Номер провадження: 11-сс/813/2057/20
Номер справи місцевого суду: 523/9863/20 1-кс/523/4543/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника ПрАТ «Одессільмаш» ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 17.12.2020 про відмову в задоволенні клопотанні потерпілого ОСОБА_7 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000042 від 12.06.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого суді було відмовлено у задоволені клопотанні потерпілого ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, які знаходяться на рахунках ПрАТ «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування» (далі по тексту «Одессільмаш»), з метою забезпечення позову про стягнення майнової та моральної шкоди в загальному розмірі 316776 грн.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя, зазначив, що потерпілим ОСОБА_7 подано цивільний позов в межах кримінального провадження №0000041 від 04.06.2020, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України та оскільки зазначені кримінальні провадженні не об`єднані в одне, слідчий суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_7 не є цивільним позивачем в кримінальному провадженні №0000042 від 12.06.2020, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а тому вважав відсутніми підстави для задоволення його клопотання.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що не погоджується з висновками слідчого судді з наступних підстав:

- слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт майна, не дослідив доданих до клопотання матеріали, не прийнявдо уваги, що слідчий, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000042, не виконав ухвалу слідчого судді від 23.10.2020;
- слідчим суддею не надана оцінка тому, що в матеріалах зазначеного кримінального провадження відсутній протокол допиту потерпілого;
- при вирішенні питання про арешт майна, не об`єднання слідчим кримінальних проваджень №0000041 та №0000042 в одне провадження, не може бути підставою відмови у задоволенні його клопотання про арешт майна.
Посилаючись на наведені доводи, потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та направити справу на новий розгляд до Суворовського райсуду м. Одеси.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора та представника ПрАТ «Одессільмаш», які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Дослідження в судовому засіданні апеляційної інстанції матеріалів провадження вказує на те, що слідчим суддею при розгляді клопотання ОСОБА_7 були допущені істотні порушення вимог КПК України, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 12.06.2020 за №0000042 на підставі ухвали слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 12.05.2020 за заявою ОСОБА_7 по факту невиконання службовими особами ПрАТ «Одессільмаш» рішень Європейського суду з прав людини та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2020, а також зловживання цими ж особами своїм службовим становищем, що спричинило заявнику тяжкі наслідки.
Окрім того, СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 04.06.2020 за №0000041 на підставі ухвали слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 12.05.2020 за заявою ОСОБА_7 по факту невиконання службовими особами ПрАТ «Одессільмаш» рішень Європейського суду з прав людини та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2020, а також зловживання цими ж особами своїм службовим становищем, що спричинило заявнику тяжкі наслідки
Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Статтею 61 КПК України передбачено, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
З матеріалів судового провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 23.10.2020 задоволено скаргу ОСОБА_7 та зобов`язано слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000042 від 12.06. 2020 за ознаками ч.1 ст. 382 КК України, долучити до провадження цивільний позов ОСОБА_7 , надати йому пам`ятку про процесуальні права та обв`язки цивільного позивача, а також повідомити про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову.

На переконання апеляційного суду, невиконання слідчим вказаної ухвали слідчого судді та не винесення постанови про залучення ОСОБА_7 потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні №0000042 не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, оскільки є порушенням його прав, так як згідно положень зазначеної вище ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Так, в п. 53 рішення у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р., заява №33949/02, ЄСПЛ зазначив, що «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26.10.1984 р., п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28.10.1998 р., п. 45).
Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_7 про те, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт майна, не дослідив доданих до клопотання матеріали, не прийнявдо уваги, що слідчий, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000042, не виконав ухвалу слідчого судді від 23.10.2020, чим фактично порушені права ОСОБА_7 як потерпілого у провадженні.
Отже, оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам КПК України, у зв`язку з чим підлягає безумовному скасуванню.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , а також його клопотання про арешт майна, колегія суддів прийшла до висновків про таке.
Так, 20.08.2020 ОСОБА_7 подав через канцелярію Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області позовну заяву про стягнення в межах даного кримінального провадження з ПАТ «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування» спричиненої йому майнової та моральної шкоди в загальному розмірі 316776 грн.

Також, 10.12.2020 до Суворовського райсуду м. Одеси надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0000042 від 12.06.2020, за ознаками ч. 1 ст. 382 КК України, про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках ПрАТ «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування», з метою забезпечення позову про стягнення майнової та моральної шкоди в загальному розмірі 316776 грн..
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно приписів ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Разом з тим, матеріали провадження не містять жодних доказів того, що зазначений у позові ОСОБА_7 цивільним відповідачем ПрАТ «Одессільмаш» має будь-який процесуальний статус у кримінальному провадженні.
Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.
Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження №0000042, жодній особі не повідомлено про підозру, а ОСОБА_7 у клопотанні не доведені підстави вважати, що майно, на яке він просить накласти арешт, належить юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження та допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) адже, на теперішній час існує лише попередня кваліфікація за ч. 1 ст. 382 КК України.
Частково задовольняючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч.1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про накладення арешту на нерухоме майно та грошові кошти на рахунках ПрАТ «Одессільмаш» необхідно відмовити з інших мотивів, наведених вище.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 17.12.2020 про відмову в задоволенні клопотанні потерпілого ОСОБА_7 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000042 від 12.06.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотанні потерпілого ОСОБА_7 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000042 від 12.06.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4