Справа №592/9140/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/422/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ? ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання слідчого задовольнити, обравши ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Слідчим суддею не в повній мірі взято до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину. Крім того, слідчим суддею не було враховано, що саме підозрюваний був ініціатором конфлікту, якого міг легко уникнути, але не забажав. Зазначає прокурор і про належно обґрунтовану підозру.

До Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим з прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , звернувся старший слідчий Сумського ВП ГУНП України в Сумській області ОСОБА_9 , про застосування відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 06 серпня 2020 року, близько 21 год. 26 хв., перебуваючи неподалік буд. № 53 по вул. Романа Атаманюка в м. Суми, підійшов до раніше не знайомого ОСОБА_10 , який у цей час ремонтував автомобіль та зробив йому зауваження з приводу шуму на, що ОСОБА_10 відповів, що має право лагодити свій автомобіль та шуміти до 23 год. 00 хв. Після цього, ОСОБА_7 , виражаючись нецензурною лайкою, грубо порушуючи громадський порядок, дістав спеціально пристосований пристрій для нанесення тілесних ушкоджень, а саме, пістолет і здійснив 4 постріли у різні ділянки тіла ОСОБА_10

07 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002355 були внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

07 серпня 2020 року о 09 год. 07 хв. ОСОБА_7 було затримано та цього дня повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 296 КК України, тобто у вчиненні хуліганства із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Слідчий вважає, що є достатні підстави для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останнього було затримано відразу після вчинення тяжкого злочину проти громадського порядку. Також, слідчий зазначає, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має сталих соціальних зв?язків.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, захисника та підозрюваного, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали за клопотанням слідчого, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Із матеріалів провадження вбачається, що 07 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002355 внесені відомості про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які у своїй сукупності, на даній початковій стадії досудового розслідування є достатніми для такого висновку, а саме: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а. п. 11); рапортом (а. п. 12); протоколом огляду місця події (а. п. 13 - 14); протоколом огляду місця події (а. п. 16 - 17); протоколом огляду місця події (а. п. 18 - 20); протоколом огляду місця події (а. п. 21 - 23); протоколом допиту свідка (а. п. 24 - 25); протоколом допиту свідка (а. п. 26 - 27); протоколом допиту свідка (а. п. 28); протоколом допиту свідка (а. п. 29 - 30); протоколом допиту підозрюваного (а. п. 45 - 47).

Апеляційний суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об?єднаного Королівства», «Мюррей проти Об?єднаного Королівства», згідно з якими вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об?єктивно зв?язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий суддя, відмовляючи в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби зазначив, що саме такий вид запобіжного заходу здатен запобігти доведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж провадженні, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Також, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в тому числі й у рішенні у справі «Хайредінов проти України», ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Стаття 6 частина 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов?язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв?язками та усіма видами зв?язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Як вбачається з матеріалів провадження слідчий суддя досліджував не лише обґрунтованість підозри та наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а й дієвість конкретного запобіжного заходу для дотриманні підозрюваним процесуальних обов?язків, при цьому, слідчим суддею акцент робився саме на необхідність застосування такого запобіжного заходу який би створював баланс між процесуальними обов`язками підозрюваного та дієвістю самого кримінального провадження.

За вищевказаних обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що з урахуванням вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні слідчого, оскільки прокурор при розгляді даного клопотання хоч і довів наявність обставин, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 вказаної статті, тобто наявність обґрунтованої підозри та наявність одного ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого, однак не довів обставин, передбачених п. 3 ч. 1 вказаної статті, тобто недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки клопотання слідчого в цій частині містить лише загальні посилання на неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, без відповідного обґрунтування чому інші запобіжні заходи, крім тримання під варто, не можуть бути застосовані.

Так, в судовому засіданні було встановлено і це не заперечується в апеляційній скарзі, що підозрюваний є одруженим та має офіційну роботу КП СОР «Паливкомуенерго». Таким чином слідчим суддею було спростовано в судовому засіданні дані клопотання слідчого про відсутність міцних соціальних зв?язків підозрюваного.

Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 на, що посилається в апеляційній скарзі прокурор, як на підставу для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак, не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, були враховані судом при прийнятті рішення, в зв?язку з чим до підозрюваного застосовано запобіжний захід, який, на думку колегії є співмірний з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості злочину та його наслідкам, і підстав вважати його м?яким не має.

Окремо, про правильність висновків слідчого судді свідчить і належна процесуальна поведінка підозрюваного, зокрема, прокурором не було надано в судове засідання апеляційного суду даних проте, що ОСОБА_7 будь яким чином порушив покладені на нього обов?язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладенням на нього певних обов`язків, оскільки стороною обвинувачення до суду апеляційної інстанції не було надано доказів про порушення покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

За таких обставин, висновок слідчого судді є законним і обґрунтованим, і підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги прокурора, немає.

Керуючись ст. ст. 376, 178, 181, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4