Справа № 464/302/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/389/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 464/302/18 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, без визначеного місця реєстрації, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
за ч. 2 ст. 307 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Львова, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 ,
за ч. 2 ст. 307 КК України
з участю секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 20 березня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна; ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна. На підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.12.2018 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна; ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання у виді 7 позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_13 визнаний винним у тому, що він, будучи особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені ст.ст. 307, 309 КК України, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Львівська виправна колонія № 48», що на вул. Хуторівка, 2 у м. Львові, організував та керував підготовкою і вчиненням незаконного придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів у місця позбавлення волі, за наступних обставин.
Наприкінці серпня 2017 року ОСОБА_5 , за допомогою засобів мобільного зв`язку, увійшов у злочинну змову із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який в цей час також відбував покарання у Державній установі «Львівська виправна колонія № 48» та невстановленими слідством особами, матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження, з метою незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів у місця позбавлення волі, а саме у Державну установу «Львівська виправна колонія № 48».
З метою реалізації зазначеного вище злочинного умислу, ОСОБА_5 шляхом здійснення телефонних дзвінків ОСОБА_6 та невстановленим слідством особам, матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження, координував дії останніх, в той час, як невстановлені слідством особи, матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження, узгоджували дії із ОСОБА_7 .
ОСОБА_6 , визнаний винним у тому, що він, будучи особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені ст. 309 КК України, за попередньою змовою в групі із ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , та невстановленими слідством особами, матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження, з метою отримання матеріальної вигоди, виконуючи прохання та вказівки ОСОБА_5 , 07.09.2017 у вечірній період часу, у невстановленому слідством місці, незаконно придбав у невстановленої слідством особи, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження, вісімнадцять таблеток білого кольору, які містять наркотичний засіб - бупренорфін та чотири згортки з порошкоподібною речовиною, яка містить наркотичний засіб метадон, та які зберігав при собі з метою подальшого збуту.
В подальшому ОСОБА_6 , діючи на прохання ОСОБА_5 , за попередньою змовою в групі із останнім, а також із ОСОБА_7 та невстановленими слідством особами, узгодивши із ними шляхи збуту наркотичних засобів у місця позбавлення волі, а саме у Державну установу «Львівська виправна колонія № 48», 08.09.2017, близько 04:30 год. прибув на вул. Скорини, що у м. Львові.
ОСОБА_7 визнаний винним у тому що він, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_6 здійснить перекид через паркан виправної колонії наркотичних засобів, порушуючи режимні вимоги установи виконання покарань, самовільно покинув житлові приміщення відділення соціально-психологічної служби № 2, та направився в законсервований виробничий цех на території внутрішньої забороненої зони дільниці № 2 виправної колонії.
08.09.2017, близько 05:00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік будинку № 40, що по вул. Скорини у м. Львові, а саме біля паркану Державної установи «Львівська виправна колонія № 48», усвідомлюючи протиправність своїх дій, та реалізовуючи раніше обумовлений спільний умисел на незаконний збут наркотичних засобів у виправну колонію, узгодивши, шляхом здійснення телефонних дзвінків, місце здійснення такого, здійснив перекид через паркан в сторону зони, що охороняється Державної установи «Львівська виправна колонія № 48», згортку обмотаного клейкою стрічкою із прикріпленим ліхтариком, в середині якого знаходилося вісімнадцять таблеток білого кольору, які, містять наркотичний засіб - бупренорфін, загальною масою 0,144 грами, обіг якого обмежено, та чотири фольгових згортки, в яких знаходилася кристалічна речовина білого кольору, яка містить наркотичний засіб - метадон, загальною масою 0,487 грами, обіг якого заборонено, який отримав ОСОБА_7 , перебуваючи в законсервованому виробничому цеху на території внутрішньої забороненої зони дільниці № 2 Державної установи «Львівська виправна колонія № 48», після чого останнього було затримано працівниками вказаної виправної колонії.
На вирок суду обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що він вчиняв інкримінований йому злочин.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що він не має жодного стосунку до пред`явленого йому обвинувачення. Звертає увагу, що судом безпідставно не було взято до уваги його та його захисника клопотання про допит свідків, показання яких мають істотне значення для встановлення істини у справі.
Вказує, що у зафіксованих під час проведення негласних слідчих дій телефонних розмовах між ОСОБА_5 , та ОСОБА_14 , він, ОСОБА_7 , участі не брав, та з них не вбачається, що йому було відомо про те, що будуть перекидатися наркотичні засоби.
Стверджує, що не знав та не міг знати про вміст пакету, оскільки мав намір отримати телефон та грошові кошти.
Також обвинувачений ОСОБА_7 звертає увагу, що під час вилучення на місці події речових доказів не було жодних понятих, а лише слідчо-оперативна служба з Управління виконання кримінальних покарань та оперативна служба ЛВК №48 з експертом. У зв`язку з цим він заявляв клопотання про допит у якості свідків вказаних працівників, проте йому було відмовлено у задоволенні даного клопотання. При цьому, зазначає, що із свідків, які були допитані під час судового розгляду, лише один дав завідомо неправдиві показання про те, що він був присутній безпосередньо на місці події.
Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_6 покликається на такі доводи: судове рішення ухвалено з істотним порушенням вимог ч. 4 ст. 95 КПК України; речовий доказ, а саме згорток з 18 таблетками, не був оглянутий судом; суд безпідставно та невмотивовано прийняв одні та відкинув інші докази; вирок суду ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 62 Конституції України.
Обвинувачений ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_5 покликається на такі доводи: суд першої інстанції обґрунтував вирок лише протоколами слідчих дій, проведених під час досудового розслідування, показаннями з чужих слів, наданих слідчому та послався на них, чим, на думку обвинуваченого, грубо порушив вимоги ч. 4 ст. 94, ч. 7 ст. 97 КПК України; суд у вироку не відобразив позицію захисників, а також його показання, які могли істотно вплинути на його висновки, при цьому помилково поклався на показання свідків, які не бачили скоєння злочину; вважає, що зазначаючи у вироку, «невстановлених слідством осіб», суд першої інстанції порушив вимоги ст. 62 Конституції України, оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на сумнівах та припущеннях.
Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 .
В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на такі доводи: вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; негласні слідчі розшукові дії щодо ОСОБА_7 не проводились, судові рішення про надання дозволу на їх проведення у матеріалах справи відсутні; жодному із засуджених не було повідомлено про те, що стосовно нього проводились негласні слідчі розшукові дії у відповідності до вимог КПК України, а тому вважає, що усі докази, здобуті на підставі таких негласних слідчих розшукових дій є неналежними та недопустимими; звертає увагу, що з протоколу огляду місця події від 08.09.2017 видно, що ОСОБА_7 не обшукувався, його особистий огляд не проводився і у нього особисто жодних речей, які зазначені у протоколі не вилучались, а зазначеніу протоколі речі були вилучені на території біля стіни споруд законсервованого виробничого цеху на території внутрішньої забороненої зони дільниці № 2 Державної установи «Львівська виправна колонія №48», що за адресою м. Львів, вул, Хуторівка, 2; також мобільний телефон Nokia 1800, чорного кольору ІМБІ НОМЕР_1 із батереєю BL -5 СВ, та сім картою із логотипом Life із затертим логотипом і маркуванням, згідно з протоколом огляду місця події на місці події на території біля стіни споруд законсервованого виробничогоцеху на території внутрішньої забороненої зони дільниці № 2 Державної установи «Львівська виправна колонія № 48» не вилучався, а лише після того, як складання протоколу було перенесено в кабінет такий телефон був виявлений на столі та оглянутийслідчим та внесений в протокол; з вироку суду не зрозуміло, яке відношення має вищезазначений телефон до ОСОБА_7 та до обставин вчинення ним злочину, адже телефон безпосередньо в судовому засіданні візуально не оглядався, також не оглядались журнал викликів та смс-повідомлень, у зв`язку з чим даний доказ не може обґрунтовувати винуватість ОСОБА_7 ; висновок експерта № 3/1044 від 07.11.2017 стосується таблеток, які були вилучені під час огляду місця події на території внутрішньої забороненої зони дільниці № 2 Державної установи «Львівська виправна колонія № 48», що за адресою м. Львів, вул.Хуторівка, 2, проте, у ОСОБА_7 такі таблетки не вилучались, а були вилучені слідчим на місці події, однак з тексту вироку суду вбачається, що такі безпосередньо вилучені у ОСОБА_7 , що суперечить матеріалам кримінального провадження; крім того, всупереч вимогам ч. 5 ст. 237 КПК України виявлені речі, в тому числі таблетки, на місці події не були негайно опечатані, про що свідчить текст протоколу; звертає увагу, що протокол огляду місця події не складався на місці огляду, а в кабінеті оперативного відділу, проте, допитаний в судовому засіданні понятий підтвердив, що протокол огляду місця події складався та підписувався ним на місці події «з території біля стіни споруд законсервованого виробничого цеху на території внутрішньої забороненої зони дільниці № 2 Державної установи «Львівська виправна колонія № 48»; крім того понятими були особи, які перебувають у трудових відносинах з Державною установою «Львівська виправна колонія № 48», а тому в силу вимог КПК, не є незалежними особами та не могли бути понятими; вказує, що ОСОБА_7 був позбавлений можливості ознайомитися з протоколом огляду місця моді та зробити відповідні заяви.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на підтримку доводів апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечив проти апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 , вважає вирок суду законним та обгрунтованим, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з таких підстав.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 410 КПК України передбачено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються серед іншого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, у мотивувальній частині вироку не виклав відомості щодо визнаного судом доведеним формулювання обвинувачення із зазначенням обставин та способу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України кожним з обвинувачених, зокрема ОСОБА_7 , безпосередньо його ролі та дій унезаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів у місця позбавлення волі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, які б підтверджувалися встановленими судом доказами.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У вироку суду перелічені докази, надані стороною обвинувачення, які підтверджують винуватість ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого їм злочину та які були досліджені судом безпосередньо: протокол огляду місця події від 08.09.2017; протокол огляду речей від 08.09.2017, виявлених та вилучених у ОСОБА_6 під час огляду місця події 08.09.2017 за адресою: м. Львів, вул. Скорини, 40; протокол огляду місця події від 08.09.2017; висновок експерта № 3/1044 від 07.11.2017; протокол огляду речей від 08.02.2018; протоколи про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій від 25.09.2017; роздруківки про рух коштів за банківською карткою «UniCreditBank» № НОМЕР_2 , за банківською карткою «Ощадбанк» № НОМЕР_3 ; висновок судового експерта № 3148/3149/31503151 криміналістичної експертизи відео-звукозапису у кримінальному провадженні № 0002997 від 20.06.2018; протокол огляду речей від 09.02.2018; показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
При цьому судом не оцінено кожний з наведених вище у вироку суду доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, й не зазначено мотивів, з яких суд відхилив докази сторони захисту.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 134 КПК України суд під час судового провадження має право за власною ініціативою або за клопотанням слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, потерпілого, його представника здійснити судовий виклик певної особи, якщо суд встановить наявність достатніх підстав вважати, що така особа може дати показання, які мають значення для кримінального провадження, або її участь у процесуальній дії є обов`язковою.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, процесуальним прокурором ОСОБА_19 подано до суду клопотання про визначення порядку та обсягу доказів, що підлягають дослідженню, у тому числі про допит в якості свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які були понятими під час проведення огляду місця події 08.09.2017 в ДУ «Львівська виправна колонія (№ 48)».
Свідок ОСОБА_20 у судове засідання не прибув, та, відповідно, допитаний не був.
При цьому, показання свідка ОСОБА_20 мають важливе значення для встановлення фактичних обставин справи, про що неодноразово наголошувала сторона захисту.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Проте, у судовому засідання 19 березня 2019 року прокурор ОСОБА_22 заявив клопотання про зміну обсягу та порядку дослідження доказів, а саме щодо виключення з числа свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_20 , оскільки сторона обвинувачення не зможе доставити в приміщення даних свідків, яке судом було задоволено всупереч запереченням сторони захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що виклик свідків у судові засідання у встановленому законом порядку судом не проводився, судові повістки не надсилалися.
Крім того, Сихівським районним судом м. Львова не вжито усіх необхідних заходів процесуального примусу, передбачених ст. 139 КПК України, для забезпечення прибуття вказаних свідків до суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок, постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнаний законним та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.

Виходячи з того, що апеляційний суд не має можливості усунути виявлені порушення в судовому засіданні, а допущені місцевим судом вищезазначені порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняти рішення відповідно до вимог закону, не передбачені ст. 415 КПК України в якості підстав для скасування вироку та призначення апеляційним судом нового судового розгляду, колегія суддів вважає за необхідне керуватися в даному випадку вимогами ст. 7, ч. 6 ст. 9 КПК України для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на викладене апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 слід задовольнити частково, вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
При новому розгляді суд першої інстанції повинен повно й всебічно дослідити обставини кримінального провадження, перевірити відповідність наданих стороною обвинувачення доказів критеріям належності та допустимості та ухвалити в справі законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 колегія суддів виходить з наступного.
Враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення, пов`язаного із вчиненням умисного тяжкого злочину, і дані про особи обвинувачених, з урахуванням наведених обставин, що підтверджують на даному етапі провадження у справі потребу в подальшому триманні під вартою, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання раніше встановлених ризиків у даному кримінальному провадженні.
За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до проведення судового засідання в суді першої інстанції, але не більше, ніж 60 днів.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 скасувати.
Призначити в Сихівському районному суді м. Львова новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК Українизі стадії підготовчого судового провадження.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без змін до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але на строк не більше 60 днів.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_24 ОСОБА_25 Белена