Номер провадження: 11-сс/813/1661/20
Номер справи місцевого суду: 497/1259/20 1-кс/497/364/20
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Болградського райсуду Одеської області від 25.09.2020 р. в межах кримінального провадження №0000221 від 23.09.2020 р., якою було відмовлено в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Болград Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою в межах кримінального провадження №0000221 від 23.09.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання ст. слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Мотивуючи своє рішення про відмову в застосуванні відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування не було доведено наявності в зазначеному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 К України, а також хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, натомість, підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та реєстрації, де проживає зі своїми батьками та двома неповнолітніми дітьми, які перебувають на його утриманні.
Окрім того, слідчий суддя окремо звернув увагу на час затримання підозрюваного ОСОБА_6 , який, відповідно до пояснень сторони захисту, не відповідає зазначеному в протоколі часу, що, як наслідок, впливає на встановлений ст. 278 КПК України строк повідомлення особі про підозру, а також на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 було погоджено прокурором ОСОБА_9 , який на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу не мав повноважень прокурора в даному кримінальному провадженні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 не погодився із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- ознайомлюючись із протоколом затримання від 23.09.2020 р., підозрюваним ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_7 не було надано жодних скарг та клопотань, а також поставлено відповідні підписи, тому твердження сторони захисту про те, що підозрюваного було затримано о 14:07 год. 23.09.2020 р., а не о 18:10 год., як про це зазначено в протоколі, не підтверджуються жодними доказами;
- слідчий суддя категорично відмовив в задоволенні клопотання прокурора про оголошення технічної перерви для надання витягу з ЄРДР, в якому міститься перелік прокурорів-процесуальних керівників в зазначеному провадженні, серед яких значиться прізвище прокурора ОСОБА_10 , який погоджував повідомлення про підозру ОСОБА_6 ;
- слідчий суддя залишив поза увагою те, що в зазначеному провадженні існують ризики того, що підозрюваний може ухилятись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінального покарання, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, оскільки йому загрожує покарання у виді позбавлення волі та останній може вдатися до спроб знищення доказів по справі.
Посилаючись на викладене, прокурор ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави у межах 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 109 850 грн.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повному обсязі.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про те, що органом досудового розслідування не було доведено поза розумним сумнівом наявності в зазначеному провадженні обґрунтованості повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Так, 24.09.2020 р. ОСОБА_6 був повідомлений про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (а.с. 37-38), зокрема, органами досудового розслідування останній підозрюється в тому, що на початку вересня 2020 р., більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів з метою збуту, на західній околиці м. Болград Одеської області знайшов не менш восьми дикоростучих кущів коноплі, які викорчував та переніс у домоволодіння АДРЕСА_2 , де тимчасово проживав, доглядаючи за будинком, та залишив ці рослини сушитися на території вказаного домоволодіння; в подальшому, шляхом подрібнення та перетирання листя з кущів конопель, виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та розфасував його у паперові згортки з метою подальшого збуту; 23.09.2020 р. в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 працівниками поліції виявлено та вилучено 13 паперових згортків з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, 8 висушених кущів конопель, речовину рослинного походження зеленого кольору у висушеному стані у полімерному пакеті, яку ОСОБА_6 незаконно придбав, виготовив та зберігав з метою збуту.
При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що з клопотанням про надання обшуку в домоволодінні гр. ОСОБА_6 слідчий звернувся до слідчого судді в межах проведення досудового розслідування іншого кримінального провадження №000014 за ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 7, 11-12) та за результатами проведеного 23.09.2020 р. обшуку відомості про виявлений злочин були внесені 23.09.2020 р. до ЄРДР за №0000221 за первинною кваліфікацією за ч. 1 ст. 307 КК України (а.с. 4, 16), що передбачає відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4-х до 8-ми років.
В це же день, тобто 23.09.2020 р., слідчим було здійснено перекваліфікацію кримінального правопорушення в зазначеному кримінальному провадження №0000221 на ч. 2 ст. 307 КК України, за якою санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6-ти до 10-ти років з конфіскацією майна, проте з постанови слідчого не вбачається жодних обставин, які були б підставою для здійснення перекваліфікації кримінального злочину, слідчий лише зазначає про те, що за місцем проживання ОСОБА_6 було вилучено речовину рослинного походження у великій кількості, на підставі чого останній дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (а.с. 20).
При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що точна кількість вилученої за місцем проживання ОСОБА_6 речовини рослинного походження органом досудового розслідування встановлена не була, не було проведено жодних експертних досліджень для встановлення цих обставин.
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду також не зміг пояснити у зв`язку із чим була здійснена перекваліфікація кримінального правопорушення на більш тяжке.
Окрім того, апеляційний суд окремо звертає увагу на те, що органом досудового розслідування взагалі не було наведено підстав для кваліфікації дій ОСОБА_6 саме за ст. 307 КК України, яка передбачає відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, зокрема, немає належних доказів мети вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення збуту.

Натомість, ст. 309 КК України передбачає відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, санкція ч. 1 якої, передбачає покарання у виді штрафу від 1000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до 2-х років, або арешту на строк до 6-ти місяців, або обмеження волі на строк до 5-ти років, а ч. 2 у виді штрафу від 2000 до 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до 3-х років.

В свою чергу, в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, електронні ваги, пристрій для подріблення речовини, пластикову пляшку з обрізаною вертушкою, 8 сухих кущів, паперові згортки, при цьому, підозрюваний ОСОБА_6 як в ході проведення допиту так і в судах 1-ої та апеляційної інстанції категорично заперечував мету збуту наркотичної речовини та пояснив, що дійсно збирав дикорослі рослини коноплі, які висушував та подрібнював, а в подальшому вживав особисто, розфасував речовину по невеличким пакетикам, робив з них цигарки та палив, оскільки має гіпертонічне захворювання, а вживання конопель стабілізує тиск.
Таким чином, на теперішній час в діях підозрюваного ОСОБА_6 можуть міститься ознаки складу іншого злочину, а саме передбаченого ст. 309 КК України, оскільки органом досудового розслідування не було доведено обґрунтованості підозри останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5-ти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що в даному випадку відносно підозрюваного ОСОБА_6 , відповідно до положень вищезазначеного п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України та враховуючи дані про його особу, не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, колегія суддів не погоджується із висновком слідчого судді про недоведеність органом досудового розслідування існування в даному випадку хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України з огляду на наступне.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
На переконання колегії суддів, в судовому засіданні слідчий та прокурор довели лише наявність в зазначеному кримінальному провадженні ризику можливого продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , оскільки він систематично вживає конабіс, та може мати відповідну залежність.
Водночас, що стосується посилань сторони обвинувачення про наявність в даному провадженні ризиків переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та здійснення незаконного впливу на свідків у провадженні, апеляційний суд їх оцінює критично, оскільки вони жодними належними доказами не підтверджуються.
Натомість, підозрюваний ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 27); має міцні соціальні зв`язки, зокрема, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким характеризується посередньо (а.с. 26, 28 та 47), двох неповнолітніх дітей 2004 та 2006 р.н. на утриманні (а.с. 45, 46); самостійно з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги прокурора.
При цьому, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, не визнається законом підставою для застосування відносно підозрюваної особи будь-якого запобіжного заходу, тим паче найсуворішого у вигляді тримання під вартою.
Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відтак, на переконання апеляційного суду, на теперішній час не має правових підстав для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на якому наполягає сторона обвинувачення, оскільки більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання здатний запобігти зазначеному ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 на даній стадії проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження.
Водночас, оцінюючи висновки слідчого судді про допущення порушень органом досудового розслідування строку вручення особі повідомлення про підозру ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає їх передчасними та зазначає наступне.
Згідно вимог ч.ч. 2 та 3 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Так, з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с. 30-32) вбачається, що ОСОБА_6 був затриманий 23.09.2020 р. о 18:10 год.
Від отримання повідомлення про підозру ОСОБА_6 відмовився, а захисник ОСОБА_7 при цьому зауважив в кінці тексту повідомлення, що воно було вручено його підзахисному після спливу 24 годин з моменту фактичного затримання, тобто 23.09.2020 р. о 14:07 год. (а.с. 38).
Будь-яких інших доказів, про те, що ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції після проведення обшуку його помешкання, а саме о 14:07 год., окрім його пояснень, стороною захисту не надано.
Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що підозрюваним ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_7 під час ознайомлення із протоколом затримання від 23.09.2020 р. не було надано жодних скарг та клопотань, а також поставлено відповідні підписи (а.с. 32), що беззаперечно свідчить про згоду сторони захисту із викладеними в протоколі фактами, в тому числі й щодо точного часу затримання підозрюваного.
Окрім того, апеляційний суд вважає такими, що відповідають дійсності посилання сторони обвинувачення на те, що слідчий суддя невмотивовано відмовив в задоволенні клопотання про оголошення технічної перерви для надання витягу з ЄРДР, в якому міститься перелік прокурорів-процесуальних керівників в зазначеному провадженні, оскільки такі доводи підтверджуються матеріалами провадження, зокрема, журналом судового засідання Болградського райсуду Одеської області від 25.09.2020 р. (а.с. 49, зворотна сторона).
Натомість, до апеляційної скарги стороною обвинувачення була додана та досліджена апеляційним судом копія постанови заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 про зміну групи прокурорів від 24.09.2020 р., відповідно до якої до групи призначених прокурорів у вказаному провадженні був включений прокурор ОСОБА_10 , який погоджував повідомлення про підозру ОСОБА_6 (а.с. 37, зворотна сторона).
Колегія суддів окремо наголошує на невідповідності в даному випадку висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на наступне.
Так, слідчий суддя в мотивувальній частині ухвали зазначив, що під час розгляду клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу «було встановлено, що ОСОБА_6 вчинив правопорушення» (а.с. 55, зворотна сторона, абз. 6).

Така констатація вчинення підозрюваним правопорушення, без належної процедури судового розгляду кримінального провадження, дослідження та оцінки доказів відповідно до ст. 94 КПК України, та винесення за результатами такої оцінки вироку суду, є порушенням презумпції невинуватості, встановленої ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Окрім того, зазначені положення кримінального процесуального закону кореспондуються також із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «Грубник проти України» вказав, що заявник стверджував, що окружний суд зазначив в початковому наказі про затримання, що він «скоїв особливо тяжкий злочин», що завдало шкоди результату провадження проти нього. При цьому, ЄСПЛ встановив, що він міг тлумачити це твердження лише як вираження думки окружного суду, що заявник дійсно був винним у особливо тяжкому злочині, в якому його лише підозрювали на той час, а не засуджували. Таке погане формулювання могло бути технічною помилкою окружного суду, але згодом вона жодного разу не була визнана або виправлена судами, або будь-яким іншим національним органом влади, тому, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що в даному випадку мало місце порушення права заявника на презумпцію невинуватості в порушення статті 6§2.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді як постановленої із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування відносно останнього, запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на останнього строком до 23.11.2020 р. певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, якого буде достатньо для запобігання наявному ризику та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Положення п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачають, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України з підстав, зазначених апеляційним судом вище.
Керуючись ст.ст. 24, 177-178, 194, 370, 405, 407, 409, 411, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 25.09.2020 р., якою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відмовлено в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ст. слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Застосувати відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- з`являтись до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за викликом;
- повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання та роботи.
Строк дії ухвали в частині покладення обов`язків в межах строку досудового розслідування до 23.11.2020 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3