Справа № 162/1181/20 Провадження №11-сс/802/13/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника володільця
майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Любешівського районного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року (ЄРДР №0000245),
В С Т А Н О В И В
Ухвалою слідчого судді Любешівського районного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «Renault Magnum 480 DXi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки «Schwarzmuller Spa-3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 68 (шістдесят вісім) колод деревини породи «сосна» різного діаметру, загальним об`ємом 37,547 кубічних метрів.
Слідчий суддя, обґрунтовуючи свої висновки про відмову в накладенні арешту на зазначене в клопотанні слідчого майно, вказав, що всупереч вимогам ст.170, 173 КПК України, звертаючись з клопотанням слідчим не доведено наявності підстав для накладення арешту на майно, оскільки не надано будь-яких доказів, які вказували б на ознаки незаконної порубки лісу ОСОБА_10 , який, в свою чергу, довів законність походження вилученої в нього деревини, а тому, на думку слідчого судді, посилання органу досудового розслідування про те, що ці речі є речовими доказами у кримінальному провадженні - необґрунтовані, що стало підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого про арешт цього майна. Крім того слідчий з клопотанням про арешт майна звернувся з пропуском строку, встановленого ч.5 ст. 171 КПК України, що на думку слідчого судді є також підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Любешівського районного суду прокурор подав апеляційну скаргу.
Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був задовольнити клопотання слідчого, оскільки не враховано те, що вилучене в ОСОБА_10 майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, і на нього слід було накласти арешт.
Посилається, що слідчий суддя, беручи до уваги товарно-транспортні накладні на лісодеревину, які надав ОСОБА_10 помилково прийшов до висновку про законність походження та переміщення деревини, оскільки не прийняв до уваги, що у транспортному засобі перевозилась деревина, яка ні за кількістю, ні за якісно-габаритними характеристиками не відповідала цим же товарно-супровідним документам, наявні на колодах дерев бирки мають інші якісно-габаритні характеристики, ніж ті, які виявлені в ході обшуку.
У своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання старшого слідчого СВ Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представника володільця майна, який заперечив доводи скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга до задоволення не підлягає.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.
Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.
Згідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вищевказані вимоги процесуального закону, а зміст ухвали слідчого судді повністю відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України.
Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на автомобіль з наявною в ньому лісопродукцією, слідчий та прокурор вказували про те, що лісопродукція є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а автомобіль використовувався як засіб вчинення цього злочину, і це майно зберегло на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим визнане речовим доказом. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просили накласти арешт на цей транспортний засіб із наявною в ньому лісопродукцією.
Проте, матеріали клопотання не містять доказів, а слідчий та прокурор в ході його розгляду не навели достатніх обґрунтувань та не надали належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вказане майно (автомобіль з причіпом та наявною в ньому лісопродукцією) відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, окрім як визнання цього майна речовим доказом постановою слідчого, оскільки фактично не підтверджено, що таке майно має значення речового доказу в даному провадженні, тобто, що воно зберегло на собі сліди протиправної діяльності, є засобами або знаряддями його вчинення або ж у ньому містяться відомості, які потребують дослідження в ході досудового розслідування, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді.
Крім того з аналізу матеріалів провадження вбачається, що стороною захисту доведено правову підставу утримання даного майна.
Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, з висновками, які викладені в ухвалі слідчого судді, повністю погоджується і апеляційний суд.
Разом із тим, апеляційний суд підтримує висновки слідчого судді, що клопотання про арешт майна подане до суду з порушенням строків для його подання, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, оскільки будь-яких належних доказів з приводу неможливості подання клопотання до суду не пізніше наступного дня після вилучення ані слідчим, ані прокурором, надано не було.
Слідчий суддя відмовляючи в задоволенні клопотання вказав про те, що органом досудового розслідування не було надано жодних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, або ж причетність до його вчинення ОСОБА_10 , і з цим також погоджується апеляційний суд.
Таким чином колегія суддів вважає висновок слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно (автомобіль, причіп до нього з наявною лісопродукцією). Не було таких здобуто і в ході апеляційного розгляду провадження.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання з дотриманням вимог ст.ст. 170-173 КПК України та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любешівського районного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року про відмову в накладенні арешту на майно - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді