24.09.20 336/1506/16-к
1-кс/336/671/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,з участю прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 ,скаржників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,їх представника адвоката ОСОБА_6 ,розглянувши скаргу на бездіяльність слідчого та скасування арешту майна у кримінальному провадженні,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із згадуваною скаргою, в якій зазначають,що в провадженні СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування,внесеного 04.08.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003283 за фактом вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

Зазначене провадження було направлено прокурору Шевченківського району м.Запоріжжя в порядку ст.281 КПК України(в ред..1960 р.)для проведення додаткового розслідування після скасування вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.12.2014 р.

Згідно постанови від 22.04.2010 р.,слідчим було прийнято рішення накласти арешт на нерухоме майно,власниками якого є скаржники,а саме:

-будівлю КПП літ.А-2,склади літ.Б,В,Г,Д,компресорну літ.Е,гараж літ.Ж,споруду лабораторії літ.З-2,цех по виробництву технічних мастил і змазок літ.К,адміністративну будівлю літ.Л,навіси П,О,вбиральню літ.Н,об`єкт житлової нерухомості:Ні,за адресою АДРЕСА_1 ;

-11/20 частин будинку за адресою : АДРЕСА_2 ;

-1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_3 .

Як зазначено у скарзі,органом досудового розслідування жодних слідчих дій щодо цього нерухомого майна не проводиться,підозра скаржникам не пред`явлена,проміжок часу від дня фактичного накладення арешту на майно є достатнім для прийняття усіх необхідних процесуальних рішень,подальше утримання майна під арештом не обумовлено потребами досудового розслідування,а лише призводить до порушення прав заявників,які не є підозрюваними у кримінальному провадженні.

На численні скарги до органів поліції та прокуратури авторами цієї скарги були отримані відписки ,наповнені виключно формальним змістом,а у відповіді від 03.09.2020 р.на чергове звернення їм було рекомендовано звернутись до ссуду в порядку,визначеному ст.303-3-7 КПК України.

Посилаючись на те,що на теперішній час не існує обставин,передбачених ч.4 ст.170 КПК України,відпала потреба у застосуванні арешту майна,накладеного 22.04.2010 р.постановою слідчого у кримінальному провадженні,проте за їх численними заявами слідчим не вжито заходів скасування арешту майна, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять визнати протиправною бездіяльність слідчого ОСОБА_7 ,у провадженні якого перебуває наразі кримінальне провадження,та зобов`язати слідчого ОСОБА_7 скасувати арешт вказаного вище майна.

В судовому засіданні заявник та їх представник адвокат ОСОБА_6 підтримали скаргу з наведених вище підстав.

Прокурор ОСОБА_3 при розгляді скарги заперечень по суті не надавав,пояснивши,що матеріали кримінального провадження перебувають у слідчого та для огляду їх в судовому засіданні слідчим не представлені.

Перевіривши доводи скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 заявники були засуджені за ч.4. ст. 190 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнені з іспитовим строком від відбування покарання.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 червня 2015 р. вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2014 р. скасовано.

08.07.2015 р. Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в порядку ст. 281 КПК України ( в редакції 1960 р) направив кримінальну справу відносно ОСОБА_4 ,, ОСОБА_5 прокурору Шевченківського району м. Запоріжжя для проведення додаткового розслідування.

12.02.2016 р. Запорізькою місцевою прокуратурою № 1 Запорізької області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було повідомлено , що в провадженні Шевченківського ВП Дніпровського ВП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0003283 за ч.4 ст .190 КК України,внесене до ЄРДР 04.08.2015 р.

З наведеного слідчий суддя встановив,що досудове розслідування кримінального провадження триває фактично з 2010 р.,дані про повідомлення підозри заявникам про вчинення будь-якого злочину відсутні,що підтвердив прокурор при розгляді скарги.

Постановою слідчого від 22.04.2010 р.було накладено арешт на згадуване вище нерухоме майно скаржників,який на теперішній час не скасовано.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду скарги сторона обвинувачення не довела,що наразі у кримінальному провадженні існує потреба у подальшому арешті майна скаржників,яка б відповідала легітимній меті,з урахуванням того,що скаржники не є підозрюваними у кримінальному провадженні.

Подальше існування накладеного ще у 2010 р.арешту майна скаржників не обґрунтоване потребами досудового розслідування,лише призводить до безпідставного обмеження їх у здійсненні прав власників.

Встановлені обставини не були нічим спростовані при розгляді скарги,слідчий не надав кримінальне провадження слідчому судді для його дослідження при розгляді клопотання.

Як встановлено ч.2 ст. 174 КПК України,арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді, якщо підозрюваний,обвинувачений,їх захисник,законний представник,інший власник або володілець майна доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 05.04.2013 №223-558/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» також вказав на можливі підстави скасування арешту. Відповідно до п. 13 слідчий суддя скасовує арешт майна лише у випадках надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи:

1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна;

2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба;

3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

З 2015 р. р.з часу внесення відповідних відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР та до часу розгляду клопотання слідчий не звертався з клопотаннями до слідчого судді про призначення судових експертиз або вчинення інших слідчих(процесуальних)дій щодо майна,на яке накладено арешт.

ВССУ в Узагальненнях судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 р.відповідно до аб.3 підп.2 п. 2.6. було висловлено позицію , що щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Відповідно до постанови Верховного Суду України № 755/6685/16-ц від 05.12.2018 р.,оцінка правомірності процесуального документа,ухваленого в порядку кримінального судочинства,не може бути надано в порядку іншого(зокрема,цивільного)судочинства,оскільки КПК 2012 р.передбачений порядок оскарження рішень,дій та бездіяльності органу досудового розслідування,тому після набрання ним чинності власники арештованого майна захищають свої права відповідно до норм діючого КПК.

На час розгляду цього клопотання не встановлено підстав для подальшого арешту майна осіб,які не мають процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого,потреби досудового розслідування у подальшому арешті майна слідчим не підтверджені,тому безпідставне обмеження особи у праві володіти та користуватись майном є свавіллям.

Керуючись ст.170 ч.4,174 ч.2 КПК України,слідчий суддя-

У Х В А Л И Л А:

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 ,в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, внесене 04.08.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003283 за фактом вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ч. 4 ст.190 КК України та зобов`язати слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 скасувати арешт (заборону)з нерухомого майна,власниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,а саме:

-будівлі КПП літ.А-2,складів літ.Б,В,Г,Д,компресорної літ.Е,гаражу літ.Ж,споруди лабораторії літ.З-2,цеху по виробництву технічних мастил і змазок літ.К,адміністративної будівлі літ.Л,навісів П,О,вбиральні літ.Н,об`єкту житлової нерухомості:Ні,за адресою АДРЕСА_1 ;

-11/20 частин будинку за адресою : АДРЕСА_2 ;

-1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_3 .

Записи про реєстраційні номери обтяжень виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя ОСОБА_1