КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0004258 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Дніпровським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0004258 щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 7 травня 2019 року приблизно о 03 год. по бул. Перова, 34/2, у м. Києві у ОСОБА_5 , з мотивів особистої неприязності та особистої ворожнечі до ОСОБА_8 під час словесного конфлікту виник прямий злочинний умисел, направлений на умисне позбавлення життя останнього. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вийшовши із квартири за адресою: АДРЕСА_1 , взявши з собою ніж, попрямував у напрямку бул. Перова, 32, поблизу першого під`їзду та службового приміщення двірника, поруч якого знаходились смітники. ОСОБА_5 , тримаючи у правій руці ніж, підійшовши позаду ОСОБА_8 , коли останній його не бачив, та наніс умисно 3 колото-різаних удари ножем зі спини в область життєво важливих органів, а саме: живота та грудної клітини. ОСОБА_8 , не зрозумівши, що відбувається, вибіг на проїжджу частину ближче до першого під`їзду житлового будинку по адресу АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 , тримаючи ніж у правій руці наздоганяв його. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне позбавлення життя потерпілого, вважаючи нанесених ударів не достатньо для настання смерті потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що потерпілий стікає кров`ю, наніс ще один удар ножем навідліг в область обличчя потерпілого ОСОБА_8 , але останньому вдалося ухилитись, перебуваючи посередині проїжджої частини, при цьому впав на асфальт. В результаті нанесених тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні: проникаюче торако-абдомінальне поранення; колото-різане поранення зліва з пошкодженням діафрагми, селезінки; гемопневмоторакс зліва; проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з евентрацією великого сальника, наскрізне поранення лівої частки печінки; гемоперитоніум; різані поранення обличчя. Після цього ОСОБА_9 , який знаходився разом з ОСОБА_8 , почав кричати, щоб ОСОБА_5 припинив свої протиправні дії, на що останній повідомив ОСОБА_9 , «ще ти хочеш?» ОСОБА_9 , недовго думаючи, взявши до обох рук дві скляні пляшки та розбивши об паркан, сказав ОСОБА_5 : «підходь». У подальшому ОСОБА_5 , злякавшись, втік з місця скоєння злочину у бік будинку АДРЕСА_3 .
Таким чином ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 вступився за ОСОБА_8 , та останньому була надана своєчасна медична допомога та госпіталізовано до КМКЛ ШМД.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком не більше двох місяців, тобто, до 15 листопада 2020 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувану ухвалу, обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою був йому обраний 24 липня 2019 року. У подальшому вісім разів йому було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з обґрунтуванням прийнятого рішення одними й тими ж ризиками. Судом першої інстанції не взято до уваги, що станом на вересень 2020 року всі докази по справі зібрані, свідки та потерпілий вже допитані, при цьому потерпілий дав свідчення, що він ( ОСОБА_10 ) не є особою, яка здійснила замах на вбивство.
Окрім того, як зазначає апелянт, судом не надано обґрунтування того, чому суд вважає, що заявлені ризики не зменшились та чим це підтверджується, а також не зазначено, чому домашній арешт не запобігає тим ризикам, які суд вважає існуючими відносно нього.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що судом не враховано, що він ( ОСОБА_10 ) не здійснював замах на вбивство потерпілого, що це була інша особа, про що заявив потерпілий; не враховано стан його здоров`я, те, що він переніс складну операцію, те, що він має постійне місце реєстрації та проживання.
За таких обставин, як зазначає апелянт, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши наявні матеріали контрольного судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, згідно з перебігом судового засідання, зафіксованому на технічному носії інформації, у судовому засіданні головуючим в порядку ст. 331 КПК України постановлено на обговорення питання про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Під час судового розгляду прокурор просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так прокурором зазначено про те, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, що розгляд кримінального провадження триває, що при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.
Захисник та обвинувачений заперечували проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що всі потерпілий, який вказує, що ОСОБА_5 не вчиняв замаху на його вбивство, та свідки допитані, докази у провадженні досліджені, отже ризик впливу на свідків і потерпілого відсутній. Прокурором наявність інших ризиків не доведена.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком не більше двох місяців, тобто, до 15 листопада 2020 року.
Суд мотивував своє рішення тим, що, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та, перебуваючи на волі і будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, може перешкодити кримінальному провадженню, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, продовжити злочинну діяльність та вчиняти тиск на потерпілого та свідків, що вказує на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі не встановлено та сторонами не доведено, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність збереження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою, недостатньо.
З огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не знайшов підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

З висновком суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою погоджується й колегія суддів.

Відповідно до матеріалів контрольного провадження питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винуватим, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились настільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:.. до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з наявними у справі даними, ОСОБА_5 неодноразово раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, у тому числі й корисливих - за ч. 2 ст. 187 КК України.

На даний час відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі понад 7 років.

Вказані обставини, а також дані про особу обвинуваченого, наявні у матеріалах контрольного судового провадження, свідчать про наявність, у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обґрунтованих ризиків вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а такожпереховування обвинуваченого від суду.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що спростовує доводи апеляційних скарг про відсутність при вирішення питання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутність доказів участі ОСОБА_5 у вчиненні злочину, то вказані обставини не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Відповідно до вимог ст.368 КПК України питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, мають вирішуватися судом за результатами розгляду кримінального провадження при ухваленні вироку.

За сукупності обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим підстави для скасування ухвали суду відсутні, а тому апеляційні скарги обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком не більше двох місяців, тобто, до 15 листопада 2020 року, - залишити без зміни, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3