ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8202/20 Номер провадження 11-сс/814/868/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини.
Ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000292 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1 КК України, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, а саме:

1.земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0305, площею 4,4172 га, з посівами сільськогосподарської культури кукурудзи з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

2.земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0066, площею 6,038 га, з посівами сільськогосподарських культур соняшника, кукурудзи та сої з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

3.земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0158, площею 9,1504 га, з посівами сільськогосподарської культури соняшника з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

4.земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0015, площею 86,2881 га, з посівами сільськогосподарських культур соняшника, кукурудзою та сорго з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення,пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю зпередачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

5.земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0065,площею 4,7275 га, з посівами сільськогосподарських культур кукурудзи та соняшника з позбавленням права відчуження, розпорядження,використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення,пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю зпередачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

6.земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0139,площею 23,4211 га, з посівами сільськогосподарської культури соняшника з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання тапроведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

7.земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0140, площею 13,5478 га, з посівами сільськогосподарських культур кукурудзи та соняшника з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

8.земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0215, площею 57,1108 га, з посівами сільськогосподарських культур соняшника, кукурудзи та сої з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

9.земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0305, площею 4,4172 га. з посівами сільськогосподарської культури кукурудзи зпозбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

10.земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0066, площею 6,038 га, з посівами сільськогосподарських культур соняшника, кукурудзи та сої з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

11.земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0158, площею 9,1504 га, з посівами сільськогосподарської культури соняшника зпозбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

12.земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0015, площею 86,2881 га, з посівами сільськогосподарських культур соняшника,кукурудзою та сорго з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення,пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

13.земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0065,площею 4,7275 га, з посівами сільськогосподарських культур кукурудзи та соняшника з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення,пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

14.земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0139, площею 23,4211 га, з посівами сільськогосподарської культури соняшника з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

15.земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0140, площею 13,5478 га, з посівами сільськогосподарських культур кукурудзи та соняшника з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське»;

16.земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0215, площею 57,1108 га, з посівами сільськогосподарських культур соняшника, кукурудзи та сої з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій стосовно знищення, пошкодження урожаю, але без позбавлення права збору урожаю з передачею урожаю на відповідальне зберігання АТЗТ «Вільховатське».

Згідно з клопотанням та ухвалою слідчого судді, у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000292 від 27.05.2020, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, шо 27 травня 2020 із Полтавської обласної державної адміністрації на адресу СУ ГУНП в Полтавській області надійшли матеріали перевірки, відповідно до яких на території Новосанжарського району Полтавської області група невстановлених осіб самовільно зайняла земельні ділянки, які належать територіальній громаді Новосанжарського району Полтавської області, тим самим завдавши шкоди останній, яка на даний час встановлюється, окрім цього встановлено факт самовільного зайняття земельних ділянок, котрі на праві постійного користування належать АТЗП «Вільховатське», невстановленими особами котрі розташовані на території Кобеляцького району Полтавської області.

Допитаний в якості потерпілого голова ліквідаційної комісії (ліквідатор) АТЗТ «Вільховатське» ОСОБА_8 , пояснив, що після проведення інвентаризації земель державної власності були сформовані наступні земельні ділянки: :00:002:0215, :00:004:0140, :00:004:0139, :01:001:0305, :00:005:0065, :00:005:0066, :00:007:0015, :00:007:0158, які зареєстровані на публічній кадастровій карті та щодо них було внесено записи про постійне користування АТЗТ "Вільховатське".

На даний час підприємство не ліквідоване та продовжує здійснювати свою звичайну господарську діяльність, однак невстановлені особи не дають можливість підприємству належним чином функціонувати та здійснювати свою господарську діяльність так як земельні ділянки, які зазначені вище використовуються невідомими особами, а саме: засіяні сільськогосподарськими культурами різних видів.

01 вересня 2020 року слідчим проведено огляди земельних ділянок зкадастровими номерами: :01:001:0305, площею 4,4172 га;:00:005:0066, площею 6,038 га; :00:007:0158, площею9.1504 га; :00:007:0015, площею 86,2881 га;:00:005:0065, площею 4.7275 га; :00:004:0139, площею23.4211 га; :00:004:0140, площею 13,5478 га;:00:002:0215, площею 57,1108 га, в ході яких встановлено факт проведення посівних робіт та наявність посівів сільськогосподарських культур різних видів на вказаних земельних ділянках.

04 вересня 2020 року за постановами слідчого земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:0305, площею 4,4172 га;:00:005:0066, площею 6,038 га; :00:007:0158, площею9.1504 га; :00:007:0015, площею 86,2881 га;:00:005:0065, площею 4.7275 га; :00:004:0139, площею23.4211 га; :00:004:0140, площею 13,5478 га;:00:002:0215, площею 57,1108 га з посівами сільськогосподарських культур визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000292 від 27 травня 2020 року.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельні ділянка з кадастровими номерами: :01:001:0305, площею 4,4172 га; :00:005:0066, площею 6,038 га; :00:007:0158, площею 9,1504 га; :00:007:0015, площею 86,2881 га; :00:005:0065, площею 4,7275 га; :00:004:0139, площею 23,4211 га; :00:004:0140, площею 13,5478 га; :00:002:0215, площею 57,1108 га, розташовані на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, державної форми власності з правом постійного користування земельною ділянкою закріпленим за АТЗТ «Вільховатське» ().

Мотивуючи рішення щодо необхідності відмови в задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав, шо у органу досудового розслідування відсутні відомості про те, що мало місце самовільне зайняття земельної ділянки, та відсутні кваліфікуючі ознаки злочину, а докази цього не надано.

Особа, яка засіяла ділянку не встановлена, а клопотання не містить будь-якого об`єктивного обґрунтування, що майно, на яке клопочуть накласти арешт, є доказом злочину.

Фактично на даний час у сторони обвинувачення існує лише припущення про те, що має місце самовільне зайняття земельної ділянки, таке припущення не доведено доказами.

Органом досудового розслідування не з`ясовано, хто був фактичним користувачем земельної ділянки до дати державної реєстрації права користування у Державному реєстрі за АТЗТ «Вільховатське» 27 липня 2020 року та на яких підставах, адже як зазначає голова ліквідаційної комісії, вказані земельні ділянки належать АТЗТ «Вільховатське» з часу видачі Державного акту 29 грудня 1994 року. Слідчим також не з`ясовано, чому АТЗТ «Вільховатське» не користується вказаними земельними ділянками, адже заявник вважає себе користувачем з дня видачі Державного акту на право користування 29.12.1994.

Арешт же посівів не відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини, так як такі заходи забезпечення кримінального провадження порушують баланс між інтересами суспільства та інтересами окремої невстановленої наразі особи.

Посіви сільськогосподарських культур, якими засіяні земельні ділянки критеріям ст. 98 КПК України, у контексті кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, не відповідають. Само по собі наявність у матеріалах провадження постанови слідчого про визнання речовими доказами земельної ділянки з посівами на сільськогосподарської культури, не може бути враховано, як мета для накладення арешту у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що в кримінальному провадженні відсутня особа, якій повідомлено про підозру. Вартість сільськогосподарських культур, а так само і точна кількість, які посіяні на всіх зазначених в клопотанні земельних ділянках, слідчим не встановлена.

Слідчим надано лист Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 07.09.2020 року, згідно якого станом на 2020 рік встановлено розмір шкоди за самовільне зайняття трьох земельних ділянок за № №:00:007:0015, площею 86,2881 га, :00:004:0139, площею 23,4211 га, :00:002:0215, площею 57,1108 га, розмір шкоди за іншими земельними ділянками не розраховано.

Вказана обставина позбавляє можливості слідчого суддю при винесенні судового рішення взяти до уваги розумність та співмірність обмеження права власності та врахування усіх наслідків арешту майна, як того вимагає ст.173 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала.
Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 від 07.09.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000292.

Свою незгоду з рішенням слідчого судді мотивує тим, що останньому надано копію акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 07.09.2020 за № 808-ДК/691/АП/09/01/- 20, проведеної державним інспектором у сфері державного контролю за додержанням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, згідно якого встановлено, що вищевказані земельні ділянки самовільно зайняті невідомими особами, шляхом вирощування сільськогосподарських культур, чим порушено вимоги статті 125 Земельного кодексу України.

На даний час у кримінальному провадженні вживаються заходи до установлення осіб, які самовільно зайняли зазначені земельні ділянки.

На підставі цього вважає, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:007:0015 площею 86,2881 га; :00:004:0139. площею 23,4211 га; :00:002:0215, площею 57,1108 га є предметом вчинення кримінального правопорушенню, а зафіксовані в ході проведення оглядів та перевірки ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, посіви сільськогосподарських культур являються матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в даному випадку - способу самовільного зайняття земельних ділянок.

Вказує, що на даний час є підстави вважати, що вказані речові докази можуть бути втрачені, тобто існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту призведе до можливого знищення, псування, втрати, використання, перетворення, пересування, передачі вказаного майна, тобто втрати речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема незаконного збору урожаю сільськогосподарських культур.

Однак, зазначені факти слідчим суддею не прийнято до уваги та безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання слідчого.

Позиції інших учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу задовольнити в частині скасування ухвали слідчого судді щодо відмови в накладені арешту на земельні ділянки які там передбачені, в іншій частині ухвалу слідчої судді залишити без змін.

Представник АТЗТ «Вільховатське» до суду апеляційної інстанції не з`явився будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як встановлено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено поняття речових доказів, зокрема, як регламентовано ч. 1: Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України, ч. 2, регламентовано: При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність(якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий не довів достатність підстав вважати, що майно є речовим доказом і має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З судових матеріалів та клопотання не вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

В ч.5 ст. 132 КПК України зазначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Між тим, клопотання належним чином не обґрунтоване і не в повному обсязі відповідає вимогам ст.171 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України та ст.172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим в повному обсязі погоджується і апеляційний суд.

Крім цього, апеляційний суд зазначає, що накладення арешту на земельну ділянку, яка перебуває у власності держави та може бути відчужена лише за спеціально встановленою процедурою, є неефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (SporrongandLonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Частина 1 статті 173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В суді апеляційної інстанції прокурором надана інформація Виконкому Вільховатської сільської ради №351 від 09.09.2020 про користувачів земельними ділянками із кадастровими номерами :00:005:0066, :00:002:0215, :00:007:0015, :00:005:0065, :00:004:0140. Вказані земельні ділянки розпайовані та на правових підставах ( відповідні рішення місцевих рад) надані у користування громадянам жителям с. Вільховатка. Земельна ділянка із кадастровим номером :00:004:0139 взалаі не обробляється, оскільки є земельною ділянкою земель запасу для сінокосіння, а земельна ділянка із кадастровим номером :00:007:0158 частково оброблена невстановленими особами.

Таким чином, із перелічених у клопотання слідчого земельних ділянок, лише одна земельна ділянка частково оброблена невстановленими особами без відповідних правових підстав. При цьому не зазначено в якій саме частині вона використана, не проведено заміри використаної частини та не проведено розрахунок збитків. Водночас решта земельних ділянок, як встановлено судом і не заперечується прокурором, використовується мешканцями с. Вільховатка на підставі рішень сесій сільської та обласної ради, прийнятих на виконання постанови Кабінету міністрів України «Про першочергове забезпечення працівників соціальної сфери наділами до 2-х га».

Отже, прокурором під час апеляційного розгляду не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вищевказані обставини, вимоги кримінального процесуального закону, що регулюють означені правовідносини, а також приймаючи до уваги наведену практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачає.

Висновки слідчого судді щодо відсутності достатніх правових підстав для накладення арешту на все вказане в клопотанні майно відповідають як матеріалам доданих до клопотання так і вимогам КПК України, тому посилання прокурора в апеляційній скарзі про необхідність накладення арешту на вказане майно у кримінальному провадженні № 0000292, не найшло свого підтвердження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, в зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2020 року без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4