Справа № 290/279/19
Провадження № 1-кп/273/20/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 25.03.2019 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
09 лютого 2019 року перебуваючи в будинку по АДРЕСА_1 , дізнався від ОСОБА_8 , що біля місцевого клубу в с. Хижинці знаходяться жителі Любарського району Житомирської області, які висловлювали зневагу на адресу останнього.

Будучи обуреним поведінкою незнайомих осіб по відношенню до місцевого жителя ОСОБА_8 , ОСОБА_4 вирішив вчинити по відношенню до них хуліганські дії та спричинити їм тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_4 09.02.2019 близько 04 год. прибув до приміщення сільського клубу в с. Хижинці Романівського району Житомирської області. У вказаний час та місці ОСОБА_4 підійшов до автомобіля в якому знаходилися жителі інших районів Житомирської області ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи встановлені правила поведінки та моральності, діючи з особливою зухвалістю, наніс один удар долонею руки по голові водія автомобіля ОСОБА_9 . Після чого, без розриву в часі, ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_6 , який вийшов з автомобіля та безпричинно, з хуліганських спонукань, наніс йому один удар кулаком в обличчя, в результаті чого ОСОБА_6 впав на землю.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, демонструючи протиправну вседозволеність, ігноруючи встановлені правила поведінки та моральності, ОСОБА_4 , 09.02.2019 близько 04 год. перебуваючи поблизу автобусної зупинки в с. Хижинці Романівського району Житомирської області, підійшов до ОСОБА_6 , який в цей час там знаходився та використовуючи малозначимий привід наніс останньому не менше двох ударів руками в обличчя.

В результаті злочинний дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді синця правого ока, синця верхньої повіки лівого ока, субкон`юктивального крововиливу зовнішнього кута правого та лівого ока; легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді перелому кісток спинки носа та тілесні ушкодження у вигляді садна нижньої повіки правого ока, перелому переднього краю нижньої стінки правої орбіти зі зміщенням, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до довготривалого розладу здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав обставини вказані в обвинувальному акті, щиро каявся, просив суворо не карати. Просив пробачення у потерпілого. Заявлений цивільний позов визнав частково у розмірі 5000 грн. Крім того зазначив, що відшкодував потерпілому завдану шкоду у розмірі 5 000 грн, вказану обставину просив зарахувати, як таку що пом`якшує покарання.

Захисник ОСОБА_5 вважав за можливе призначити обвинуваченому покарання з урахуванням вимог ст. 75 КК України з звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Окрім того зазначив, що обвинувачений щиро кається, вину визнає, добре характеризується за місцем проживання, не має судимостей та на протязі всього розгляду хотів примиритися з потерпілим та відшкодувати завдану шкоду.

Потерпілий у судовому засіданні щодо міри покарання покладався на розсуд суду, цивільний позов просив задовольнити в розмірі 25тис.грн.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував щодо зарахування як пом`якшуючої обставини факт часткового відшкодування шкоди обвинуваченому, так як вважає, такі дії спрямовані виключно на уникнення відповідальності. Також зазначив, що з моменту спричинених тілесних ушкоджень обвинувачений жодного разу не вибачився перед потерпілим, не відшкодував завдану шкоду у повній мірі. З огляду на викладене просив суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без звільнення обвинуваченого з випробуванням.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, відсутністю заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Отже, суд вважає, що обвинувачений дійсно своїми діями, які виразилися в грубому порушенні громадському порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується зухвалістю (хуліганстві) вчинив проступок, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, діями які виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідки, передбачені у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, а також, характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості та проступком.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували покарання ОСОБА_4 -не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З огляду на викладене, призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує досудову доповідь Баранівського районного сектору філії Державної установи Центр пробації у Житомирській області, згідно якої ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ризики небезпеки для суспільства оцінюється як середній (а.с. 57).

Згідно характеристики наданої Хижинецькою сільською радою Романівського району Житомирської області ОСОБА_4 громадський порядок не порушує, нарікань з боку односельчан не має (а..с. 30).

Також суд враховує той факт, що обвинуваченим було відшкодовано потерпілому завдану шкоду в розмірі 5000 грн, що не заперечувалось самим потерпілим. Однак, суд не може погодитися із вимогою обвинуваченого про визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, так як заявлений цивільний позов обвинувачений визнає частково.

Отже, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини вчиненого та його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, який вину визнав повністю, щиро каявся та активно сприяв розкриттю злочинів, під час розгляду хотів примиритися з потерпілим та відшкодувати певну суму коштів, враховуючи думку потерпілого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах, встановленої санкцією ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 70, 75 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Крім того, у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

У відповідності до частини 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до вимог статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, дії відповідача, внаслідок яких позивачу було спричинено тілесні ушкодження, є протиправними. Відповідно відповідачем порушені законні права та інтереси позивача. Він зазнав душевних страждань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а тому його вимоги про відшкодування моральної шкоди є правомірними.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховує характер тілесних ушкоджень, які віднесено до середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до довготривалого розладу здоров`я, обсяг страждань позивача, тривалість його лікування, певний час вимушених змін у життєвих стосунках та враховуючи матеріальний стан обвинуваченого.

Виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 15000 грн., який буде достатнім для справедливої сатисфакції та відшкодування душевних страждань позивача.

Арешт на майно ОСОБА_4 не накладався.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався. Обставин які б свідчили про можливе уникнення обвинуваченого від відбування покарання на момент ухвалення вироку суду невідомі, а тому підстав для застосування щодо обвинуваченого будь-яких запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України, а саме:

за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;

за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст.70 КК України (за сукупністю злочинів), шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Хижинці, Романівського району Житомирської області на користь ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1