Дата документу 06.08.2020 Справа № 311/3649/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/898/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/3649/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.190 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурорів ОСОБА_6 (дистанційно), ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» та з Василівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000394, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Стульневе Чернігівського району Запорізької області, громадянки України, яка має середню освіту, не працюючої, не заміжньої, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

1) 05 січня 2000 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі;

2) 04 квітня 2000 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 43 КК України частково приєднано покарання по вироку Приморського районного суду Запорізької області від 05 січня 2000 року, остаточний вид покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, штраф 680 гривень, конфіскація 1/2 частини майна. Звільнилася з Приазовської ВК Донецької області 25 жовтня 2003 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

3) 29 травня 2006 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим терміном 1 рік, судимість у встановленому законом порядку знята та погашена;

4) 16 грудня 2010 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.ч. 1, 2 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. Звільнилася з місць позбавлення волі 05 грудня 2011 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

5) 16 листопада 2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки;

6) 03 червня 2013 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі;

7) 24 вересня 2013 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі;

8) 30 жовтня 2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі;

9) 15 листопада 2013 року Енергодарським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі;

10) 20 грудня 2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі;

11) 02 червня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі;

12) 03 липня 2013 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі;

13) 19 серпня 2014 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 року позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено кінцеве покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнена 04.03.2016 року по закінченню строку покарання, судимість у встановленому порядку не знята і не погашена;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Василівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання законної сили вироку суду ухвалено застосувати у вигляді тримання під вартою, взявши її під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено відраховувати з 19 лютого 2020 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто на користь потерпілої 19 000 грн. в якості відшкодування завданих матеріальних збитків та 10 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а всього 29 000 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто на користь потерпілої 135 500 грн. в якості відшкодування завданих матеріальних збитків та 10 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та 1 000 грн. в якості витрат на правову допомогу а всього 146 500 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 до ОСОБА_8 задоволено та стягнуто на користь потерпілої 2 000 грн. в якості відшкодування завданих матеріальних збитків та 5 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а всього 7 000 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 25 травня 2018 року, ОСОБА_14 , діючи у злочинній змові з невстановленою в ході слідства особою, скоїла шахрайські дії відносно ОСОБА_11 за наступних обставин.

У вказаний день, приблизно о 09.30 годині, невстановлені особи, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом здійснили телефонній дзвінок ОСОБА_11 та повідомили неправдиву інформацію з приводу її сина, який начебто потрапив в ДТП, і для не притягнення його до відповідальності необхідні грошові кошти. ОСОБА_11 , будучи запевненою, що вказана інформація правдива, погодилась передати грошові кошти, тому невстановлена особа повідомила, що через годину до неї приїде жінка, якій необхідно передати грошові кошти.

Далі, ОСОБА_14 , у вказаний день, приблизно о 10-30 годині, діючи згідно свого злочинного умислу, спрямованого на шахрайство, шляхом обману, на таксі приїхала за місцем мешкання ОСОБА_11 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , де, представившись не своїм власним ім`ям, звернулась до останньої з проханням передати грошові кошти, про які йшла мова по телефону з невстановленою особою, на що ОСОБА_11 вказала їй де знаходяться грошові кошти, забравши які, ОСОБА_14 вийшла з будинку і на таксі поїхала в невідомому напрямку, отримавши таким чином можливість розпоряджатися грошовими коштами потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_14 , разом з невстановленими особами, шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами в сумі 19 000 грн., які належать ОСОБА_11 , тим самим спричинили останній майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього, 25 травня 2018 року, ОСОБА_14 , діючи у злочинній змові з невстановленими в ході слідства особами, скоїли шахрайські дії відносно ОСОБА_13 , за наступних обставин.

Так, у вказаний день, приблизно о 14-00 годині, невстановлені особи, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом, здійснили телефонний дзвінок ОСОБА_13 та повідомили неправдиву інформацію з приводу її онука, який начебто спричинив тілесні ушкодження хлопцю, і для не притягнення його до відповідальності необхідні грошові кошти. ОСОБА_13 , будучи запевненою, що вказана інформація правдива, погодилась передати грошові кошти, тому невстановлена особа повідомила, що через годину до неї приїде жінка, якій необхідно передати грошові кошти.

Далі, ОСОБА_14 у вказаний день, приблизно о 15-00 годині, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на шахрайство, шляхом обману, на таксі приїхала за місцем мешкання ОСОБА_13 , а саме за адресою: АДРЕСА_4 , де, представившись не своїм ім`ям, звернулась до останньої з проханням передати грошові кошти, про які йшла мова по телефону з невстановленою особою, на що ОСОБА_13 , знаходячись в приміщенні своєї квартири, передала грошові кошти, забравши які, ОСОБА_14 пішла у невідомому напрямку, отримавши таким чином можливість розпоряджатися грошовими коштами потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_14 , разом з невстановленими особами, шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_13 в сумі 2 000 грн., тим самим спричинили останній майнову шкоду на вказану суму.

Не зупиняючись на скоєному, 25 травня 2018 року, ОСОБА_14 , діючи у злочинній змові з невстановленими в ході слідства особами, скоїли шахрайські дії відносно ОСОБА_15 , за наступних обставин.

Так, у вказаний день, приблизно о 14-10 годині, невстановлені особи, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом, здійснили телефонний дзвінок ОСОБА_16 , та повідомили неправдиву інформацію з приводу її сина, який начебто потрапив в ДТП, і для не притягнення його до відповідальності необхідні грошові кошти. ОСОБА_17 , будучи запевненою, що вказана інформація правдива, погодилась передати грошові кошти, тому невстановлена особа повідомила, що через годину до неї приїде жінка, якій необхідно передати грошові кошти.

Далі, ОСОБА_14 у вказаний день, приблизно о 15-40 годині, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на шахрайство, шляхом обману, на таксі приїхала за місцем мешкання ОСОБА_15 , а саме зa адресою: АДРЕСА_5 , де представившись не своїм власним ім`ям, звернулась до останньої з проханням передати грошові кошти, про які йшла мова по телефону з невстановленою особою, на що ОСОБА_17 , знаходячись біля вказаного будинку, передала грошові кошти, забравши які, ОСОБА_14 на таксі поїхала в невідомому напрямку, отримавши таким чином можливість розпоряджатися грошовими коштами потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_14 разом з невстановленими особами, шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_15 в сумі 5 000 гривень та 5 000 доларів США, що згідно встановленого національним банком курсу станом на 25.05.2018 року становить 130 500 грн., тим самим спричинили їй матеріальний збиток на загальну суму 135 500 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачена вважає, що вирок був ухвалений несправедливо, оскільки три епізоди шахрайства були скоєні групою невстановлених осіб. Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що на момент скоєння злочинів вона знаходилась за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 . За вказаною адресою вона проживає з 2016 року та не виїжджала з Полтавської області до 21 серпня 2018 року (до моменту виклику слідчим). 25.05.2018 року вона перебувала в Полтавській області з донькою, якій на той час було 10 місяців. Суд не взяв до уваги показання сусідів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які 25.05.2018 року бачили її вдома, а також показання його цивільного чоловіка ОСОБА_20 . Також не було встановлено її місце перебування в день вчинення злочинів за телефонними дзвінками. Також зазначає, що за епізодом шахрайства у відношенні потерпілої ОСОБА_13 не було проведено почеркознавчу експертизу розписки, яка визнана речовим доказом. В судовому засіданні було задоволено клопотання її захисника про дослідження вказаного речового доказу, однак прокурором не так і не була надана розписка, чим не виконано рішення суду. Також суд не взяв до уваги висновок експерта, відповідно до якого відбитки, вилучені в таксі ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 (водій ОСОБА_21 ), яке відвозило невідому жінку у м. Запоріжжя 25.05.2018 року, належать не їй, а третій особі. За епізодом шахрайства у відношенні потерпілої ОСОБА_11 експертиза також показала, що папілярні сліди рук з банки, в якій лежали гроші, належать не їй, а іншій особі. Також просить звернути увагу на висновок експерта від 28.09.2018 року, оскільки суд першої інстанції проігнорував та не звернув увагу на те, що відсутні будь-які експертизи, які б підтверджували її винуватість. Потерпіла ОСОБА_13 під час проведення впізнання не впізнала її, а вказала на іншу жінку, що підтверджується відеозаписом, однак в судовому засіданні потерпіла змінила свою думку. Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_17 перед проведення впізнання заходили до кабінету слідчого та вже знали її прізвище та під яким номером вона стоїть. Також для проведення впізнання викликались таксисти ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , один з них вказав на іншу жінку, а інший на неї, зазначивши, що вона чимось схожа, що підтверджується відеозаписом. Також вказані таксисти викликались в судове засідання як свідки, однак ніхто з них не стверджував, що це була вона, а навпаки зазначили, що жінка була худішою та світлішою. Показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 суперечать показанням потерпілої ОСОБА_15 .

На підставі викладеного, просить скасувати вирок районного суду та закрити кримінальне провадження щодо неї у зв`язку з недоведеністю її вини.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок незаконним з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та з підстав неповноти судового розгляду. Вказує, що єдиним документом, який має значення по справі за епізодом шахрайства відносно потерпілої ОСОБА_13 , є розписка про отримання 2000 грн. на лікування ОСОБА_23 . Судом першої інстанції було задоволено клопотання захисту та зобов`язано слідче відділення Василівського ВП ГУНП надати суду розписку, яка була вилучена в ході огляду 25.05.2018 року місця події квартири ОСОБА_13 для його дослідження. Проте, ухвала суду про тимчасовий доступ до документів так і залишилася не виконаною. Суд не звернув увагу на це порушення та не навів у вироку мотиви, по яким залишив не виконаною ухвалу суду та чому не сприйняв доводи захисту щодо необхідності дослідження судом важливого речового доказу. Суд не навів у вироку чому не сприйняв та відкинув протокол пред`явлення особи для впізнання з додатком за участю потерпілої ОСОБА_13 , де остання в присутності понятих та учасників слідчої дії взагалі не впізнала ОСОБА_8 як особу, яка заволоділа її грошовими коштами та надала письмову розписку. Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_21 також не стверджували в суді, що присутня в залі ОСОБА_8 це саме та особа, яку вони перевозили в день правопорушень. Вказані свідки в суді вказували лише про свої сумніви щодо впізнання ОСОБА_8 та зазначали, що остання схожа на жінку, яку вони перевозили. Також вважає протоколи пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 недопустимими доказами, оскільки ОСОБА_8 перед слідчою дією 27.09.2018 року знаходилась в одному приміщенні з потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , де вільно спілкувалась з ними про обставини правопорушення, що прямо заборонено вимогами ст. 228 КПК України. Всі інші, надані стороною обвинуваченні протоколи слідчих дій та документи, на які посилається у своєму вироку суд першої інстанції, свідчать лише про факт вчинення злочинів відносно потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проте не вказують, що ці злочини вчинені саме обвинуваченою ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , оскільки не встановлені достатні докази для доведення її винуватості і вичерпані можливості їх отримання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинувачену, зокрема і в останньому слові, та її захисника, які підтримали апеляційні скарги; прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження у даній частині інкримінованого обвинувачення, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченої, і докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Так, у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 , надаючи пояснення стосовно висунутого їй обвинувачення, вказала про невизнання провини за інкримінованими злочинами та пояснила, що в день вчинення кримінальних правопорушень, які їй інкримінуються, вона знаходилася за місцем свого мешкання. Додатково пояснила, що після 08 листопада 2016 року вона з Полтавської області взагалі не виїжджала. Просила виправдати її за пред`явленим обвинуваченням.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, її вина повністю доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні районного суду доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_13 , яка пояснила суду, що 25 травня 2018 року, приблизно о 14-й годині до неї зателефонувала особа чоловічої статі, яка назвалась слідчим ОСОБА_24 та повідомив, що, нібито, її онук побив якогось хлопця, який знаходиться в реанімаційному відділенні лікарні. Заяву про вчинений злочин поки що цей хлопець не подавав, оскільки, нібито, чекав на гроші від онука ОСОБА_13 в сумі 5 000 грн. Потерпіла повідомила, що може дати лише 2 000 грн. Чоловік по телефону повідомив, що приїде жінка, яка й забере гроші. Хвилин через 10-15 приїхала жінка, якій вона віддала 2 000 грн. Перед тим, як віддати гроші вказаній особі, вона попросила написати відповідну розписку, на що остання погодилася і написала власноруч розписку. Крім того, жінка повідомила, що її направив ОСОБА_24 . Жінкою, яка забирала гроші, була обвинувачена ОСОБА_8 . Потерпіла впізнала її за статурою, кольором волосся та іншими зовнішніми ознаками;

- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила, що 25 травня 2018 року, зранку, приблизно о 09 год. 30 хв., їй зателефонували та чоловік представився слідчим. Він сказав, що у них знаходиться її син, якого, нібито, заарештували у зв`язку з тим, що він збив іншого хлопця, який перебуває в реанімації. Він дав трубку, нібито, її сину, який підтвердив зазначену попереднім чоловіком інформацію. Чоловік, який телефонував, повідомив, що, якщо потерпіла хоче, щоб її син повернувся додому, то потрібно віддати 30 000 грн. для хлопця, якого, нібито, побив її син. Потерпіла погодилася, однак повідомила, що зможе надати лише 19 000 грн. Чоловік сказав, що пришле до неї жінку на ім`я « ОСОБА_25 », яка й забере гроші. Через деякий час до неї до будинку зайшла дівчина, нібито, «Ірина», і сказала: «давайте гроші». Потерпіла віддала вказаній жінці 19 000 грн., 17 000 грн. з яких знаходилися у неї в книжці, а 2 000 грн. в баночці. Після того, як жінка забрала гроші, то вийшла з будинку і сіла в машину червоного кольору. Жінкою, яка забирала гроші, була обвинувачена ОСОБА_8 . Потерпіла впізнала її за статурою, кольором волосся, одягом та іншими зовнішніми ознаками;

- показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснила, що 25 травня 2018 року, приблизно о 14-й годині їй зателефонував невідомий чоловік та повідомив, що він є начальником поліції. Крім того, вказаний чоловік повідомив, що, нібито, її онук збив хлопця, який знаходиться в реанімації та йому необхідні гроші в сумі 30 000 грн. Він дав трубку, нібито, її онуку, який підтвердив зазначену попереднім чоловіком інформацію. Вона відповіла, що в неї грошей немає, проте чоловік сказав, що знає про те, що у неї є долари, потрібно передати 1 200 доларів. Вона погодилася передати вказану суму. Потім чоловік зателефонував знову та повідомив, що, нібито, хлопець, якого збив її онук, помер, та треба ще 2 000 доларів. Вона погодилася передати вказану суму грошей. Пізніше чоловік зателефонував втретє та повідомив, що необхідно ще 5 000 грн. Після цього, до неї додому прийшла дівчина на ім`я « ОСОБА_25 », якій вона передала 5 000 доларів США та 5 000 грн. Жінкою, яка забирала гроші, була обвинувачена ОСОБА_8 . Впізнала її за рисами обличчя, статурою та іншими зовнішніми ознаками;

- показаннями свідка ОСОБА_26 , який пояснив, що потерпіла ОСОБА_11 є його матір`ю. 25 травня 2018 року, до обіду, він знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_6 . Його мати мешкає поряд на цій же вулиці. В цей час він помітив машину «таксі» червоного кольору. Потім до його будинку зайшла мати та повідомила, що їй телефонував слідчий і повідомив, що, нібито, він збив чоловіка і той знаходиться в реанімації і необхідні гроші для його лікування. ОСОБА_11 повідомила йому, що просили 30 000 грн., а вона віддала 19 000 грн. жінці повної тілобудови;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що він працює неофіційно та займається перевезенням осіб на «таксі». В якості автомобіля «таксі» у нього є автомобіль ВАЗ-21099 червоного кольору. Приблизно рік тому, в обідній час, він підібрав в центрі м. Василівка невідому йому жінку, яку відвозив в с. Долинка Василівського району та на вул. Гагаріна, 14 в м. Василівка. Спочатку він відвіз жінку на АДРЕСА_7 , де вона пробула приблизно 15 хвилин, а потім відвіз в с. Долинка Василівського району, де чекав її приблизно пів години. За свої послуги він отримав від жінки 250 грн. Крім того, в ході спілкування зі свідком ОСОБА_21 , йому стало відомо від останнього, що він підвозив цю жінку до м. Запоріжжя. Вказана жінка схожа за зовнішніми ознаками на обвинувачену ОСОБА_8 ;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що він працює неофіційно та займається перевезенням осіб на «таксі». В якості автомобіля «таксі» у нього є автомобіль ВАЗ-2108 білого кольору. Більше року тому, він підібрав в центрі м. Василівка невідому йому жінку, яка попросила підвезти її до Запоріжжя, на ринок «Анголенко». Вона була одягнена в футболку та лосини, в руках тримала пакет. Це було приблизно о 15-й годині. Він відвіз її до м. Запоріжжя. Свідку здалося, що жінка не місцева, оскільки не знала відстань та маршрут до м. Запоріжжя. Вказана жінка схожа за зовнішніми ознаками (тілобудовою, обличчям, волоссям) на обвинувачену ОСОБА_8 ;

- показаннями свідка ОСОБА_27 , який пояснив, що приблизно рік тому, він приймав участь в якості понятого в слідчій дії, яка проводилася з невідомою йому жінкою на території «Садиба Попова» в місті Василівка.

Окрім показань потерпілих та свідків, вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих їй злочинах доводиться також письмовими доказами, дослідженими районним судом, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 травня 2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що невідомі особи, шляхом зловживання довірою, за, нібито, не притягнення її сина до відповідальності, за місцем її мешкання, заволоділи її грошовими коштами на суму 18 000 грн. Потерпіла бачила особу, яка заволоділа її грошима та зможе впізнати (т. 1, а.п. 99);

- протоколом огляду місця події від 25 травня 2018 року, яким оглянуто територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.п. 100, 101-102, 103);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 травня 2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_13 повідомила, що невідомі особи, шляхом зловживання довірою, за, нібито, не притягнення її онука до кримінальної відповідальності, за місцем її мешкання, заволоділи її грошовими коштами на суму 2 000 грн. (т.п. 1, а.п. 107);

- протоколом огляду місця події від 25 травня 2018 року, яким оглянуто квартиру АДРЕСА_8 (т.п. 1, а.п. 108, 109);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 травня 2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_12 повідомила, що невідомі особи, шляхом зловживання довірою, за, нібито, не притягнення її онука до кримінальної відповідальності, за місцем її мешкання, заволоділи її грошовими коштами на суму 5 000 доларів США та 5 000 грн. Потерпіла бачила особу, яка заволоділа її грошима та зможе її впізнати (т.п. 1, а.п. 111);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 липня 2018 року, згідно якого, потерпіла ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 25 травня 2018 року приходила до неї додому та отримала грошові кошти від неї в сумі 2 000 грн. (т.п. 1, а.п. 112-114);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 липня 2018 року, згідно якого, потерпіла ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 25 травня 2018 року приходила до неї додому та отримала грошові кошти від неї в сумі 5 000 доларів США та 5 000 грн. (т.п. 1, а.п. 115-117);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 липня 2018 року, згідно якого, потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 25 травня 2018 року приходила до неї додому та отримала грошові кошти від неї в сумі 19 000 грн. (т.п. 1, а.п. 118-120);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 липня 2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_22 впізнав ОСОБА_8 як особу, яку він 25 травня 2018 року підвозив за адресами: АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 (т.п. 1, а.п. 121-123);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 липня 2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_8 як особу, яку він 25 травня 2018 року відвозив із м. Василівка до м. Запоріжжя (т.п. 1, а.п. 124-126);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання з додатком від 27 вересня 2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 25 травня 2018 року приходила до неї додому та отримала грошові кошти від неї за непритягнення її сина до відповідальності (т.п. 1, а.п. 145-147, 184);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання з додатком від 27 вересня 2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 25 травня 2018 року приходила до неї додому та забирала грошові кошти в неї за не притягнення її онука до відповідальності (т.п. 1, а.п. 148-150, 184);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання з додатком від 27 вересня 2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_8 як особу, яку він підвозив 25 травня 2018 року із м. Василівка до м. Запоріжжя (т.п. 1, а.п. 154-156, 185).

Колегія суддів зауважує, що правильність наведених у вироку показань потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідків та досліджених районним судом письмових доказів сторона захисту не спростувала.

Таким чином, оцінивши вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття свого рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказали на ОСОБА_8 , як на особу, якою 25 травня 2018 року вчинено щодо них протиправні дії (заволодіння грошовими коштами), свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_21 пояснили, що приблизно рік тому вони підвозили: ОСОБА_22 - до АДРЕСА_7 тобто до місць проживання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 відповідно, а ОСОБА_21 з м. Василівка до м. Запоріжжя, особу схожу за зовнішніми ознаками на обвинувачену ОСОБА_8 .

Крім того, з досліджених письмових доказів, зокрема, протоколів впізнання особи за фотознімками, усі потерпілі підтвердили факт знаходження ОСОБА_8 25 травня 2018 року в місцях вчинення злочинів, а свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_21 в м. Василівка та в с. Долинка Василівського району.

Вказані докази беззаперечно підтверджують не лише факт знаходження обвинуваченої ОСОБА_8 25 травня 2018 року в м. Василівка та на території Василівського району (села Долинка та Підгірне), а й обставини формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним.

Тому, доводи обвинуваченої про те, що на момент скоєння злочинів вона знаходилась за місцем свого проживання в Полтавській області колегія суддів вважає неспроможними.

Твердження обвинуваченої про те, що суд не взяв до уваги показання свідків сторони захисту на підтвердження того, що вона в день вчинення кримінальних правопорушень знаходилась за місцем свого проживання, колегія суддів також вважає неспроможними. Так, районний суд, дослідивши показання свідків сторони захисту, надав їм критичну оцінку, оскільки свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , є сусідами обвинуваченої, а свідок ОСОБА_20 є цивільним чоловіком обвинуваченої, що свідчить про їх заінтересованість в розгляді вказаного кримінального провадження, з метою створення доказів на підтвердження невинуватості обвинуваченої ОСОБА_8 .

Щодо доводів обвинуваченої про те, що не було встановлено її місце перебування в день вчинення злочинів за телефонними дзвінками, колегія суддів зазначає, що з приводу цього під час досудового розслідування та судового розгляду стороною захисту будь-яких клопотань, у тому числі, про тимчасовий доступ до документів не заявлялось.

Доводи сторони захисту про не дослідження розписки про отримання ОСОБА_8 від потерпілої ОСОБА_13 2000 грн. на лікування ОСОБА_23 , яка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, та не проведення почеркознавчої експертизи, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вказаний доказ не був наданий стороною обвинувачення, у зв`язку із чим районний суд був позбавлений можливості дослідити зазначений речовий доказ, а тим більше призначити судову почеркознавчу експертизу за відсутності предмета дослідження.

Доводи обвинуваченої про те, що суд не взяв до уваги висновки експертів, відповідно до яких відбитки пальців рук, вилучені в таксі ВАЗ 2108, та на банці, в якій лежали гроші, належать не їй, а іншій особі, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки, як вбачається зі змісту вироку, судом першої інстанції вказані докази не досліджувались та у вироку суд на них не посилався.

Твердження сторони захисту, що під час пред`явлення особи для впізнання потерпілій ОСОБА_13 , остання не впізнала обвинувачену ОСОБА_8 , не відповідають дійсності, оскільки у мотивувальній частині вироку зазначено, що відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2018 року, потерпіла ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 25.05.2018 року приходила до неї додому та отримала грошові кошти від неї в сумі 2000 грн. Також в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_13 підтвердила, що жінкою, яка забрала гроші, була обвинувачена ОСОБА_8 та повідомила, що впізнала обвинувачену за статурою, кольором волосся та іншими зовнішніми ознаками.

Доводи апелянтів про недопустимість протоколів пред`явлення особи для впізнання потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з огляду на те, що останні перед слідчою дією знаходились в одному приміщенні з обвинуваченою, де вільно спілкувались про обставини правопорушення, крім того, заходили до кабінету слідчого та знали прізвище обвинуваченої та під яким номером вона стоїть, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки стороною захисту на підтвердження вказаного факту не було надано жодного доказу. До того ж, слід зазначити, що посилання обвинуваченої на те, що потерпілі знали її прізвище, жодним чином не впливає на правильність проведення вказаної слідчої дії, а посилання на те, що потерпілі знали під яким номером вона стоїть, не відповідає дійсності, оскільки впізнання проводилось за фотознімками.

Твердження апелянтів про те, що свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 під час проведення впізнання та в суді не стверджували, що ОСОБА_8 це саме та жінка, яку вони перевозили в день правопорушень, є неспроможними, оскільки, як вбачається з протоколів пред`явлення особи для впізнання свідкам ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , останні впізнали ОСОБА_8 , як особу, яку вони перевозили, в судовому засіданні суду першої інстанції вказані свідки також вказали, що підвозили особу, схожу за зовнішніми ознаками на обвинувачену ОСОБА_8 .

Інші доводи апеляційних скарг також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України є правильною.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції згідно положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_8 , відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме вчинення злочину щодо осіб похилого віку, позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка прохала суд призначити обвинуваченій суворе покарання, ступінь шкоди, завданої обвинуваченою ОСОБА_8 потерпілим, та прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість її виправлення без ізоляції від суспільства, адже саме покарання у виді позбавлення волі є необхідним та достатнім для неї.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4