ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/898/19 Номер провадження 11-кп/814/406/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження №0000177 від 06.06.2019 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розумівка Карлівського району Полтавської області, громадянина України, українця, освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 28.02.2001р. Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 81, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, 17, 81 ч. 3, 42 КК України (1960р.) до 6 років позбавлення волі; вирок змінено ухвалою апеляційного суду Полтавської області в частині покарання, засуджено до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений умовно-достроково 21.03.2002 р. на невідбутий термін 8 місяців 10 днів;
- 04.08.2006р. Красноградським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, до 2 років позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік;
- 06.03.2007р. Красноградським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст.ст. 71, 75 КК України, до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки;
- 18.02.2009р. Красноградським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 122 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 17.08.2013р. по відбуттю покарання;
- 29.12.2014р. Карлівським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України до 150 годин громадських робіт, знятий з обліку 13.04.2016р.;
- 22.05.2015р. Машівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ч.2 ст. 72 КК України, до 7 років позбавлення волі, звільнений 28.05.2019р. на підставі ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.05.2019р. умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 3 дні;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України, і призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за даним вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 22.05.2015, та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання 8 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з дня його фактичного затримання, тобто з 06 червня 2019 року та запобіжний захід до вступу вироку в законну силу продовжено та залишено тримання під вартою.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як зазначено у вироку, 06 червня 2019 року близько 01 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, розуміючи, що перед ним його мати ОСОБА_10 , яка відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України являється його близьким родичем та членом сім`ї, ігноруючи відмову останньої вступити з ним у статеві зносини, використовуючи свою значну фізичну перевагу, застосувавши фізичне насильство, що виразилося в нанесенні потерпілій ОСОБА_10 не менше 7 ударів, зокрема одного удару головою в область лобної частини обличчя, одного удару кулаком правої руки у щелепу зліва, одного удару долонею правої руки в область обличчя, та утриманні своєї матері потерпілої ОСОБА_10 за шию, позбавляючи можливості останньої до опору та обмежуючи її особисту волю, долаючи здійснюваний з її боку фізичний опір, пов`язаний з небажанням вступати в статевий контакт, вступив в статеві зносини природнім шляхом зі своєю матір`ю потерпілою ОСОБА_10 проти волі останньої, спричинивши потерпілій фізичну та моральну шкоду.

Вказаними діями, які виразилися в діях сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 152 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 .

Не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини, кваліфікацію дій засудженого, прокурор у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував те, що ОСОБА_7 маючи 6 непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів, і звільнившись з місць позбавлення волі 28.05.2019 умовно-достроково на 2 роки 4 місяці 3 дні через тиждень знову вчинив зухвалий злочин проти статевої недоторканості особи, яка є його матір`ю, а тому заслуговує на більш суворе покарання, призначене за сукупністю вироків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просила скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити покарання в межах санкції статті у виді 120 годин громадських робіт. На підставі п.г, п.1 ч.1 ст.72 КК України перерахувати покарання у виді громадських робіт на позбавлення волі в співвідношенні до одного дня позбавлення волі 80 годин громадських робіт, призначивши покарання у виді 15 днів позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України приєднати до вказаного покарання невідбуту частину покарання невідбуту частину покарання за вироком Машівського районного суду полтавської області від 20.05.2019 у виді 2 років 4 місяців 2 днів, остаточно призначивши покарання у виді 2 років 4 місяців 18 днів позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (застосування закону, який не підлягає застосуванню.

В обґрунтуваннях апеляційних вимог зазначає, що під час досудового розслідування не встановлено та стороною обвинувачення в ході розгляду справи в суді не наведено достатніх, допустимих та переконливих доказів для доведення вини ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.152 КК України, а його дії неправильно кваліфіковані за ч.2 ст.152 КК України.

Зазначає, що суд в основу вироку поклав докази, які сторона захисту вважає недопустимими, та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Так, вважає неналежними і недопустимим доказами висновок експерта №150 від 06.06.2019 та висновок експерта №55 від 27.06.2019, згідно яких будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів і заднього проходу потерпілої не встановлені як і не знайдені сперматозоїди в мазках та тампоні із вмісту піхви потерпілої. Також стверджує про неналежність і недопустимість таких доказів, як висновки експертів №754 від 12.07.2019, №755 від 29.07.2019, №160 від 12.07.2019, згідно яких в мазках з рота та піхви, на жіночій футболці та під нігтями потерпілої ОСОБА_10 сліди крові та сперми не знайдені. Стверджує, що вказані докази спростовують вину у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, проте місцевий суд дійшов до необґрунтованого висновку, що вони лише встановлюють відсутність тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів заднього проходу потерпілої та відсутність крові та сперматозоїдів у піхві, ротовій порожнині та під нігтями потерпілої та жіночій футболці.

Тому, вважає, що ненадання оцінки належності та допустимості цих доказів, суд порушив право обвинуваченого на справедливий суд та ухвалив при цьому незаконний вирок.

Також вказує, що місцевим судом не взято до уваги саму обстановку яка передувала вчиненню злочину, зокрема те, що і обвинувачений і потерпіла перебували в стані алкогольного сп`яніння, саму поведінку потерпілої до та під час вчинення злочину, що ставить під сумнів як сам факт зґвалтування так і достовірність наданих потерпілою свідчень.

Зазначає, що судом першої інстанції при винесенні рішення не було застосовано закон, який підлягає застосуванню, оскільки дослідженими в судовому засіданні письмовими в сукупності з іншими доказами не було доведено вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 зґвалтування, сам обвинувачений не визнаючи факт у зґвалтування потерпілої, яка є його матір`ю, визнав свою вину в тому, що спричинив потерпілій декілька ударів долонею в обличчя, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження.

Тому його дії слід перекваліфікувати з ч.2 ст.152 КК України на ч.1 ст.125 КК України, як спричинення легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , та призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, але в телефонному режимі, вказуючи про неможливість прибути до суду на розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , просила проводити апеляційний розгляд без її участі.

Оскільки потерпіла в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останньої, оскільки її неявка не перешкоджає проведенню розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 152 КК України у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 152 КК України, підтверджені доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду, викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку, узгоджені між собою та не містять протиріч.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Так, обвинувачений в судовому засіданні частково визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та показав, що він 28.05.2019 звільнився з місць позбавлення волі та прибув до своєї хрещеної матері в с. Розумівка Машівського району Полтавської області. На початку червня 2019 року до будинку хрещеної матері прийшла його рідна мати ОСОБА_10 , яка запропонувала йому піти до неї додому, щоб показати, як і де живе остання, на що обвинувачений погодився. Зазначив, що у будинку ОСОБА_10 він пробув близько двох днів, конфліктів в той час у нього з матір`ю не виникало. Вони разом вживали спиртне, у зв`язку з чим, він точно не пам`ятає події, що відбувалися в той час. Вказав, що в день, коли сталося вчинення інкримінованого злочину, вони з матір`ю також вживали алкогольні напої, тому точно не знає, чи наносив він матері удар головою під час скоєння даного злочину. ОСОБА_7 вказав, що спали вони з ОСОБА_10 в окремих кімнатах і в нього на думці не було, щоб вступити з матір`ю в статевий зв`язок. Зазначив, що з ОСОБА_10 у них була розмова на предмет того, що ОСОБА_7 хотілося вступити з якоюсь жінкою в статевий зв`язок. Він не може згадати, чи пропонувала його мати себе безпосередньо для статевого контакту та вказав, що статевого контакту у нього з матір`ю не було взагалі. Обвинувачений також не пам`ятає, чи роздягав він матір під час статевого акту, але вказав, що ОСОБА_10 за плечі він не тримав. Зазначив, до 2003 року у них з матір`ю ОСОБА_10 були нормальні сімейні стосунки до того моменту, як вона вигнала його з будинку.
ОСОБА_7 вказав, що той день, коли трапилася зазначена подія він майже взагалі не пам`ятає. Але пам`ятає, що того дня після 14 години він наніс матері удар в область щоки, коли вона розбороняла бійку між ним та іншою особою, що перебувала в той час разом з ними. Також ОСОБА_7 вказав, що 5 червня 2019 року ввечері близько 17 години він пішов з дому через поле до іншої особи за водою і прийшов додому 6 червня 2019 року вранці. 06.06.2019 року після 12 години його розбудили працівники поліції, і в той час ОСОБА_7 знаходився на ліжку в будинку матері.
Незважаючи на обрану обвинуваченим позицію, що виразилась у частковому визнанні винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 152 КК України, а саме в нанесенні своїй матері потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, вказані показання обвинуваченого протирічать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності, зазначеному суд першої інстанції дав відповідну оцінку.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що 06.06.2019 до чергової частини Машівського ВП Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області надійшла заява від ОСОБА_10 про те, що 06.06.2019 її син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зґвалтував заявницю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Про вчинене кримінальне правопорушення внесено відомості до ЄРДР №000177 від 06.06.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 152 КК України ( а.с. 152 т.1).

Згідно даних рапорту ст. інспектора чергового Машівського ВП Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 від 06.06.2019 вбачається, що 06.06.2019 о 03:13 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.06.2019 о 03:10 год. за адресою: АДРЕСА_2 син заявниці ОСОБА_13 , 42 роки, вчиняє домашнє насилля в сторону матері, заявник - ОСОБА_10 (а.с.151, т.1).

Разом з тим, зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 дала суду послідовні показання, в яких прямо вказала на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила з нею насильницькі дії сексуального характеру та повідомила, що у день зґвалтування, вони разом з сином вживали алкогольні напої, майже 1 л горілки, і приблизно 21 години лягли відпочивати. Близько 00 год. обвинувачений зайшов до потерпілої в кімнату. В той час ОСОБА_10 була на ліжку в одязі: темно-чорних бриджах, футболці та нижній білизні. Спочатку ОСОБА_7 почав до неї домагатися словесно, говорячи про те, що йому треба інтимні стосунки з жінкою, на що ОСОБА_10 відповіла, щоб той йшов від неї і знайшов собі жінку. Далі, як зазначає потерпіла, обвинувачений заламав їй руки і роздягнув, в той час, як вона пручалася йому. Потім обвинувачений ударив її в область перенісся, від чого у неї запаморочилося в голові. Також були нанесені удари в область челюсті потерпілої. А вже під час статевого акту син тримав її за плечі та руки і в неї не було змоги вирватися, так як ОСОБА_7 фізично сильніший. Потерпіла вказала, що статевий акт був закінчений ОСОБА_7 , після чого вона зателефонувала до працівників поліції і було це в період часу з 02 годино до 03 години ночі того ж дня. Також потерпіла зазначила, що інтимне домагання збоку сина до неї відбувалося зазначеного дня в період з 00 годин до 02 години ночі, а також вказала, що в цей період ОСОБА_7 виходив покурити на поріг будинку. Крім того, потерпіла вказала, що не мала змоги раніше покликати нікого на допомогу, коли син почав її домагатися, так як, коли він виходив з будинку курити цигарки, то стояв на порозі даного будинку і таким чином перешкоджав їй вийти з будинку. Перед самим зґвалтуванням потерпіла навіть не думала, що ОСОБА_7 дійсно вчинить вищевказані дії по відношенню до неї. Потерпіла зазначила, що до моменту фактичного затримання працівниками поліції обвинувачений перебував в с. Абрамівка Машівського району. Також потерпіла зазначила, що до скоєння відносно неї зґвалтування у останньої на нозі було ушкодження, яке вона отримала самостійно під час порання по домашніх справах.

Також суд дослідив дані, що містяться у протоколах слідчих експериментів від 05.07.2019, під час проведення яких, обвинувачений ОСОБА_7 ,. вказав обставини, за яких відбувся статевий акт із його матір`ю - потерпілою ОСОБА_10 та нанесення їй тілесних ушкоджень, а також продемонстрував на манекені механізм вчинення статевого акту та нанесення тілесних ушкоджень (а.с.186-191, т.1). А потерпіла ОСОБА_10 вказала обставини, за яких відбулося її зґвалтування сином ОСОБА_7 та нанесення їй тілесних ушкоджень, а також продемонструвала на манекені механізм вчинення статевого акту та нанесення тілесних ушкоджень (а.с. 210-215; 218, т.1);
Судом враховано й дані, що містяться у висновку експерта щодо наявності та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_10 .

Твердження захисника про те, що її підзахисний не ґвалтував потерпілу, у зв`язку з чим, на думку захисту, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, є безпідставними з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та показань обвинуваченого, наданих під час судових засідань у суді першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_7 не заперечував факту нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій.

Захисник у своїй апеляційній скарзі посилається на висновки експертів у судово-медичних експертизах: №150 від 06.06.2019 та №55 від 27.06.2019 згідно яких, зокрема, не було встановлено будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів, заднього проходу потерпілої ОСОБА_10 , в мазках та тампоні із вмісту піхви громадянки ОСОБА_10 , при судово-імунологічній експертизі сперматозоїди не знайдені (а.с.183-184 т.1); №754 від 12.07.2019, згідно якого в мазках з рота та піхви потерпілої сперматозоїди не знайдені (а.с.249-250 т.1); №755 від 29.07.2019, згідно якого на жіночій футболці кров та сперма не знайдені (а.с.227-228 т.1); № 160 від 12.07.2019, згідно якого під нігтями ОСОБА_10 кров та сперма не знайдені (а.с.15-18 т.2), що, на його думку, підтверджує версію захисту про відсутність статевих зносин між потерпілою та обвинуваченим і призводить до визнання вказаних вище доказів недопустимими.

Проте місцевий суд правильно зазначив, що вказані висновки експертів не спростовують вчинення ОСОБА_7 дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло потерпілої ОСОБА_10 з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, а лише встановлюють відсутність тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів, заднього проходу потерпілої та відсутність крові та сперматозоїдів у піхві, ротовій порожнині та під нігтями потерпілої, а також на жіночій футболці.

Крім цього, місцевий суд обґрунтовано погодився з висновками експертів №750 від 22.08.2019 (а.с.244-246 т.1), №751 від 21.08.2019 (а.с.235-236 т.1), №752 від 20.08.2019 (а.с.239-241 т.1), згідно яких на жіночих трусах, на білизні чоловічій типу шорти та на покривалі виявлені сліди сперми підозрюваного ОСОБА_7 та виділення ОСОБА_10 , та дійшов правильного висновку, що вказані висновки у сукупності із іншими зібраних під час кримінального провадження та безпосередньо дослідженими під час судового розгляду показаннями потерпілої, даними заяви про вчинення злочину та протоколу про прийняття заяви про вчинення злочину, даними протоколів слідчих експериментів та іншими висновками експертів, підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло потерпілої ОСОБА_10 з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи.

Усі наведені докази у повній мірі узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами у справі, а тому місцевий суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку, давши відповідно до ст. 94 КПК України їм оцінку, з якою у свою чергу погоджується суд апеляційної інстанції. За встановлених місцевим судом фактичних обставин справи винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину є повністю доведеною поза розумним сумнівом, а доводи апеляційної скарги захисника в цій частині безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Що ж стосується доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора про м`якість призначеного місцевим судом покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд, ухвалюючи свій вирок, повною мірою врахував відповідно до ст. 12 КК України ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та даних про його особу, який раніше був судимий за вчинення умисних злочинів проти здоров`я особи, власності, громадської безпеки та обігу наркотичних засобів, що свідчить про його схильність до їх скоєння і небажання ставати на шлях виправлення, після- умовно-дострокового звільнення вчинив умисний злочин проти статевої свободи щодо особи, з якою перебуває в сімейних відносинах, що свідчить про цинічність й аморальність дій обвинуваченого, згідно довідки виконкому Абрамівської сільської ради Машівського району Полтавської області №111/02-24 від 06.06.2019 ОСОБА_7 проживає без реєстрації з 29.05.2019 по АДРЕСА_2 зі своєю матір`ю ОСОБА_10 ; згідно довідки виконкому Лип`янської сільської ради Карлівського району Полтавської області №604 від 29.05.2019 ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 та не є членом особистого селянського господарства; згідно довідки Машівської ЦРЛ Полтавської області № 625 від 08.07.2019 ОСОБА_7 на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.

Також колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та не встановив обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Крім того, на думку колегії суддів, судом першої інстанції правильно враховано висновок судово-психіатричної експертизи №356 від 16.08.2019 (а.с. 21-28, т. 2), згідно якої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, не перебуває в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді легкої розумової відсталості, ускладненої синдромом залежності внаслідок вживання алкоголю (хронічний алкоголізм 2 ст.); в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, ОСОБА_7 будь-яким хронічним захворюванням не страждав, і не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки легкої розумової відсталості, ускладненої синдромом залежності внаслідок вживання алкоголю; ступінь розумової відсталості у ОСОБА_7 є таким, що не позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння і не позбавляє здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час; ОСОБА_7 під дію ч. 2, ч. 3 ст.19 та під дію ст. 20 КК України не підпадає; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; на момент вчинення інкримінованого йому діяння ОСОБА_7 не перебував у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані (стрес, фрустрація, розгубленість тощо), що міг би суттєво впливати на його свідомість і поведінку.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини вчиненого злочину та особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, яке пов`язане із позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті за правилами ст. 71 КК України.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що з урахуванням усіх обставин кримінального провадження в сукупності вид і розмір покарання, визначеного місцевим судом ОСОБА_7 , є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, а судове рішення є належним чином мотивованим.

Вирок апеляційного суду відповідає загальним вимогам до вироків.

Оскільки, відсутні підстави вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим через його м`якість, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, тому колегія суддів вважає його апеляційну скаргу необґрунтованою.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.152 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який перебуває під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4