Спра Справа № 367/4533/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3550/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

Іменем України
03 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , Габрієля
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2020 року, якою було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та звільнено його умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 1 рік 3 місяці 13 днів,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.12.2011 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 115 ч. 1 КК України на 13 років позбавлення волі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16.03.2016 року відповідно до ЗУ «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-8, ч.5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення в період з 15.08.2010 року по 23.03.2012 року включно.

Початок строку: 15.08.2010 року.
Кінець строку:06.01.2022 року.
22.07.2020 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2020 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та звільнено його умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 1 рік 3 місяці 13 днів.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення, та у зв`язку з тим, підлягає умовно-достроковому звільненню.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення відмовити.

В обґрунтуванні вказує, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, оскільки має 11 заохочень та 10 дисциплінарних стягнень, у тому числі за такі грубі порушення режиму відбування покарання, як зберігання мобільного телефону та вживання спиртних напоїв, відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, ОСОБА_6 характеризується з посередньої сторони, рішенням комісії установи від 01.11.2018 року засудженому відмовлено в направленні до суду клопотання про його умовно-дострокове звільнення, оскільки він не довів свого виправлення.
Звертає увагу, що засуджений ОСОБА_6 не виконував законні вимоги адміністрації установи та не виходив на роботу, відповідно до вимог ч.2 ст.118 КВК України, та за порушення чого адміністрація установи двічі: 15.01.2019 року та 24.05.2019 року обмежилась профілактичними бесідами із засудженим, зазначає також, що засуджений вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, під час судового розгляду вину у вчиненому не визнав, надавав неправдиві показання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, крім того, вироком задоволено позов потерплої та стягнуто з ОСОБА_6 на користь останньої 204 943,35 грн., які останній, не зважаючи на перебування в установі з 13.04.2012 року, висловив намір сплачувати лише 11.02.2019 року, шляхом надання відповідної заяви до установи, тобто після прийняття комісією установи рішення про відмову в направленні до суду клопотання про його умовно-дострокове звільнення, до оплачувальної суспільно-корисної роботи на протязі всього періоду відбування покарання ОСОБА_6 залучався епізодично.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника засудженого, що підтримав судове рішення та просив розгляд апеляційної скарги провести у відсутність засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 81 КК України визначено, що до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставлення до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому висновок про становлення особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування невідбутної частини покарання більш м`яким, на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Разом з цим, під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених вироком на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.
Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, а тому суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З матеріалів кримінально провадження вбачається, що засуджений відбув 3/4 строку покарання.
Разом з тим, за період відбування покарання засуджений ОСОБА_6 має 11 заохочень, та за час відбування покарання на останнього накладались 10 дисциплінарних стягнень, в тому числі за такі грубі порушення режиму відбування покарання, як зберігання мобільного телефону та вживання спиртних напоїв.
Відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики ОСОБА_6 характеризується з посередньої сторони.
Рішенням комісії установи від 01.11.2018року засудженому ОСОБА_6 відмовлено в направленні до суду клопотання про його умовно-дострокове звільнення, оскільки останній не довів свого виправлення.
Більше того, засуджений ОСОБА_6 не виконував законні вимоги адміністрації установи та не виходив на роботу відповідно до вимог ч. 2 ст. 118 КВК України, згідно якої засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості.
Проте, за вказані порушення на засудженого ОСОБА_6 адміністрація установи не накладала дисциплінарні стягнення, а двічі: 15.01.2019року та 24.05.2019 року, обмежилась профілактичними бесідами із засудженим.
На даний час, ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Як вбачається з вироку Оболонського районного суду м. Києа від 29.12.2011, ОСОБА_6 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, під час судового розгляду справи свою вину не визнавав та надавав неправдиві показання з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, крім того, вказаним вироком задоволено позов потерпілої та стягнуто з ОСОБА_6 на користь останньої 204 943,35 грн., які останній, незважаючи на перебування в установі з 13.04.2012, висловив намір сплачувати лише 11.02.2019 року шляхом надання відповідної заяви до адміністрації установи, тобто після прийняття комісією установи рішення про відмову в направленні до суду клопотання про його умовно-дострокове звільнення.
Відповідно до наданих адміністрацією установи матеріалів, до оплачуваної суспільно-корисної роботи на протязі всього періоду відбування покарання ОСОБА_6 залучався епізодично.
Викладене, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність в засудженого ОСОБА_6 стійкої самокерованої правослухняної поведінки упродовж всього періоду відбування покарання та небажання стати на шлях виправлення, що на даний час робить неможливим застосування до нього вимог ст.81 КК України.
За таких обставин судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, - задовольнити.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 вересня 2020 року, якою було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та звільнено його умовно-достроково на невідбуту частину покарання, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: