09.11.2020
Провадження №1-в/642/229/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2020 року Ленінський районний суд м. у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській обл. Ярмак Яни про пом`якшення покарання засудженій ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
До Ленінського районного суду м.Харкова надійшло подання начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській обл. Ярмак Яни про пом`якшення покарання засудженій ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про внесення мін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який набув чинності 01.07.2020.
Представник ДУ «Центр пробації» у судове засідання не з`явилася, про дату і час розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд подання без його участі.
Засуджена ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату і час розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.
Згідно з ч. 5 ст. 539 КПК України, суд вважає можливим розглянути подання на підставі наданих матеріалів, у відсутності осіб, що не з`явились.
На підставі ч.4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою спеціального науково-технічного звукозаписувального засобу не здійснювалось.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.
Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.02.2020 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків згідно ч.1 ст.76 КК України.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII.
Вищевказаним законом внесені зміни до ч. 1 ст. 185 КК України, якими встановлено, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Отже, санкцією ч.1 ст. 185 КК України не передбачене позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимості.
Згідно ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином .поліпшує становище особи.
Частина 3 статті 74 КК України закріплює, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 п. 13 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання в тому числі: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 74 КК України.
Згідно матеріалів подання, ОСОБА_3 має п`ятеро дітей, двоє з яких неповнолітні: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, згідно ч. 3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.
Частиною 2 ст. 57 КК України передбачено, що виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.
Згідно ч. 3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Матеріали подання містять письмові пояснення ОСОБА_3 від 31.08.2020, згідно яких, вона зазначає, що має п`ятеро дітей, двоє з яких неповнолітні, зазначає, що не вагітна, інвалідності ані вона, ані діти не мають.
Однак, ОСОБА_3 в судові засідання не з`являється, повістки за місцем мешкання, вказаним в поданні, не отримує, номер телефону, зазначений в матеріалах справи не обслуговується, при цьому, з часу її письмових пояснень органу пробації пройшло більше двох місяців, а тому на момент вирішення питання про пом`якшення їй покарання суд позбавлений можливості встановити відсутність в неї обмежень для певних видів покарань, зокрема, обмеження у вигляді вагітності.
З урахуванням викладеного, покарання у вигляді громадських, виправних робіт, обмеження волі не може бути застосоване наразі до ОСОБА_3 , у зв"язку з неможливістю встановлення судом на момент постановлення ухвали відсутності обмежень до відповідних видів покарань.
Щодо покарання у виді штрафу, суд зазначає наступне.
Засуджена ОСОБА_3 має п`ятеро дітей, двоє з яких неповнолітні, матеріали справи не місять даних про її працевлаштування та отримання доходів, а тому покарання у виді штрафу, не може бути застосоване, оскільки може поставити її у скрутне матеріальне становище, враховуючи розмір штрафу, передбачений ч.1 ст. 185 КК України у новій редакції, що не є пом`якшенням.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для застосування норм Закону №2617-VIII та ч. 3 ст. 74 КК України до ОСОБА_3 , а тому клопотання органу з питань пробації задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 56, 57, 61, ч. 3 ст.74, ч.1 ст. 185 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-
ухвалив:
Відмовити в задоволенні подання начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській обл. Ярмак Яни про пом`якшення покарання засудженій ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя