Справа № 157/539/20
Провадження №1-кп/157/92/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2020 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000057 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, розлученого, пенсіонера, особи з інвалідністю І групи, не працевлаштованого, згідно зі ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 26 січня 2020 року біля 10 години, знаходячись поблизу приміщення колишнього колгоспного кормоцеху, що на вул. Миру в с. Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс не менше одного удару дерев`яною палицею по тілу ОСОБА_8 , внаслідок чого заподіяв потерпілому тяжке тілесне ушкодження, що небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_6 винуватість в інкримінованому йому злочині визнав. Показав, що в кінці жовтня 2019 року до його дому зайшов ОСОБА_8 . Він був зайнятий, тому сказав потерпілому, аби той ішов геть, на що ОСОБА_8 образився. В той же день він виявив зникнення сокири та двох рубанків. Запідозривши у крадіжці ОСОБА_8 , він пішов до нього додому та наказав, щоб той повернув викрадене, однак потерпілий вказівку проігнорував. 26 січня 2020 року вранці він почув біля колишнього кормоцеху гомін чоловіків, серед яких впізнав голос потерпілого. Маючи бажання повернути свої речі, він підійшов до них та запитав у ОСОБА_8 , коли він поверне сокиру і два рубанки. На його питання ОСОБА_8 лише глузливо засміявся. Це дуже обурило його і він, розсердившись, наніс потерпілому удар палицею по тілу. Куди саме прийшовся удар вказати не може, оскільки розташування людини може розпізнати лише по її голосу. Вказав, що не мав наміру спричинити потерпілому тяжке тілесне ушкодження, про скоєне шкодує.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, його винуватість у скоєному підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який підтвердив, що дійсно заходив до ОСОБА_6 , але будь-яких речей у нього не брав. Коли 26 січня 2020 року біля 10 год. він разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сиділи біля колишнього кормоцеху в с. Фаринки, до них підійшов ОСОБА_6 та наніс йому кілька ударів у плече та лівий бік дерев`яною палицею, яку приніс із собою, від чого він відчув сильний біль і присів. Коли він лікувався, обвинувачений жодного разу його не відвідав. Проте на даний час вони примирилися, обвинувачений повністю компенсував йому понесені витрати на лікування та відшкодував заподіяну моральну шкоду, а тому просить ОСОБА_6 суворо не карати.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , дружини потерпілого, яка вказала, що в кінці січня 2020 року її чоловік ОСОБА_8 прийшов додому та розповів, що його побив ОСОБА_6 . Потерпілий скаржився на біль у правому боці та просив у неї знеболювальні препарати. Через тиждень безрезультатного лікування вдома чоловік звернувся в лікарню, де його прооперували.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка є рідною сестрою потерпілого, про те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 провели оперативне втручання та видалили селезінку. Про ці обставини вона повідомила поліцію.

Показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які показали, що 26 січня 2020 року біля 10 год. вони знаходилися біля колишнього кормоцеху та домовлялися піти разом на рибалку. Серед них був ОСОБА_8 . Через деякий час до них прибіг ОСОБА_6 , який звинуватив потерпілого у крадіжці та 3-4 рази вдарив останнього палицею по тілу. Побачивши це, вони та ОСОБА_10 , який також був біля кормоцеху, розборонили їх та забрали у ОСОБА_6 палицю.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка показала, що в кінці січня 2020 року недільного ранку побачила ОСОБА_6 , який вийшов із дому та пішов до колишнього колгоспного кормоцеху, де вже знаходилося біля п`яти чоловіків. Через якийсь час почувся крик. Коли вона прийшла до кормоцеху, то побачила ОСОБА_6 , який у руках тримав палицю і щось кричав, та ОСОБА_8 , який сидів навколішках і тримався за живіт. Решта чоловіків намагалися відібрати у ОСОБА_6 палицю, яку він тримав у руках.

Показання вказаних свідків повністю підтверджують наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 прямого умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, що мало місце 26 січня 2020 року біля 10 години поблизу приміщення колишнього колгоспного кормоцеху, що на вул. Миру в с. Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області, та спростовують твердження захисника про те, що обвинувачений не мав прямого умислу на заподіяння потерпілому такого ступеня тілесних ушкоджень, а його дії характеризуються необережністю.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також дослідженим в судовому засіданні документами.

Зокрема, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 83), з якого встановлені час та місце вчинення злочину, який був скоєний ОСОБА_6 26 січня 2020 року біля 10 год. поблизу приміщення колишнього кормоцеху, який розташований по вул. Миру в с. Фаринки Камінь-Каширського району Волинської області.

З протоколів проведення слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_8 від 19.02.2020 року (а.с. 92), свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 від 23 квітня 2020 року (а.с. 100-120) встановлено механізм нанесення обвинуваченим тілесного ушкодження потерпілому, а саме: удар дерев`яною палицею в ділянку тулуба ззаду та лівого плеча.

Висновком судово-медичної експертизи № 38 від 27.02.2020 року (а.с. 88) доведено, що потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота, розриву селезінки з внутрішньою кровотечею, яке по ступеню тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_16 підтвердив висновок проведеної ним судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 та уточнив, що в даному випадку небезпека тілесного ушкодження полягає в тому, що внаслідок розриву селезінки наступає масова кровотеча, що може стати причиною смерті, тому з метою уникнення летального випадку селезінку було видалено.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд відносить щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд не вбачає.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, зокрема те, що в минулому він уже притягувався до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного, щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, думку потерпілого, який просить не обирати обвинуваченому суворої міри покарання, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, що передбачений санкцією статті, по якій він притягується до кримінальної відповідальності, зі звільненням від відбуття даного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи №102 від 23 березня 2020 року (а.с. 127) обвинувачений ОСОБА_6 на час інкримінованих йому протиправних дій та на час проведення експертизи виявляв ознаки органічного розладу особистості травматичного генезу в стадії декомпенсації, а тому не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За станом свого психічного здоров`я він потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру, згідно з п. 2 ст. 93 КК України, можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення в стані обмеженої осудності.

Тому, враховуючи результати судово-психіатричного дослідження ОСОБА_6 та висловлені у висновку судової експертизи рекомендації, суд визнає обвинуваченого обмежено осудним та, виходячи з інтересів самого обвинуваченого, вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 20, п. 2 ст. 93, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлений.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України із застосуванням ст. 76 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 2 ст. 93, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Камінь-Каширський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1