Справа № 605/254/20
ВИРОК
Іменем України
"22" січня 2021 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Підгайці кримінальне провадження №605/254/20 про обвинувачення

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та

жителя

АДРЕСА_1 ,

громадянина України, із середньою спеціальною

освітою, зареєстрованого в

АДРЕСА_2 , непрацюючого,

розлученого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2020 року близько 13 години 00 хвилин (точного часу досудовим розслідуванням та судом не встановлено) між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 за місце проживання останнього, що в АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт, в ході якого у обвинуваченого виник злочинний умисел спрямований на умисне нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 у вищезазначений день та час, перебуваючи на території житлового господарства у якому він проживає, під час словесного конфлікту із ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_5 два удари кулаком правої руки в область обличчя зліва. Після цього, обвинувачений взяв дерев`яний брусок прямокутної форми, довжиною 106 см, шириною від 6,8 см до 7 см, висотою 3 см, яким наніс потерпілому два удари в область лівої руки та один удар по спині.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_5 травми обличчя із зовнішніми ушкодженнями, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, а також травми лівої верхньої кінцівки у вигляді перелому ліктьової кістки із забиттям м`яких тканин кисті, яка у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому йому злочині не визнав та пояснив, що 01 квітня 2020 року близько 12-13 години, він разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обідали на кухні за місцем його проживання. В той час до будинку увійшла його мати разом із потерпілим, який почав стукати по дверях на кухню, при цьому почала сипатись штукатурка. Він вийшов до потерпілого на подвір`я, для того, щоб з`ясувати у нього чому той вибиває двері, а також щоб прогнати його із свого господарства. Слідом за ним із будинку на подвір`я вийшли ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та його мати ОСОБА_8 . На його вимогу ОСОБА_5 відмовлявся покинути територію їх господарства, натомість ставав до бійки. Потерпілий намагався його вдарити кулаком, а він захищаючись зловив його за комір. В той час ОСОБА_5 вкусив його за вказівний та середній пальці лівої руки. Після цього, він вдарив потерпілого віником, а потім ще дерев`яним бруском один раз по лівій руці і тоді ОСОБА_5 покинув територію господарства та поїхав.

У потерпілого до та під час бійки в руках нічого не було, але ОСОБА_5 запихав руки в кишеню, при цьому він думав, що той витягне ножа, або зброю. В той момент коли він бив дерев`яним бруском ОСОБА_5 , то руки останнього були протягнуті в його сторону, ніби він хотів його вдарити. По обличчі ОСОБА_5 він не бив. Під час даної бійки ОСОБА_5 кинув у нього дерев`яним бруском, який попав йому у живіт, при цьому згодом показав, що дерев`яний брусок пролетів попри нього. До вказаного конфлікту у нього із потерпілим були добрі стосунки. Такі його дії пов`язані із необхідністю захиститись від дій потерпілого.

Також обвинувачений додав, що він не приходив до ОСОБА_5 , не нападав на нього, не кусав за руки і не вибивав двері. Такі як потерпілий не мають приходити у його господарство.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, суд, об`єктивно оцінивши усі зібрані докази у їх сукупності та перевіривши їх у судовому засіданні, прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
В цьому суд переконали наступні докази.
Так потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 01 квітня 2020 року він автомобілем поїхав на АЗС в м. Підгайці, де по дорозі зустрів матір обвинуваченого ОСОБА_8 , яка пішком йшла додому, при цьому він запропонував підвезти її додому та заодно поговорити із обвинуваченим на рахунок зварювальних робіт його автомобіля. По дорозі ОСОБА_8 жалілась йому, що її син вже два тижні п`є горілку, ображає її і не дає спокійно жити. Коли вони приїхали за місцем проживання обвинуваченого та зайшли у будинок, то останній зразу ж запитав свою мати ОСОБА_8 де гроші та сигарети, при цьому він йому зробив зауваження з приводу такого відношення до матері. Натомість ОСОБА_3 почав виражатись в його адресу нецензурними словами, закривши перед ним двері на кухню. Він декілька раз постукав у двері, при цьому просив у ОСОБА_3 вийти та поговорити на рахунок проведення зварювальних робіт його автомобіля. В свою чергу ОСОБА_3 з кухні кричав, що візьме рушницю і завалить його. Він перепитавши ОСОБА_8 чи дійсно у ОСОБА_3 є рушниця та почувши від неї ствердну відповідь, налякався та вийшов на подвір`я. Слідом за ним з будинку вийшов обвинувачений, який зразу ж наніс йому удар правою рукою в ліву сторону обличчя, при цьому він руки тримав в кишенях. В той час свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вже теж перебували на подвір`ї. На його прохання зупинитись, ОСОБА_3 не реагував, а наніс ще один удар рукою в обличчя, при цьому великий палець його руки попав йому за щоку, пошкодивши її із внутрішньої сторони. Після того, обвинувачений березовим віником двічі вдарив його по голові, при цьому він почав відходити назад, а ОСОБА_3 сказав до ОСОБА_6 :Іване поможи мені завалити того старого, в той час свідок ОСОБА_7 сказала: Давай завалимо його. Обвинувачений сказав, що йому все рівно чи на кладовище, чи в тюрму. Після цих слів ОСОБА_3 кинув в його сторону цеглою, але промахнувся. Тоді обвинувачений взяв дерев`яний брусок і почав бити його в область голови, при цьому якщо б він не прикривався рукою, то на його думку він його б вбив.
ОСОБА_3 тричі вдарив його вказаним дерев`яним бруском по лівій руці, а саме два удари наніс ближче до ліктя, третій удар ближче до кисті (зап`ястя). Обвинувачений наносячи йому четвертий удар дерев`яним бруском, промахнувся і вдарив до землі, при цьому брусок розламався та пошкодив ліву руку ОСОБА_3 , який після цього зупинився. Він в той час відійшов до свого автомобіля, який був припаркований за воротами господарства в якому проживає ОСОБА_3 , при цьому останній кинув у нього обломком вказаного дерев`яного бруска, який розбив заднє скло в його автомобілі. Приблизно через 5 хвилин приїхала поліція.
Обвинувачений йому завданої шкоди не відшкодував і навіть не попросив вибачення. Він погоджується із запропонованою прокурором мірою покарання для обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що у неї з обвинуваченим добрі сусідські стосунки, а потерпілого вона просто знає. 01 квітня 2020 року близько обіду вона прийшла за місцем проживання обвинуваченого попити кави. У нього ще був його друг ОСОБА_6 , з яким вони сиділи на кухні та обідали. Тоді приїхала мати обвинуваченого та потерпілий, який почав стукати у двері на кухню. У обвинуваченого із потерпілим виник словесний конфлікт, проте за що саме їй не відомо. На подвір`ї ОСОБА_3 двічі вдарив ОСОБА_5 рукою по обличчі, а потім ще наніс йому два удари дерев`яним бруском по лівій руці, при цьому потерпілий будь-яких ударів обвинуваченому не наносив, а навпаки старався уникнути бійки та захищався, прикриваючись лівою рукою. Особисто вона не бачила, щоб потерпілий вкусив ОСОБА_3 за пальці руки, але їй про це сказав сам обвинувачений. Вона не бачила, щоб обвинувачений бив потерпілого віником, як і не бачила, що потерпілий хотів вдарити обвинуваченого. Вона поліції не викликала, а після закінчення бійки пішла додому.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю обвинуваченого із яким у неї нормальні стосунки, так як і з потерпілим, який є її давнім знайомим.
01 квітня 2020 року близько 13 години вона пішки з м. Підгайці йшла додому, при цьому неподалік АЗС зустріла потерпілого, який сказав, що підвезе її додому і заодно поговорить із обвинуваченим з приводу проведення зварювальних робіт його автомобіля. Коли вони приїхали за місцем її проживання, то її син ОСОБА_3 разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обідали. Коли потерпілий запитав ОСОБА_3 чому він п`є, останній закрив перед ним двері на кухню. ОСОБА_5 двічі гримнув у двері, при цьому посипалась штукатурка. На її прохання ОСОБА_5 вийшов із будинку на подвір`я, а ОСОБА_3 вийшовши за ним, почав його виганяти з господарства. ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_3 по обличчі кулаком і після того її син двічі вдарив потерпілого дерев`яним бруском по руці, але по якій саме не пам`ятає. Також потерпілий вкусив обвинуваченого за палець та кинув йому у спину цеглою.
Від початку словесного конфлікту між потерпілим та обвинуваченим і до початку бійки між ними пройшло приблизно 10 хвилин. В той час коли ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вийшли з будинку на подвір`я, а це приблизно через 1 хвилину після того, як туди вийшов її син, то між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ще тривав словесний конфлікт.
Вона знаходилась приблизно на відстані 5 метрів від місця конфлікту. Під час бійки ОСОБА_7 теж знаходилась на подвір`ї, на відстані приблизно 3 метрів до місця конфлікту, лише по іншу сторону від неї, при цьому згодом додала, що ОСОБА_7 із ОСОБА_6 вийшовши із будинку на вулицю, обійшли місце конфлікту та пішли, тобто, що вони не були присутні під час конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Також пояснила, що свідок ОСОБА_7 могла не бачити як потерпілий вдарив обвинуваченого в обличчя і кинув у нього цеглою, бо на той час напевно ще знаходилась у будинку.
Після того, як ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_5 дерев`яним бруском по руці, то останній вийшов за ворота та стояв поблизу свого автомобіля. ОСОБА_3 її теж вигнав за ворота, де вона перебувала разом із потерпілим, при цьому обвинувачений вдарив вказаним дерев`яним бруском по воротах і він розламався.
Вона не бачила щоб ОСОБА_3 кидав у ОСОБА_5 дерев`яним бруском, а також не бачила, як розбилось скло у автомобілі потерпілого. Приблизно через 10 хвилин приїхала поліція, яку напевно викликала свідок ОСОБА_7 .
Потерпілий її просив не говорити працівникам поліції, що він стукав по дверях та бив обвинуваченого, а тому вона цього під час досудового розслідування не пояснювала, оскільки боялась ОСОБА_5 .
Крім показань самого обвинуваченого, потерпілого та свідків, вина ОСОБА_3 доводиться і іншими дослідженими та оціненими в судовому засіданні доказами, зокрема:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 01 квітня 2020 року в якому зазначено, що заявник ОСОБА_5 будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомив, що 01 квітня 2020 року близько 13 години ОСОБА_3 перебуваючи в житловому господарстві, що в АДРЕСА_1 , наніс йому тілесні ушкодження;
- заявою та протоколом добровільної видачі від 01 квітня 2020 року з яких видно, що ОСОБА_9 добровільно видала працівникам поліції розламаний дерев`яний брусок, яким 01 квітня 2020 року близько 13 години ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 ;
- протоколом огляду предмета від 01 квітня 2020 року та ілюстрованою таблицею до нього, в яких зазначено та відображено, що при огляді дерев`яного бруска, який добровільно видала працівникам поліції ОСОБА_8 , встановлено, що вказаний предмет має прямокутну форму та складається з двох частин, на яких наявні сліди пошкодження, а саме розламу, які при співставленні одної частини до іншої, в місці розламу, утворюють суцільний брусок. Загальна довжина вказаного дерев`яного бруска при складанні обох частин 106 сантиметрів, ширина від 6,8 сантиметрів до 7 сантиметрів, висота 3 сантиметри. На даному бруску присутні сліди нашарування сторонніх речовин, ймовірно бруду, а також тріщини та відколи;
-випискою із амбулаторного журналу приймального відділення КНП Підгаєцька центральна районна лікарня Підгаєцької районної ради, інформацією вказаного медичного закладу за вих..№236 від 09 квітня 2020 року та випискою із індивідуальної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 , у яких вказано, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 01 квітня 2020 року о 15 годині 10 хвилин звертався за медичною допомогою в приймальне відділення даного закладу. Був оглянутий лікарем приймального відділення та лікарем хірургом, проведено рентгенологічне обстеження та виставлено діагноз: Забій лівої кисті. Перелом нижньої третини ліктьової кістки із зміщенням;
- даними висновку судово-медичної експертизи №311 від 30 квітня 2020 року в якому зазначено, що на підставі даних судово-медичної експертизи за медичними документами на ім`я ОСОБА_5 , 1954 року народження, з урахуванням повідомлених обставин справи та у відповідності до запропонованих запитань, судово-медичним експертом було зроблено висновок, що при судово-медичній експертизі у ОСОБА_5 виявлено садна лівої щічної ділянки та крововилив із садном на його тлі її слизової оболонки із забиттям м`яких тканин. Характер виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, відсутність рентгенологічних ознак консолідації (зрощення, загоєння) перелому, стан м`яких тканин та поверхні саден тощо, вказують на їх утворення від тупих предметів, незадовго до його звернення за медичною допомогою, не виключено у вказаний в постанові термін події 01 квітня 2020 року.

Встановлена у ОСОБА_5 травма лівої верхньої кінцівки у вигляді перелому ліктьової кістки із забиттям м`яких тканин кисті у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Травма обличчя із зовнішніми ушкодженнями за ступенем тяжкості належать до легких.

Утворення виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень за повідомлених ним при судово-медичній експертизі обставин події, а саме ушкоджень обличчя від удару кулаком, а травми лівої верхньої кінцівки від удару дерев`яним прямокутним в перерізі бруском, не виключається. Беручи до уваги кількість, характер, властивості та локалізацію виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, можна вважати, що було не менше двох травмуючих впливів;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 20 травня 2020 року та таблицею ілюстрацій до нього, в яких зазначено та відображено, події, які мали місце 01 квітня 2020 року близько 13 години 00 хвилин по АДРЕСА_1 і за яких у обвинуваченого не виникало права на необхідну оборону через відсутність у діях потерпілого будь-якого суспільно-небезпечного посягання.

Суд, критично оцінює показання обвинуваченого, дані ним в судовому засіданні, в частині того, що бійка була спровокована самим потерпілим, а він лише діяв в межах необхідної оборони, вважає їх такими, що дані з метою ухилення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин, намагаючись при цьому пом`якшити свою відповідальність.

Твердження обвинуваченого стосовно того, що потерпілий прокусив йому руку, суд до уваги не приймає, вважаючи їх голослівними та не підтвердженими жодними належними і допустимими доказами.

Як показав в судовому засіданні ОСОБА_3 він не є потерпілим у жодному кримінальному провадженні, у тому числі й від дій потерпілого.

Після оголошення в судовому засіданні обвинувального акта, обвинувачений ОСОБА_3 частково підтвердив послідовність своїх дій, заперечивши свій умисел на умисне нанесення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , ствердивши при цьому, що він боячись за своє життя, лише вживав дій для свого захисту.

Право на необхідну оборону виникає не за будь-якого суспільно-небезпечного посягання, а лише за такого, яке відповідно до ч.1 ст.36 КК України викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Така необхідність виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів. Отже, надаючи громадянам право на необхідну оборону, закон має на увазі лише такі випадки захисту, за яких громадянин змушений негайно заподіяти шкоду посягаючому, з тим, щоб відвернути або припинити його посягання, тобто ефективно здійснити захист.

Зібраними під час досудового розслідування та судового розгляду доказами, доведено, що з боку потерпілого ОСОБА_5 не було суспільно небезпечного посягання відносно обвинуваченого, яке б створювало невідкладну необхідність для обвинуваченого в заподіянні шкоди ОСОБА_5 , тобто за вищезазначених встановлених обставин, у ОСОБА_3 не виникало право на необхідну оборону.

Спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_3 на умисне нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , частково підтверджується показами самого обвинуваченого, а також повністю підтверджується показами потерпілого, свідка ОСОБА_7 , висновком судово-медичної експертизи та встановленими обставинами за результатами проведення слідчого експерименту.

Показання свідка ОСОБА_8 , яка є матір`ю обвинуваченого, дані нею в судовому засіданні суд оцінює критично, оскільки вони є надуманими, ґрунтуються на припущеннях, плутаними, непослідовними та такими, що спростовані показами самого ж обвинуваченого, потерпілого, свідка ОСОБА_7 , а також дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, дії якого слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України, а саме в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо, його очевидно зухвалу поведінку, що завдану шкоду потерпілому не відшкодовано, беручи до уваги висновок провідного інспектора Бережанського міжрайонного сектору філії Державної установи Центр пробації в Тернопільській області викладений у досудовій доповіді, з якого слідує про середню ймовірність вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства, враховуючи обставини, які обтяжують відповідальність, що злочин вчинено відносно особи похилого віку, відсутність пом`якшуючих його відповідальність обставин, а тому вважає, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки призначення ОСОБА_3 менш суворого покарання не буде сприяти виконанню завдання КК України, його виправленню та перевихованню.

Речовий доказ, а саме: розламаний дерев`яний брусок загальна довжина якого при складанні обох частин становить 106 сантиметрів, ширина від 6,8 сантиметрів до 7 сантиметрів, висота 3 сантиметра, який знаходиться на зберіганні в камері зберіганні речових доказів Підгаєцького ВП БВП ГУНП в Тернопільській області - знищити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання - за ч.1 ст. 122 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

Речовий доказ, а саме: розламаний дерев`яний брусок загальна довжина якого при складанні обох частин становить 106 сантиметрів, ширина від 6,8 сантиметрів до 7 сантиметрів, висота 3 сантиметра, який знаходиться на зберіганні в камері зберіганні речових доказів Підгаєцького ВП БВП ГУНП в Тернопільській області - знищити.
Апеляція на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1