Справа № 192/1098/20
Провадження № 1-в/192/272/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Солонянського району Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 .

Початок строку: 08.02.2018 року
Кінець строку: 08.09.2021 року
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, оскільки він стягнень не має, має два заохочення та не почув від адміністрації установи причини для відмови у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення.
Захисник у судовому засіданні клопотання підтримав, та вважав, що наявні підстави для умовно-дострокового звільнення. Також пояснив, що оскільки діяння, яке кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України на даний час є кримінальним проступком, а не злочином, тому вказане також є підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки не заборонено положеннями КК України.
Представник адміністрації ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» та прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, оскільки вважали, що засуджений не довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, його захисника, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК (№21)» знаходиться з 12 квітня 2018 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований, до праці ставиться задовільно.
Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 не завжди приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, проте не приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи (а.с.9). В судовому засіданні засуджений пояснив таку свою поведінку постійною зайнятістю на виробництві.
Згідно довідки про заохочення та стягнення на даний період часу ОСОБА_3 має два заохочення у вигляді подяки, застосовані до нього 24 квітня та 18 жовтня 2019 року, порушень режиму утримання не допустив (а.с.10).
Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і працює, але своїм ставленням до праці не довів свого виправлення. Оскільки такі заохочення не носять систематичного характеру, а ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року засудженому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким з тих підстав, що він не став на шлях виправлення, а позитивних змін у ставленні до праці з лютого 2020 року не відбулося.
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо.
03 липня 2020 року комісією установи СВК № 21 було відмовлено у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_3 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.
З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а ставленням до праці останній не довів своє виправлення, оскільки не має відповідних заохочень, а має заохочення за підсумками лише першого та другого кварталів 2019 року.

Суд також приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і працює, проте застосовані до нього заохочення не носять систематичного характеру та застосовані не за весь період відбування покарання. Так, за умови відбування покарання в установі з 12 квітня 2018 року, ОСОБА_3 за 2018 та 2020 рік заохочений не був, у 2019 році заохочений лише два рази з періодичністю в півроку.

Відбуття засудженим певної частини покарання не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VІІІ внесені зміни до ч. 1 ст. 309 КК України. Однак суд вважає, що зміна санкції за вчинене засудженим діяння також не є безумовною підставою для його умовно-дострокового звільнення, а питання про приведення вироку у відповідність до вказаного закону вже було розглянуте судом.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Солонянський районний суд Дніпропетровської області, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1