Справа №635/5749/20
Провадження по справі №1-в/635/814/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
представника установи виконання покарань ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4 ,
секретар судових засідань ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 засуджений вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 серпня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 09 серпня 2019 року.
Кінець строку відбування покарання 09 лютого 2021 року.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.
Засуджений ОСОБА_4 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Темнівська виправна колонія», у судовому засіданні просив задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково, враховуючи його поведінку за час відбування покарання.
Представник установи виконання покарань ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання.
Суд, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 11 серпня 2019 року знаходиться в місцях позбавлення волі. За період перебування у слідчому ізоляторі м.Харкова характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. З 20 вересня 2029 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_8 від 21 жовтня 2020 року, засуджений характеризується з посереднього боку, з метою стимулювання правослухняної поведінки двічі заохочувався адміністрацією установи, працевлаштований до промислової зони установи, до праці ставиться задовільно; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом; до виконання, передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується; не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці; участі у суспільному житті відділення не приймає; відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться посередньо; відповідно до вимог ст.ст. 110, 112, 113 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом листування, телефонних розмов, отримання посилок та передач, стосунки доброзичливі.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має ряд непогашених та не знятих судимостей, а саме засуджений:
-14.11.2003 року вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч.2 ст. 186, ч. 2 ст.185, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі;
-13.03.2007 року вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4.ст. 187, ч. 1 ст.263, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-13.07.2015 року вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч.3 ст. 186, ст. 72 КК України до 4 років позбавлення волі; ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2017 року на підставі ст. 81 КК України від відбування покарання звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 2 дні;
-09 серпня 2019 року вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяця позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вирокомЛозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 серпня 2019 року за вчинення злочинів проти власності, вчинив рецидив злочину, а також вчинив злочин по епізоду 12.03.2019 у стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом обтяжуючими обставинами.
Суд враховує також ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у 2015 році, після чого він знову вчинив злочини та був засуджений.
Зазначене свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого, виданої заступником начальника планово-економічного відділу ОСОБА_9 та довідки про заробітну плату ОСОБА_4 , виданої бухгалтером установи ОСОБА_10 , засуджений був працевлаштований в у цеху №2 установи, займався виготовленням санчат, розкладачок, складових велосипеду, деталій до тракторів, складових лавок та меблів, металоконструкцій для вагів та інш. у жовтні 2019 року та у період часу в січня 2020 року по вересень 2020 року, за що отримував заробітну плату.
Згідно довідки, виданої бухгалтером установи ОСОБА_10 , а також змісту вироку, яким засуджено ОСОБА_4 , вбачається, що з засудженого стягнуті процесуальні витрати у загальному розмірі 1144 гривень, однак виконавчі листи до установи не надходили та з особового рахунку утримань не було.
Згідно Витягу з протоколу №10 від 04.03.2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Згідно Витягу з протоколу №20 від 15 травня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_4 на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Згідно Витягу з протоколу №36 від 02 вересня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.
Тобто, після відмови засудженому ОСОБА_4 комісією державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення, поведінка засудженого не змінилась.
Крім того, в матеріалах справи маються характеристики на засудженого від 04 травня 2020 року, 02 вересня 2020 року та від 21 жовтня 2020 року, зі змісту яких вбачається, що засуджений характеризується з посереднього боку, заохочувався двічі (15.04.2020 та 15.07.2020) з метою стимулювання правослухняної поведінки, до виконання, передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується; участі у суспільному житті відділення не приймає; до реалізації програм диференційованого впливу ставиться посередньо.
Застосування до засудженого заохочень у вигляді подяк, відбуття засудженим 2/3 строку покарання та сам факт працевлаштування засудженого без наявності будь-яких обєктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 серпня 2019 року .
Також суд враховує ту обставину, що за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 серпня 2019 року з ОСОБА_4 стягнуто процесуальні витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі 1144 гривень, починаючи з дня постановлення зазначеного вироку, а саме з 09 серпня 2019 року засудженим не здійснено будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення цього процесу, що також могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 серпня 2019 року та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 серпня 2019 року відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено 11 грудня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1