ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5608/18 Номер провадження 11-кп/814/144/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001907 від 05.08.2018 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 22.12.2018 року

за участю
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. ст.187 КК України i призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Згідно вироку, ОСОБА_6 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів проти власності в тому числі і за розбійні напади, 04.08.2018, близько 23:45 год., перебуваючи неподалік будинку №6а, що по вул. Ю.Тимошенка в м. Полтава, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння її майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я останньої.
В ході зазначених подій, ОСОБА_6 , з метою подолання опору потерпілої та подальшого заволодіння майном останньої, лівою рукою схопив останню за шию та правою рукою стиснутою в кулак завдав не менше двох ударів в обличчя потерпілої. Потім ОСОБА_6 правою рукою стиснутою в кулак завдав не менше одного удару по тулубу потерпілої. Після цього, ОСОБА_6 схопив за ремінець сумки, яку тримала в руках потерпіла, різким рухом повалив ОСОБА_10 на тротуар та намагаючись вирвати з рук потерпілої вказану сумку, протяг потерпілу по асфальту на відстань близько двох метрів. Після цього, ОСОБА_6 тримаючи за ремінець вказаної сумку, яку з іншого боку продовжувала утримувати потерпіла, завдав носаками своїх ніг не менше п`яти ударів в область голови, шиї, пліч та сідниці ОСОБА_10 .
В подальшому, на заклики ОСОБА_10 та її малолітнього сина про допомогу, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 припинили злочинні дії ОСОБА_6 та затримали його на місці вчинення кримінального правопорушення.
В ході вказаних подій, ОСОБА_6 спричинив своїми діями ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, синців шкіри голови, обличчя та крововиливу в слизову оболонку нижньої губи зліва, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження, що СПРИНИЛИ короткочасний розлад здоров`я; гематоми м`яких тканин лівої половини грудної клітки, яка кваліфікується як ЛЕГКЕ тілесне ушкодження, що СПРИНИЛИ короткочасний розлад здоров`я; синці шкіри шиї, обох плечей, тулубу ліворуч, лівої сідниці, стегна, правої гомілки та садна шкіри правого колінного суглобу, які кваліфікуються як у своїй сукупності так і кожен окремо як ЛЕГКІ тілесні ушкодження.
Окрім цього, установлено, що ОСОБА_6 здійснив напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння жіночою сумкою, вартістю 1057,20 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки Samsung GT-S5830I, вартістю 591,67 грн., цифровий фотоапарат марки Sony Сyber-Shot, вартістю 1033,33 грн. та грошові кошти в сумі 2645 грн., всього на загальну суму 5327, 20 грн.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_6 вбачається, що він просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним вирішенням цивільного позову.
Зокрема, просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.125 КК України й призначити йому покарання у межах санкції ч.2 ст. 125 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він не мав умислу на заволодіння майном потерпілої, а тілесні ушкодження завдав їй через те, що вона нецензурною лайкою відповіла на його запитання. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків про те, що обвинуваченому не була цікава жіноча сумка, а потерпіла лише нею відбивалася.
Крім того вказує про необґрунтоване задоволення цивільного позову потерпілої, оскільки більшість витрат нею не доведено. Зокрема, вважає, що судом безпідставно стягнуті кошти витрачені потерпілою на придбання тонометру, витрати за послуги психолога, кошти внесені нею як благодійний внесок, а також вартість взуття потерпілої.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що судом недостатньо враховано те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, але належних висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти нові злочини насильницького характеру. Вчинення нового тяжкого злочину свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.
Наголошує на тому, що суд недостатньо врахував те, що відсутні обставини, які пом`якшують покарання та наявні обставини, що його обтяжують й призначив обвинуваченому покарання, яке не є максимальним в санкції ч.2 ст. 187 КК України.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 засудити за ч.2 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі.
Позиція інших учасників судового провадження
Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого й заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор ОСОБА_8 не підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_10 будучи належним чином повідомлена про день, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилась й не висловила своєї позиції щодо поданих апеляційних скарг.
Мотиви суду
Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме таким вимогам відповідає вирок суду щодо ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінально процесуального закону, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та детально наведених у вироку доказів і є правильними.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з такого.

Як вбачається зі змісту вироку, в його основу покладені належні, допустимі, взаємоузгоджені та достатні докази, а саме показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, протоколи слідчих дій та висновки експертиз.

Доводи сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження колегія суддів вважає непереконливими оскільки вони спростовуються сукупністю взаємоузгоджених доказів, покладених в основу вироку.

Зокрема, твердження сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого до інкримінованого йому злочину та наявності в його діях складу іншого злочину є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду вироку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив докази сторони обвинувачення, заперечення проти них сторони захисту, безпосередньо й повно дослідив надані докази, правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.

Як вбачається, обвинувачений ОСОБА_6 , як в суді першої інстанції, так в апеляційному суді не заперечував факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 - 4.08.2018 року близько 24 год.00хв. та волочіння останньої по землі за якусь річ і своє затримання свідками у провадженні. Разом з тим, останній обґрунтовує свою поведінку раптовим гнівом до потерпілої через її словесну брутальну відповідь на його запитання.

Вказана версія обвинуваченого повністю спростовується показаннями потерпілої та очевидців події.

Так, допитана місцевим судом потерпіла ОСОБА_10 повністю підтримала фактичні обставини справи встановлені судом та пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 - 04.08.2018 року, близько 23 год. 30 хв. здійснив на неї напад, під час якого схватив за шию і завдав декілька ударів в область правої частини голови. Після цього, наніс один удар кулаком правої руки в область грудей та схопив за ремінець сумки яка знаходилась на ній перевішена через плече та тулуб і одним ривком повалив її на тротуар, а потім почав ривками тягнути за сумку, таким чином, щоб зірвати її з неї. При цьому вона продовжувала утримувати сумку, не відпускаючи її з рук. Потім, ОСОБА_6 ще близько двох метрів протяг її по тротуару, а вона продовжувала триматись за сумку. Весь цей час вона кричала та кликала на допомогу, а обвинувачений продовжував наносити їй удари. В подальшому їй на допомогу прибігли жителі навколишніх будинків та затримали нападника. В подальшому викликали працівників поліції та швидку допомогу.
Про те, що затриманий після нападу на неї чоловік, намагався заволодіти її сумкою та наніс їй численні тілесні ушкодження, потерпіла ОСОБА_10 одразу після події повідомила прибувшого на місце злочину поліцейського УПП в Полтавській області ДПП - ОСОБА_14 , про що останній свідчив під час допиту в якості свідка в суді першої інстанції.

Такі показання потерпілої також узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які пояснили суду, що прибігли на крики потерпілої про допомогу, бачили як обвинувачений наносив їй удари та, в подальшому, до приїзду поліції, затримали нападника, який намагався втекти. При цьому свідок ОСОБА_15 підтвердила слова потерпілої, що нападник намагався вирвати з її рук жіночу сумку.
Посилання сторони захисту на те, що свідок ОСОБА_16 пояснював суду про те, обвинуваченому не була цікава жіноча сумка, якою відбивалась потерпіла, колегія суддів розцінює критично, як суб`єктивне сприйняття свідком тих подій. Натомість, показання свідка ОСОБА_16 про те, що він близько 23.40 год почув жіночі та дитячі крики й заклики про допомогу, після чого побіг до місця події де бачив потерпілу з іншою жінкою, а також трьох хлопців які привели нападника та викликали поліцію повністю узгоджуються з показаннями потерпілої та допитаних судом свідків.
Показання потерпілої і свідків, які суд сприймав безпосередньо, об`єктивно узгоджуються з покладеними в основу вироку письмовими доказами (протоколами слідчих дій та висновками експертиз, тощо), належність та допустимість яких апелянтами не оспорюється.
Крім того, під час апеляційного перегляду вироку, за клопотанням сторони захисту була допитана свідок ОСОБА_17 яка пояснила, що будучи працівником Управління патрульної поліції, 4.08.2018 близько 24 год.00 хв. вона разом із напарником виїжджала на виклик за адресою: АДРЕСА_2 . На місці події була потерпіла яка плакала та повідомила, що йшла з дитиною додому, як раптово до неї підбіг невідомий чоловік та намагався відібрати сумку. Поряд з жінкою стояв обвинувачений та інші чоловіки, які його затримали. При цьому затриманий Федчишин, який перебував у стані сп`яніння заперечував слова потерпілої.
Також свідок ОСОБА_17 зазначила, що вона пам`ятає про цей виклик оскільки не часто громадяни затримують грабіжників на місці злочину. Свої суб`єктивні висновки про те, що затриманий був саме грабіжником пояснила тим, що потерпіла і чоловіки які затримали Федчишина повідомили поліцейським , що з нападником який намагався вирвати сумку вони не знайомі, а сама подія сталася в темну пору доби в слабо освітленому, безлюдному місці.
Сукупність всіх вище наведених доказів, на думку колегії суддів, не викликає сумнівів в тому, що судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження. При цьому колегія суддів враховує також те, що у потерпілої та свідків відсутні підстави для обмовляння раніше не знайомого кожному з них обвинуваченого. До того ж і сам обвинувачений неодноразово наголошував на тому, що удари він наносив раніше незнайомій йому жінці. Будь які дані про нібито раптово виниклий, безпричинний конфлікт, в результаті якого обвинувачений почав наносити потерпілій тілесні ушкодження, в матеріалах справи відсутні. Натомість, показання потерпілої про те, що обвинувачений під час нанесення їй тілесних ушкоджень, хапав ремінець її сумки та близько двох метрів протяг потерпілу по тротуарові тримаючись за сумку, яку вона не відпускала підтверджуються як протоколом слідчого експерименту від 07.08.2018 року під час якого перевірялись показання потерпілої щодо обставин злочину , так і додатковим висновком № 804 судово-медичної експертизи згідно якого показання потерпілої дані нею в ході слідчого експерименту за її участі не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи ОСОБА_10 .. Також вони узгоджуються зі змістом висновку судово-товарознавчої експертизи № 1348 від 31.08.2018 в описовій частині якого зазначено, що надана на дослідження сумка потерпілої має потертості та забруднення на зовнішній частині виробу, а також порушення цілісності ручки-ременя. На ілюстративній таблиці до цього висновку експертизи маються чисельні фото зображення вище зазначеної сумки, в тому числі на яких чітко видно порушення цілісності ручки-ременя сумки.
Колегія суддів вважає, що вищевказаним доказами та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, підтверджується факт нападу ОСОБА_6 на потерпілу і спричинення їй тілесних ушкоджень саме з метою заволодіння майном останньої, а саме її сумкою з речами.
Такі дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Відповідно до Кримінального закону, із об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини).

Насильство при розбої застосовується до особи, яка зазнала нападу. Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження (останнє кваліфікується за ч. 4 ст. 187), а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння

Заподіяння в процесі розбою легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості тілесного ушкодження, позбавлення волі, вчинене способом, небезпечним для життя або здоров`я особи, яка зазнала нападу, нанесення побоїв, що мало характер мордування, охоплюється ст. 187 і додаткової кваліфікації за іншими статтями не потребує.

Розбій - усічений склад злочину. Він вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.

За цих обставин, визнаючи ОСОБА_6 винним в інкримінованому злочині, суд безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення - дійшов правильного висновку щодо доведеності вини обвинуваченого саме за ч.2 ст.187 КК України, оскільки він здійснив напад на потерпілу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.
За цих обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і перекваліфікації його дій із ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 125 КК України.
Разом з тим, є слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що стосуються цивільного позову потерпілої.
Зокрема, задовольняючи в повному обсязі цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , місцевий суд зазначив, що він повністю підтверджений матеріалами кримінального провадження.
Водночас, колегія суддів вважає, що не підлягають стягненню на користь потерпілої сплачені нею на Асоціацію Сімейних лікарів кошти в сумі 500 грн., оскільки вказані кошти є благодійними внесками, про що зазначено в квитанції про їх сплату ( а.с. 30).
Так, благодійні внески в лікувальні установи здійснюються на підставі Закону України «Про благодійництво та благодійні організації», відповідно до якого благодійництво - це добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб у поданні набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги, а благодійна організація - недержавна організація, головною метою діяльності якої є здійснення благодійної діяльності в інтересах суспільства або окремих категорій осіб згідно із цим Законом.
Тобто, такі витрати не є обов`язковими, які б підлягали відшкодуванню виходячи з положень ч. 1 ст. 127 КПК України.
Також не підлягають задоволенню позовні вимоги потерпілої в частині стягнення на її користь вартості пошкодженого взуття на суму 300 грн., у зв`язку із не доведеністю ні самого факту пошкодження взуття під час вчинення злочину, ні суми завданої шкоди.
У зв`язку з викладеним, вирок суду в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 на суму 7419 грн.33 коп. підлягає зміні, а сума стягнення зменшенню до 6618,33 грн. (7419,33-500-300=6619,33)
Проте, доводи сторони захисту щодо нібито безпідставного стягнення з обвинуваченого вартості придбаного потерпілою тонометру, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого у потерпілої діагностовано закриту черепно-мозкову травму струс головного мозку.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд правильно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої понесені неї витрати за послуги психолога, оскільки вони безпосередньо пов`язані з наслідками злочину вчиненого щодо неї в присутності малолітньої дитини потерпілої.
Згідно статей 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як видно із матеріалів провадження, саме вказаними нормами закону керувався суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Водночас, зі змісту апеляційної скарги прокурора убачається, що апелянт фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання не можуть вважатися обґрунтованими.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_6 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, відсутність обставин що пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують, зокрема, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів. Також суд врахував позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив обвинуваченому покарання за ч.2 ст.187 КК України, яке не є мінімальним у межах санкції вказаної норми.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених в ній підстав.

Таким чином, переглянувши вирок суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що частковому задоволенню підлягає лише апеляційна скарга обвинуваченого, а вирок суду - зміні в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,408,411,418 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 частково задовольнити.

Вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 частково задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 6619,33 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В іншій частині вирок Київського районного суду м. Полтави від 22.12.2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4