Справа № 212/7345/19
У Х В А Л А

16 вересня 2020 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді: ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Кривого Рогу обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000686 від 18.03.2019 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

сторони кримінального провадження та інші та учасники судового провадження: прокурор Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 , обвинувачуваний ОСОБА_5 , захисник адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на розгляді знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ризики, які стали підставою для обрання та продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 не зникли та продовжують існувати. Прокурор вважає, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зможе впливати на свідків, які не допитані судом, з метою зміни ними своїх показань щодо обставин скоєного злочину. Запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу заперечили. Захисником було заявлено клопотання про визначення розміру застави, в обґрунтування якого зазначає, що на даний час доцільність в застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відпала, оскільки відсутні на даний час будь-які ризики, що передбачені ст. 177 КПК України. Обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, має постійне місце проживання в м. Одеса, має міцні соціальні зв`язки, а саме у обвинуваченого є мама та сестра, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Обвинувачений мав постійне місце роботи, що підтверджується доданими матеріалами. Обвинувачений не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчиняти інше кримінальне правопорушення. Крім цього, захисник зазначав, що обвинувачений знаходиться під вартою тривалий час, відповідно вважає, що для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого обов`язків більш доцільним буде застосування застави.

Прокурор проти клопотання захисника та обвинуваченого заперечувала.

Вислухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою суду від 27 липня 2020 року за клопотанням прокурора, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено до 25 вересня 2020 року включно.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судовою розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення ЄСПЛ Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

Так, положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Враховуючи правову позицію, викладену в п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Стосовно визначення розміру застави колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Колегія суддів вважає, що у відповідності до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні відсутні, т.я. злочинні дії ОСОБА_5 вчинені із застосуванням насильства, що було підтверджено 28.07.2020 у судовому засіданні потерпілою ОСОБА_8 , яка підтвердила участь обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні стосовно неї умисного особливо тяжкого злочину,

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судовий розгляд справи триває і не може бути закінчений з об`єктивних передумов, оскільки у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі та стороною захисту заявлено клопотання про відновлення судового розгляду та дослідження письмових доказів обвинувачення, допиту додаткових свідків, що потребує для сторони захисту значного часу. Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 199, 331 КПК України.
На даний час, є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим в інкримінованих злочинах, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення. Також, суд приймає до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, а також те, що ОСОБА_5 на момент його затримання ніде не працював, не мав самостійного заробітку, що дає підстави вважати про можливість скоєння обвинуваченим злочинів саме із матеріальним складом та свідчить про можливе переховування даної особи від суду. Також існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, які не допитані в судовому засіданні, та які є знайомими обвинуваченого.

Також, стороною захисту належно та об`єктивно не доведено наявність підстав які свідчать про неможливість зі сторони обвинуваченого продовжувати злочинну діяльність, ухилитися від суду та виконувати процесуальні рішення суду.

Враховуючи викладене, заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що на даний час, залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження та переховуватись від суду, і на це вказують такі обставини як характер протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 щодо яких органами досудового розслідування пред`явлене обвинувачення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 197, 331, 369 КПК України, колегія суддів
постановила:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 45 днів до 30 жовтня 2020 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про встановлення розміру застави - відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_9

Судді: ОСОБА_10

ОСОБА_11