Прокурор в судовому засіданні, з урахуванням змінених вимог апелянтом, заперечив проти їх задоволення в повному обсязі та наполягав на відсутності змін на шляху щодо виправлення особи обвинуваченого, з урахуванням вчинення нового адміністративного правопорушення у сфері дорожнього руху вже після постановлення вироку судом першої інстанції, а тому зазначив що позиція обвинуваченого та захисника є лише намаганням уникнути належної та необхідної відповідальності за вчинені дії.

У зв`язку зі зміною позиції апелянтом обвинуваченим ОСОБА_10 , а також часткового підтримання ним апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 , колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах вже змінених апеляційних вимог.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням змінених апеляційних скарг учасниками судового провадження не оспорюються, а тому колегією суддів апеляційного суду не переглядаються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Частиною 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.п.1, 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд призначає покарання в межах санкції статті (санкції частини статті) Кримінального кодексу, що передбачає відповідність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

При призначенні покарання суд у відповідності до Кримінального Кодексу України виходячи із загальних засад призначення покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Наведений у ст. 67 КК України перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним і, відповідно до вимог ч. 2 цієї статті, суд, установивши наявність зазначених в цій статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання.

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має суттєве значення для правильного його призначення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитися у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного, належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Перевіривши вирок, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційних скарг сторони захисту про невірне застосування районним судом вимог кримінального закону при призначенні виду покарання обвинуваченому є необґрунтованими.

Доводи апелянтів про те, що на даному етапі розгляду кримінального провадження обвинувачений визнає свою вину, щиро розкаюється, а також відшкодував потерпілому заподіяну шкоду враховуються апеляційним судом, проте на переконання колегії суддів вони не спростовуються змістом мотивувальної частини вироку суду першої інстанції.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_10 , судом враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, якій за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, не одружений, не має на утриманні дітей. Відповідно до інформаційної довідки МВС (т.2 а.с.45), впродовж 6 місяців, що передували ДТП, на обвинуваченого ОСОБА_10 працівниками поліції складено 13 адміністративних протоколів за порушення правил дорожнього руху, з яких 9 протоколів за керування транспортним засобом без посвідчення водія, 3 протоколи за керування транспортним засобом без номерного знаку та 1 протокол за керування в стані алкогольного сп`яніння. Вищенаведене свідчить про відсутність критичної оцінки ОСОБА_10 своїх дій та небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

Також судом враховані конкретні обставини справи, а саме, що ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом, не маючи при цьому посвідчення водія, одночасно порушив декілька пунктів Правил дорожнього руху, унаслідок чого допустив наїзд на пішохода, що призвело до спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та інвалідності у молодому віці, поведінку обвинуваченого після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме, часткове відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації, ризик вчинення ОСОБА_10 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, та високий ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). (т.1 а.с. 79-80).

Попри це, апеляційний суд не залишає поза увагою і той факт, що ОСОБА_10 працевлаштувався на роботу та його охарактеризовано позитивно, відповідно до дананої захисником характеристики.

Крім того, апеляційний суд враховує думку всіх учасників кримінального провадження, зокрема, думку потерпілого, якому внаслідок порушень обвинуваченим Правил безпеки дорожнього руху були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а також те, що на момент апеляційного розгляду відбулося відшкодування заподіяної шкоди і потерпілий вбачає позитивні зміни в поведінці обвинуваченого, а тому просить призначити ОСОБА_10 покарання не пов`язане з позбавленням волі, проте колегія суддів апеляційного суду вважає, що передбачених законом підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України не вбачається.

Той факт, що ОСОБА_10 не маючи посвідчення водія продовжує використовувати транспортний засіб та вчиняє на ньому нові правопорушення, за умови вже настання негативних наслідків в межах даного кримінального провадження, а саме заподіяння тяжких тілесних ушкоджень людині шляхом порушення Правил дорожнього руху беззаперечно вказує на відсутність критичних та реальних висновків щодо протиправності своїх дій, а також про свідому безвідповідальність по відношенню до свого життя та життя інших учасників дорожнього руху.

Колегія суддів не погоджується з доводом сторони захисту про повне відшкодування шкоди потерпілому як обставину, що пом`якшує показання, оскільки ця обставина в засіданні апеляційного суду фактично встановлена не була. Так, обвинувачений не зміг пояснити, коли й за яких обставин, за рахунок яких коштів він виплатив потерпілому суму понад 600000 грн. та ніяких документів на підтвердження цього він не надав. Крім того, й сам потерпілий фактично не підтвердив передачу йому грошових коштів від обвинуваченого. Таким чином, цей довод сторони захисту судом відхиляється.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в задоволенні апеляційних скарг має бути відмовлено, оскільки їх доводи підтвердження не знайшли, при розгляді апеляційних скарг не встановлено обставин, які б підтверджували невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правоопрушення та особі обвинуваченого, в зв`язку з чим підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом для зміни вироку в частині призначеного покарання не встановлено.

Порушення норм матеріального чи кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статями 404, 405, 407, 418, 419, 418, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3