Провадження № 1-кп/127/634/18

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 28 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001697, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнівка, Липовецького району, Вінницької області, громадянина України, з середньою загальною освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2018 року о 13:40 год. ОСОБА_6 рухався на велосипеді по проїзній частині вулиці Данила Нечая у м. Вінниці в напрямку до 1-го провулку Степового, де знаходиться місце його проживання. При цьому ОСОБА_6 всупереч правил дорожнього руху їхав посередині смуги зустрічного руху.
У цей час назустріч керованому ОСОБА_6 велосипеду по тій же смузі руху проїжджав автомобіль «Сузукі Вітара», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , в якому знаходились пасажири ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Уникнувши зіткнення, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зупинили керовані ними велосипед та автомобіль відповідно, перебуваючи в цей час поблизу домогосподарства № 86 по вулиці Данили Нечая в м. Вінниці.
ОСОБА_9 вийшов з автомобіля та зробив ОСОБА_6 зауваження з приводу манери його руху, у зв`язку з чим між ними виникла суперечка, під час якої ОСОБА_9 повернувся в салон свого транспортного засобу, а ОСОБА_6 підійшов до автомобіля «Сузукі Вітара», д.н.з. НОМЕР_1 , та наніс руками один удар по капоту вказаного автомобіля та один удар по його лобовому склу, від чого на зазначеному склі утворилася тріщина.
У зв`язку з такими діями ОСОБА_9 знову вийшов з автомобіля. Одразу після цього ОСОБА_6 , діючи умисно, використовуючи дріб`язковий привід - попередньо виниклу суперечку, дістав із правої зовнішньої кишені спортивної жилетки, в яку був одягнутий, предмет, схожий на ніж, що має колюче-ріжучі властивості, та, тримаючи цей предмет у правій руці, наніс ним ОСОБА_9 , прикладаючи фізичну силу, один удар в ділянку розташування життєво важливих органів - ліву половину грудної клітини. Після цього ОСОБА_9 відійшов від ОСОБА_6 , тримаючись руками за пошкоджену ділянку тіла.
Внаслідок таких дій ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження, згідно судово-медичної експертизи № 717/719 від 14.06.2018 року, у виді колото-різаної рани грудної клітки ліворуч, проникаючої до лівої плевральної порожнини, з пошкодженням верхньої долі лівої легені, гемопневмотораксом (наявність крові і повітря в плевральній порожнині). Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_9 утворилось від травматичної дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивості, за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 суду повідомив, що він їхав по смузі зустрічного руху на велосипеді по вул. Данила Нечая в м. Вінниці, в сторону села Лука-Мелешківська, з-за повороту, в напрямку від села Лука-Мелешківська виїхав автомобіль, водій якого допустив із ним зіткнення. Водій керував автомобілем неадекватно. До зіткнення «притиснув» велосипед на відстань 20-30 см. до тротуару. Безпосередньо перед зіткненням, він встиг вистрибнути із велосипеда, який опинився під капотом автомобіля. Помітив, що водій ОСОБА_9 та пасажири 2 жінки, почали сміятись, водій поводився неадекватно. Він почав витягувати велосипед з-під автомобіля, велосипед був пошкоджений, а саме пошкоджено колесо, обернувся та побачив, що поруч стоїть ОСОБА_9 із трубою в руках та замахується щоб вдарити його. Він склавши разом руки та стиснувши дві долоні, відштовхнув його. В цей момент в нього на пальцях було кільце із двома ключами, від поштовху на руці зламався ніготь. Від вказаного ключі злетіли з руки, лежали на відстані 3-5 метрів від автомобіля, на тротуарі. Потім потерпілий обернувся та пішов до багажника, залишив в багажнику трубу. Коли ОСОБА_9 йшов до багажнику, він вдарив двічі рукою по капоту та склу автомобіля, в руці, якою бив по машині, тримав декілька монет, які перед цим випадково витягнув із кишені разом із телефоном, який потім переклав в іншу руку. Скло автомобіля було тріснуте. Після чого потерпілий підійшов та допоміг витягнути велосипед з-під автомобіля, спитав «Чи ти сидів в тюрмі?», викинув велосипед на тротуар, сів в автомобіль та збирався їхати. Він не давав йому змоги поїхати, сказав, що нікуди не поїдеш до приїзду поліції. Він викликав поліцію, щоб розібрались у ситуації. До приїзду поліції стояв поруч із ОСОБА_9 та розмовляв, не погрожував та ударів не наносив, із автомобіля вийшли дві жінки, які також перебували поруч. Одна з жінок сказала потерпілому, що в нього щось на кофті. На одязі останнього, в лівій нижній частині живота там, куди він штовхав його, було видно маленьку ледь червону пляму. Приїхала поліція, підійшов поліцейський та сказав «ти зарізав хлопця», пред`являв довідку про смерть особи (ще до приїзду «швидкої»), вдарив нею в обличчя, ображав, казав, що «ти вдарив людину 4 рази ножем». Потім поліцейські обробляли його якоюсь рідиною, але крові на одязі чи будь-де виявлено не було. Окрім цього, поліцейський забрав ключі, що лежали на тротуарі. Працівники поліції протокол не оформляли, велосипед не вилучали. Майже одразу після поліції приїхала швидка медична допомога. Потерпілий пішов із лікарем до автомобіля швидкої медичної допомоги та через 5-10 хвилин автомобіль «швидкої» разом із потерпілим поїхав. Свідок зазначив, що рухався по зустрічній смузі руху, оскільки його так навчали, у 1968 році рухатись на велосипеді таким чином правилами не заборонялось. На ділянці дороги, де трапились події, роздільна лінія суцільна. Також додав, що проходив строкову військову службу в Чехословаччині та Єгипті, є учасником бойових дій. Ножа при собі ніколи не носив.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 суду повідомив, що 28 квітня 2018 року рухався на автомобілі білого кольору в сторону міста. На зустріч, по полосі його руху, на велосипеді їхав ОСОБА_6 , оскільки можливості об`їхати ОСОБА_6 не було, він змушений був зупинитись перед ним, на відстані близько метра, щоб запобігти зіткненню. В автомобілі також перебувала дружина ОСОБА_10 та кума ОСОБА_11 . Після зупинки він відчинив вікно та попросив прибрати велосипед, на що ОСОБА_6 повідомив, що це він порушує правила та має від`їхати. Об`їхати ОСОБА_6 не було можливості через рух на дорозі. Обвинувачений категорично відмовився прибирати велосипед, пояснював, що їздить по правилам. Вийшов із автомобіля, прибрав велосипед ОСОБА_6 , який останній залишив на проїжджій частині, на тротуар. Повернувся до автомобіля, сів на своє місце. Не встигши почати рух, почув удар по автомобілю ОСОБА_6 , а саме по лобовому склу. Звук удару не був характерним для удару кулаком, по лобовому склу пішла тріщина. Вийшов з автомобіля, почалась сварка із обвинуваченим. При сварці ОСОБА_6 не погрожував. Почав обходити машину спереду з метою підійти до обвинуваченого, останній в свою чергу також підходив з боку тротуару. Він викрикував в сторону ОСОБА_6 досить ємоційно своє незадоволення, в цей час піднімав руки, передаючи свої емоції. Зустрівшись перед автомобілем, обвинувачений наніс один удар в область серця, під ребрами. Після удару потерпілий відступився та побачив в руках обвинуваченого предмет схожий на ніж. Це був предмет схожий на ніж із нержавіючої сталі, яка виблискувала на сонці. Він був одягнений у футболку та толстовку. Почав відходити від обвинуваченого, обійшов машину та хотів взяти під пасажирським сидінням трубу для самооборони. Коли відкрив двері автомобіля та дістав трубу, пасажири почали виходити, розбороняли їх, просили оглянути місце удару. ОСОБА_6 пішов до магазину, а коли повертався казав, що «я тобі ще докажу що ти не правий, викличу міліцію». Кума викликала швидку, оскільки потрібна була медична допомога, обвинувачений викликав поліцію. На одягу був поріз. Згодом прибула швидка та одразу відвезла його в лікарню. Згодом визначили, що пошкоджена одна легеня, легеня зверталась, була пряма загроза життю. Моральну шкоду по цивільному позову обґрунтував тим, що після отримання вказаної травми, значно змінився образ життя, переніс операцію, тривалий час проходив курс реабілітації, відмовився від попередньої роботи через травму, не міг бігати, протипоказані будь-які фізичні навантаження. На даний час звичайний образ життя в повному обсязі не відновлено, досі заборонені фізичні навантаження.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав, що минулого літа рухався по тротуару в сторону вулиці Щорса, по правій стороні від с. Лука-Мелешківська. Не доходячи 50 метрів до світлофора, який розташований на перехресті вул. Московської та Данила Нечая. Незабаром побачив велосипедиста, який їхав на велосипеді по зустрічній смузі біля тротуару, останній рухався приблизно 2-10 см від тротуару. Потім побачив білий автомобіль, який рухався в сторону велосипедиста. Водій білої машини зупинився перед велосипедистом, щоб не збити останнього. Велосипедист також зупинився. Велосипедист поводив себе агресивно і сказав єті воділи, набридли вони мені, їх треба наказати. Після цього кинув велосипед на тротуар і підійшов до водія автомобіля. Водій спокійно сидів в автомобілі в якому також знаходилось ще 2 жінки. Велосипедист підійшовши до дверей автомобіля почав щось стукати, смикати щоб відчинити двері, але водій не виходив з машини та вікно не відкривав. Велосипедист помітно нервував, потім обійшовши машину пішов в напрямку велосипеда, підійшовши до велосипеда, щось взяв, але свідок не бачив що саме, але зазначив, що на велосипеді була сумка. Потім обвинувачений підбіг до машини та вдарив лівою рукою по лобовому склу, удар наніс поперек скла з правого боку, внаслідок чого скло тріснуло. Свідок зазначає, що лобове скло до удару було ціле. Водій вибіг з машини і почав з`ясовувати відносини з велосипедистом. В ОСОБА_6 раптово з`явився ніж, звідки він його достав свідок не знає. В момент того, як ОСОБА_6 дістав чорний, ржавий та довгий ніж, як був приблизно 25 сантиметрів, з машини вибігло дві жінки і почали обороняти водія. Водій машини побачивши ножа, взяв з під водійського сидіння металеву трубу, яку згодом поклав назад не застосувавши її. Раптово всі заспокоїлись, драки не було. Момент нанесення ОСОБА_6 тілесного ушкодження не бачив. Свідок бачив ніж в руках ОСОБА_6 не більше 5 секунд. Також зазначив, що після інциденту крові він не бачив, потерпілий не тримався за бік, не стогнав. ОСОБА_6 одразу почав комусь дзвонити, також водій взяв телефон і почав комусь телефонувати. Потім свідок пішов до магазину, а повертаючись назад побачив поліцію, та багато людей біля місця, де трапився інцидент.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 вказала, що подія сталась близько року назад, літом в світлу пору доби. Свідок рухалась до низу по вул. Данила Нечая в магазин, побачила чоловіка, який віз велосипед в руках до верху по тротуару по лівій стороні дороги. Коли поверталась з магазину велосипедист йшов до низу сам без велосипеда. Між тим як велосипедист йшов до верху, а потім до низу пройшло 10 хвилин. Після цієї події, приходила поліція і питала чи бачила чоловіка з велосипедом, сказала, що бачила, на запитання чи бачила як підрізали водія автомобіля сказала, що не бачила. В судовому засідання обвинуваченого ОСОБА_6 не впізнала, сказала що той чоловік був високий на вигляд 50 років.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 вказала, що потерпілий її чоловік. 28.04.2018 року вона зі своїм чоловіком та знайомою рухалися в сторону Вінниці. Вони їхали в правому ряду, на зустріч їм виїхав велосипедист, чоловік призупинився, показав велосипедисту щоб той від`їхав і дав дорогу, але останній не відреагував, після того чоловік відкрив вікно і сказав Дайте будь ласка дорогу на що той відмовився в агресивній формі. Потім велосипедист поклав велосипед на проїзній частині і відійшов, чоловік вийшов з автомобіля, переставив велосипед на тротуар та сів назад у автомобіль. Після цього обвинувачений наніс удар по лобовому склу. Далі чоловік вийшов з машини, підійшов до нього та хотів взяти обвинуваченого чи «за шкібари» чи просто розмахував рукам після чого обвинувачений відповідно одразу замахнуся та вдарив його чимось в область серця. Самого удару вона не бачила та не бачила чи був ніж у обвинуваченого. Після цього чоловік побіг до пасажирської сторони автомобіля зі словами Він мене вдарив ножем» чи «він мене порізав» і пробував достати трубу, в цей час вона вже побачила рану та почала виходити з машини, відібрала металеву трубу та почала дивитись, що там за рана. Рана була колото-різана, розміром близько 5 сантиметрів. В цей момент ОСОБА_11 почала викликати швидку. Потім посадили чоловіка в машину. В подальшому просто сиділи і чекали швидку. В цей час обвинувачений ходив і викликав поліцію, був поруч, тільки один раз відійшов, але куди невідомо. Чоловік був одягнутий в сіру байку. Свідок стверджує, що після інциденту обвинувачений ще погрожував свідку, але як вона не пам`ятає. Свідок вказала, що потерпілий почував себе погано та почав блідніти.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що їхала в якості пасажира із друзями в автомобілі на центральний автовокзал, на зустріч рухався велосипедист ОСОБА_6 , у водія не було змоги об`їхати останнього. Велосипедист залишив велосипед перед автомобілем, підійшов до водія та просив звільнити місце для руху, був агресивно налаштований. Водій ОСОБА_9 попросив ОСОБА_6 прибрати з проїжджої частини велосипед, тоді ОСОБА_6 вдарив по лобовому склу розбивши його. Тоді почула удар твердим предметом по склу. Після вказаного ОСОБА_9 вийшов з автомобіля та почав емоційно розмахувати руками, просив звільнити проїжджу частину. Потім потерпілий повернувся до автомобіля, намагався дістати з-під пасажирського сидіння трубу. Завадили йому зробити вказане. Потерпілий сказав, що його підрізали під руку в ребра зліва, зняв кофту, в останнього з вказаного місця йшла кров. Викликали швидку медичну допомогу. Обвинувачений в цей час кудись відходив та через 5-10 хвилин повернувся до місця події, куди вже прибула бригада швидкої медичної допомоги, яка в подальшому забрала потерпілого. Навколо зібралось багато людей. Обвинувачений агресивно себе вів по відношенню до оточуючих.
З досліджених в судовому засіданні доказів, що надані сторонами вбачається наступне.
Відомості за вказаним фактом внесені до ЄРДР 28.04.2018 року, що підтверджується відповідним витягом від 28.04.2018 року.
Відповідно протоколу огляду місця події з долученими ілюстративними таблицями від 28.04.2018 року, об`єктом огляду являється відрізок проїзної частини, що проходить по вул. Данила Нечая в м. Вінниця. Біля узбіччя, поряд з домогосподарством №86 знаходився припаркований автомобіль Сузукі білого кольору, який стоїть в напрямку перехрестя вулиці Данила Нечая та Московської, перед даним автомобілем знаходився велосипед на відстані біля 2 метрів. При огляді автомобіля було виявлено пошкодження, а саме: в лівій частині лобового скла наявна тріщина. В ході огляду салону автомобіля на підлозі за пасажирським сидінням виявлено сіру кофту та білу майку, при огляді яких виявлено розріз довжиною біля 3 см. та біля яких на тканині виявлені сліди бурого кольору. Також в ході огляду місця події було вилучено : сірий светр, білу футболку, стерильну серветку із змивом з рук обвинуваченого.
Згідно з висновку експерта №717/719 від 18.06.2018 року, на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_9 , вивчення Медичної карти стаціонарного хворого №8616 ВОКЛ ім. М.І. Пирогова, даних протоколу операції №81 від 28.04.2018 року на його ім`я, експерти прийшли до таких висновків:
-у ОСОБА_9 мало місце тілесне ушкодження колото-різана рана грудної клітини ліворуч, проникаюча до лівої плевральної порожнини, з пошкодженнями верхньої долі лівої легені, гемопневмотораксом ( наявність крові і повітря в плевральній порожнині).
- вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_9 утворилось від травматичної дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивості, по давності відповідає терміну, вказаному в Ухвалі суду про призначення експертизи 28.04.2018р. За ступенем тяжкості належить до Тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння (п.2.1.3 й Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень,1995р.)
-характер і локалізація даного тілесного ушкодження у ОСОБА_9 допускають можливість утворення від однієї дії колюче-ріжучого предмету, з прикладанням сили в ліву половину грудної клітки по передній пахвинній лінії у 3-му між ребер`ї.
Згідно з висновку експерта №96 від 20.06.2018 року, при дослідженні одягу ОСОБА_9 на спинці джемпера толстовки зліва і частково її переді, на переді фуфайки зліва виявлено по одному пошкодженню, що мають ознаки колото-різаних, які утворились від дії плаского колюче-ріжучого предмету типа клинка ножа, що мав гостре лезо та обушок П подібного профілю.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідок ОСОБА_14 впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 , який був зображений на фото під номером 3.
Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідок ОСОБА_10 впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 , який був зображений на фото під номером 1.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, потерпілий ОСОБА_9 , впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , який був зображений на фото під номером 4.
В ході досудового розслідування 13.06.2018 року проведено слідчі експерименти за участю свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та потерпілого. Згідно зазначених протоколів, слідчі експерименти здійснено із застосуванням технічного засобу фіксації- відеокамери. Відеозапис є додатком до протоколів слідчих експериментів.
Під час дослідження судом відеозаписів шляхом їх перегляду в судовому засіданні встановлено, що потерпілий та свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на місці продемонстрували обставини за яких відбулась подія, повідомлені ними обставини заподіяння потерпілому тілесного ушкодження та самого розвитку події повністю відповідають їх показанням в судовому засіданні. При цьому всі зазначені особи продемонстрували ідентичне місце події злочину, коло осіб, що приймали участь у події, обставини та спосіб за яких обвинувачений наніс тілесне ушкодження потерпілому.
Ухвалою Вінницького міського суду від 04.05.2018 року накладено арешт на речі, які були вилучені під час огляду місця події від 28.04.2018 року, а саме: сірий светр та білу футболку.
Згідно з постановою про визнання предмета речовим доказів від 19.06.2018 року, сіру кофту, білу футболку та стерильну серветку із змивом з рук ОСОБА_6 визнано речовим доказом.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №192, ОСОБА_6 в період вчинення інкримінованого йому правопорушення на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період вчинення інкримінованого йому правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_6 на хронічне психічне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасово хворобливим розладом психічної діяльності. Є особою зі змішаним розладом особистості. В теперішній час ОСОБА_6 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 не потребує. ОСОБА_6 на час вчинення інкримінованого йому діяння в стані фізіологічного афекту чи будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який би вплинув на його свідомість та діяльність не перебував.
Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши письмові докази у справі у заявленому сторонами та потерпілим обсязі, суд дійшов слідуючих висновків.
З показань обвинуваченого, потерпілого та двох свідків очевидців події ОСОБА_11 та ОСОБА_10 судом встановлено, що подія злочину відбулась 28 квітня 2018 року о 13:40 год. на проїзній частині вулиці Данила Нечая у м. Вінниці, оскільки всі зазначені особи підтвердили суду час та місце події злочину. Вказане місце події зафіксовано і протоколом огляду місця події від 28.04.2018 року з фототаблицями, згідно із яким на проїзній частині вул. Д.Нечая в місті Вінниці розташовано на одній смузі руху, на зустріч один одному, автомобіль та велосипед. Показаннями потерпілого, обвинуваченого та свідків підтверджено факт того, що автомобілем керував потерпілий ОСОБА_9 , а велосипедом обвинувачений ОСОБА_6 , вказані транспортні засоби рухались по одній смузі руху на зустріч один одному.
Вказані обставини підтверджені зазначеними показаннями, не оспорюються жодним із учасників провадження.
Судом встановлено, що на вказаному узгодженість між показаннями потерпілого та обвинуваченого щодо розвитку події втрачається, оскільки кожен із них із зазначеного моменту повідомляє про різний розвиток події.
Так, потерпілий суду стверджував, що зіткнення між транспортними засобами не сталось, він загальмував, між ним та велосипедистом ( ОСОБА_6 ) почалась суперечка щодо дотримання правил дорожнього руху, ОСОБА_6 почав вести себе агресивно, розбив йому скло автомобіля, після вказаного він вийшов з автомобіля та наближаючись до ОСОБА_6 отримав удар, спричинений ОСОБА_6 рукою з предметом схожим на ніж.
За версією обвинуваченого, автомобіль допустив зіткнення із його велосипедом, внаслідок чого велосипед потрапив під колеса та був пошкоджений, потерпілий при цьому почав вести себе агресивно, дістав трубу та намагався його вдарити, внаслідок чого, він обороняючись, відштовхнув потерпілого, тримаючи в руках зв`язку із двох ключів. Від вказаного ключі випали та залишитись на місці події. Вказав, що ножа або іншого предмету в нього не було.
Таким чином, обвинувачений фактично висловив декілька версій, одночасно стверджуючи про наявність стану необхідної оборони від протиправної поведінки потерпілого, яка розпочалась із моменту вчинення ДТП, наїзду на нього, потім продовжилась та виразилась у намаганні завдання тілесних ушкоджень, замахування трубою, внаслідок чого він був вимушений відштовхнути потерпілого. Одночасно із вказаним, обвинувачений заперечив нанесення удару, вказавши, що це був лише поштовх, а також те, що при вказаному він використовував предмет з колюче-ріжучими властивостями, схожий на ніж.
Оцінюючи питання надання переваги одній із версій розвитку подій, суд приймає до уваги, що обставини, повідомлені потерпілим є підтвердженими іншими доказами у справі, його показання узгоджуються із показаннями свідків, даними протоколу огляду місця події, висновками експертиз. Натомість показання обвинуваченого всім вказаним доказам суперечать, внаслідок чого суд надає перевагу показанням потерпілого та вважає доведеним факт розвитку події злочину, повідомлений саме потерпілим. В той же час вказане є підставою не приймати до уваги показання обвинуваченого.
Так, з протоколу огляду місця події від 28.04.2028 року судом встановлено, що велосипед обвинуваченого безпосередньо після події злочину є не пошкодженим. Вказаний велосипед зображений на фотографії, у справному стані, без пошкодження колеса, він перебуває на відстані перед автомобілем. Вказаним протоколом жодних пошкоджень велосипеду чи автомобіля в ділянці капоту, переднього бамперу не зафіксовано, на фотографіях вказаних транспортних засобі такі пошкодження відсутні.
Вказане спростовує версію обвинуваченого про неправомірну поведінку потерпілого, що розпочалась із наїзду на його велосипед.
Таким чином, потерпілий повідомив суду правдиву інформацію про те, що він загальмував та жодних неправомірних дій не вчиняв.
За свідченнями обвинуваченого, внаслідок наїзду, велосипед опинився під колесами автомобіля та він почав витягувати велосипед з-під автомобіля. В це момент він обернувся та побачив, що поруч стоїть ОСОБА_9 із трубою в руках та замахується щоб вдарити його. У відповідь на вказане, він склавши разом руки та стиснувши дві долоні, відштовхнув потерпілого.
Як наведено вище, такий розвиток події є неможливим оскільки судом встановлено, що наїзду на велосипед не було, відповідно, він не перебував під колесами автомобіля та, відповідно, обвинувачений не міг його витаскувати з-під нього. Вказане свідчить про неправдивість показань обвинуваченого щодо нападу зі сторони потерпілого у вказаний момент, оскільки такого моменту не було взагалі.
Потерпілий в судовому засіданні стверджував, що обвинувачений ОСОБА_6 після зупинки транспортних засобів, почав поводити себе агресивно, відмовлявся покинути поїзджу частину дороги, чим не давав йому змоги рухатись, пошкодив його автомобіль, нанісши удар по лобовому склу.
Такі показання потерпілого підтверджені свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_12 , які вказали на агресивну поведінку обвинуваченого та нанесення ним удару по склу автомобіля, який призвів до пошкодження скла.
Факт пошкодження лобового скла підтверджено і протоколом огляду місця події, яким зафіксовано наявність тріщин на лобовому склі автомобіля у місці удару, яке продемонстровано свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в ході слідчих експериментів як місце на лобовому склі автомобіля в яке ОСОБА_6 наніс удар кулаком з невідомим предметом.
Вказане свідчить про факт того, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 була агресивною та неправомірною, характерною для суспільно небезпечного посягання. Саме обвинувачений ОСОБА_6 розпочав конфлікт, він себе агресивно, наніс удари по автомобілю, пошкодив його.
Докази будь-яких неправомірних дій потерпілого відсутні, що спростовує версію обвинуваченого про нанесення поштовху в умовах оборони від посягання потерпілого.
Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Згідно з Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди.
Суд вважає, що жодним доказом у справі не підтверджено те, що з боку потерпілого було створено загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_6 взагалі, тим паче реальну чи вчинено ним суспільно небезпечне посягання.
Враховуючи факт вказаного та доведення факту того, що саме дії ОСОБА_6 мали характер суспільно небезпечного посягання, суд вважає, що дії обвинуваченого не містили будь-яких ознак оборони.
Таким чином судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 самостійно розпочавши суспільно небезпечне посягання, що виразилось у вчинені дій із пошкодження майна потерпілого, нанісши удар потерпілому діяв не захищаючись, а в умовах посягання, діючи не необережно чи випадково, а умисно.
З вказаних підстав суд не приймає до уваги показання обвинуваченого щодо того, що він відштовхнув потерпілого, обороняючись від нападу і під час вказаного поштовху випадково тримав в руках ключі, якими можливо подряпав потерпілого.
Суд вважає, що ОСОБА_6 було нанесено потерпілому один умисний удар та при цьому застосовано предмет схожий на ніж з колюче-ріжучими властивостями.
Так, з показань обвинуваченого, зв`язка ключів після зазначеного в нього випала з рук та залишилась на місці події між автомобілем та велосипедом.
Проте з протоколу огляду судом встановлено, що вказане не відповідає дійсності, оскільки жодних ключів на місці події не знайдено, у вказаному обвинуваченому місці вони відсутні, що свідчить про те, що ОСОБА_6 повідомляє невідповідаючу реальним подіям інформацію про застосування ключів, нанесення пошкодження ними та їх залишення на місці події.
В той же час із вказаного протоколу судом встановлено наявність та вилучення на місці події одягу потерпілого, який має характерні пошкодження у виді розрізу.
Вказаний одяг досліджений в ході досудового розслідування та висновком експерта №96 підтверджено, що на спинці джемпера толстовки зліва і частково її переді, на переді фуфайки зліва виявлено по одному пошкодженню, що мають ознаки колото-різаних, які утворились від дії плаского колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав гостре лезо та обушок П подібного профілю.
З висновку експерта №717/719 вбачається, що у ОСОБА_9 мало місце тілесне ушкодження колото-різана рана грудної клітини ліворуч, проникаюча до лівої плевральної порожнини, з пошкодженнями верхньої долі лівої легені, гемопневмотораксом ( наявність крові і повітря в плевральній порожнині). Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_9 утворилось від травматичної дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивості, характер і локалізація даного тілесного ушкодження у ОСОБА_9 допускають можливість утворення від однієї дії колюче-ріжучого предмету, з прикладанням сили в ліву половину грудної клітки по передній пахвинній лінії у 3-му між ребер`ї.
Сукупність зазначених доказів свідчить, що ОСОБА_6 не відштовхнув потерпілого, а наніс йому удар колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа. Про удар свідчать дані щодо утворення вказаного тілесного ушкодження з прикладанням сили.
Згідно обвинувачення, ОСОБА_6 дістав предмет, схожий на ніж, що має колюче-ріжучі властивості та наніс ним удар. Потерпілий в судовому засіданні стверджував, що вказаним предметом був ніж із нержавіючої сталі, свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що в обвинуваченого був великий ржавий ніж. В ході досудового розслідування стороною обвинувачення не встановлено конкретно знаряддя вчинення злочину, воно не відшукано.
Сукупність вказаних доказів переконує суд у тому, що тілесні ушкодження потерпілому були завдані предметом, що має колюче-ріжучі властивості та є схожим на ніж, а не зв`язкою ключів, як про це свідчить обвинувачений.
На підставі вказаних доказів суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 діючи умисно, використовуючи колюче-ріжучий предмет схожий на ніж наніс один удар потерпілому в грудну клітину ліворуч.
Вказані дії ОСОБА_6 досудовим розслідуванням кваліфіковані як вчинення закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з хуліганських мотивів.
Надаючи оцінку суб`єктивні стороні вчиненого, яка є домінуючою для правової кваліфікації суд звертає увагу на слідуюче.
Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи», замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи», питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
В Постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі №760/4968/15-к, визначено що визначальною є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій. При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.
Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.
Згідно з ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
Як вбачається з доказів у справі, ОСОБА_6 завдав один удар предметом схожим на ніж потерпілому у життєво-важливий орган грудні клітку. ОСОБА_6 стверджує, що жодним чином не бажав настання смерті потерпілого, будь-якого приводу бажати смерті потерпілому в нього не було, конфлікт був настільки малозначним, що в жодному разі не міг викликати в нього бажання позбавити життя молодого хлопця.
Судом встановлено, що дійсно обстановка події та конфлікт між обвинуваченим та потерпілим не досяг ступеню достатнього для виникнення в ОСОБА_6 бажання позбавити потерпілого життя. Жодних інших дій, направлених на заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілого крім одного удару обвинуваченим ні до, ні після удару вчинено не було. Будь-яких погроз, в тому числі вбивством ОСОБА_6 не висловлював. Після того, як потерпілий отримав поранення, він продовжував пересуватись, пішов в автомобіль за трубою, розмовляв із свідками, що спостерігав ОСОБА_6 .
При цьому ОСОБА_6 бачив, що його дії не призвели до смерті потерпілого, міг їх продовжити, ніщо не перешкоджало йому зробити вказане, оскільки дві жінки-свідки у справі перебували на місці події і до зазначеного, проте вказаного не робив, а викликав працівників поліції та залишався біля місця вчинення злочину, що свідчить про те, що він не діяв із умислом на вбивство ОСОБА_9 в момент нанесення удару.
Поведінка ОСОБА_6 після завдання удару свідчить, що він вчинив всі необхідні дії, які залежали від його волі, реалізував свій умисел в повному обсязі та, відповідно, не мав наміру вбивати ОСОБА_9 .
Вимогами ст. 337 КПК України, що визначає межі судового розгляду, передбачено, що суд здійснює судовий розгляд виключно в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суд вважає, що дії обвинуваченого не правильно кваліфіковані досудовим розслідуванням як замах на вбивство, оскільки охоплюються диспозицією ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. В зв`язку із вказаним, суд змінює правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Правові підстави окремо кваліфікувати хуліганський мотив дій ОСОБА_6 відсутні, оскільки ст. 337 КПК України суду не надано право кваліфікувати дії особи за додатковим обвинуваченням, яким є кваліфікація за дій особи у вчинені окремо кваліфікованого злочину.
Таким чином, оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_6 , суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_6 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винну, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до характеристики від 13.06.2018 року, скарг від сусідів чи членів родини на поведінку обвинуваченого не надходило.
Згідно довідки КП ВОНД «Соціотерапія» від 08.05.2018 року №1266 обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у вказаному закладі не перебуває.
Відповідно до довідки ВОПНЛ ім. Ющенка від 14.05.2018 року № 20/2357 ОСОБА_6 на обліку у вказаному закладі не перебуває.
Згідно вимоги про судимість від 02.05.2018 року ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимості погашені у встановленому порядку.
Відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 являється учасником бойових дій.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину у вчиненні злочину не визнав, за місцем проживання характеризується позитивно, пенсіонер, учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням, вчинив умисний тяжкий злочин.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає його похилий вік.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, а саме вчинення умисного тяжкого злочину проти здоров`я особи, обставин за яких він був вчинений, думку потерпілого, який просив суворо покарати обвинуваченого, особи обвинуваченого, який являється пенсіонером, особою похилого віку, є учасником бойових дій, вину у вчинені злочину не визнав, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки призначення інших видів покарань визнано судом недостатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.
При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої злочином, а саме матеріальної та моральної шкоди в сумі 154195 гривень 90 копійок, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України під збитками в даному випадку розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Потерпілим обґрунтовано, що завдана шкода полягає, по-перше у витратах на придбання лікарських засобів та виробів медичного призначення, які не забезпечені бюджетним фінансуванням. Вартість лікарських засобів та виробів медичного призначення становить 4195 грн. 90 коп.
Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п. 9 ППВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених зміну його життєвих стосунках.
Потерпілим на обґрунтування моральної шкоди зазначено, що йому були нанесені колото-різаної рани грудної клітини ліворуч, проникаючої до лівої плевральної порожнини, з пошкодженням верхньої долі лівої легені, гемопневмотораксом (наявність крові і повітря в плевральній порожнині). Оскільки такі тілесні ушкодження визначаються як небезпечними для життя в момент заподіяння, існував реальний ризик його здоров`ю. Це дуже вплинуло на нього та на його рідних. Також потерпілий зазначив, що перебував на стаціонарному лікування з 28 квітня 2018 року по 15 травня 2018 року. В подальшому потерпілий проходив амбулаторне лікування яке тривало з 26.05.2018 по 22.06.2018 року. Крім того останнього турбує безсоння, напади загальної слабкості, періодичні головні болі.
Те, що потерпілому було нанесено тілесні ушкодження, переконує суд у тому, що потерпілий ОСОБА_9 в зв`язку із вчиненням протиправних діянь обвинуваченим зазнав душевних страждань, що зумовлює висновок суду про заподіяння потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди. Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходячи з засад розумності та справедливості вважає, що сума в 150000 гривень є завищеною та приходить до висновку, про необхідність задоволення цивільного позову частково.
Крім того, суд вважає за необхідне вирішити питання процесуальних витрат у справі.
Так, згідно ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. До вказаних витрат, згідно ч. 2 ст. 120 КПК України, належать витрати на правову допомогу, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором та їх несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно ст. 124 КПК України, що регулює розподіл процесуальних витрат, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
З розрахунку вбачається, що потерпілим ОСОБА_9 понесено витрати на правову допомогу в сумі 8968,00 гривень, що зумовлює стягнення зазначених процесуальних витрат з обвинуваченого на його користь.
Також, вирішити питання про речові докази слід відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 121 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді шести років позбавлення волі.
На підставі ст. 72 КК України строк покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання, а саме з 28 квітня 2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін - утримання під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином, задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 4195,90 гривень (чотири тисячі сто дев`яносто п`ять гривень 90 коп.) матеріальної шкоди, завданої злочином.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 50000,00 гривень (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в сумі 8968,00 грн ( вісім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 00 коп.).
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме сірий светр та білу футболку знищити.
На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою протягом 30 днів з моменту вручення копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Судді: