ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/171/21 Справа № 690/497/18 Категорія: Глава 46 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5 ,
за участі:
прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 03.01.2019, якою приведено вирок Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 щодо громадянина України ОСОБА_8 , засудженого за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді 11 років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму, у відповідності із законодавством України, -

в с т а н о в и л а :
До Ватутінського міського суду Черкаської області звернулося Міністерство юстиції України з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, в якому просить визначити статті, частини статтей КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_8 визнано винним вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_8 на підставі вироку Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017, яким ОСОБА_9 засуджений за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, до покарання у виді 11 років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму. Вирок суду набрав законної сили 10.04.2018 та підлягає виконанню.

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області вказане клопотання задоволено та приведено вирок Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 щодо громадянина України ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України, та ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 КК України до 11 років позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 відповідно до вироку Свердловського районного суду м. Костроми від 21 грудня 2017 року при приведенні його у відповідність із законодавством України визначено рахувати з 04 травня 2015 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив її змінити в частині приведення вироку Свердловського районного суду м. Костроми у відповідність законодавству України , виклавши п.п. 2 та 3 резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

«Привести вирок Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність із законодавством України, визначивши, що ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації відповідає ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України відповідно.

На підставі вироку Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 року засудженому ОСОБА_8 визначити покарання: за ч. 1 ст. 255 КК України, із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України, у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, без застосування додаткового покарання; за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України, у вигляді 8 років позбавлення волі без застосування додаткового покарання; На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити покарання ОСОБА_8 в вигляді 11 років позбавлення волі.». В решті - ухвалу суду залишити без змін.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що при приведенні вироку у відповідність, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання не призначив покарання окремо за кожний злочин, а саме ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, остаточно не визначив покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1,2 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань: не призначаючи додаткове обов`язкове покарання ОСОБА_8 у вигляді конфіскації майна за ч. 1 ст. 255 КК України та за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, не послався на ч. 2 ст. 69 КК України.

В результаті даних порушень законодавства України, суддя Сиктивкарського міського суду Республіки Комі не задовольнила клопотання ФСІН Росії про передачу для відбуття покарання в Республіці Україні засудженого ОСОБА_8 ..

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; думку прокурора ОСОБА_6 , який частково погодився з апеляційною скаргою захисника, просив ухвалу суду змінити, призначити ОСОБА_8 покарання за вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21.11.2017 за кожен злочин окремо та остаточне покарання за сукупністю злочинів, без застосування положень ст. 69 КК України, а дії ОСОБА_8 слід було кваліфікувати за ч.2 ст. 307 КК України без ч.3 ст. 15 КК України ; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішення питання щодо виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб регулюється положеннями Глави 46 КПК України.

Умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України визначений положеннями ст. 610 КПК України.

Згідно ч. 3, 4 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, встановивши відповідність вимогам КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Свердловського районного суду м. Костроми від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України, прийняв рішення про його задоволення.

Вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Судом першої інстанції визначено ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 КК України, до покарання у виді 11 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вірно приведено у відповідність до законодавства України ч. 3 ст. 30 КК РФ.

Так в ухвалі суду першої інстанції зазначено, що частина 3 ст. 30 КК РФ повністю співвідноситься з ч. 2 ст. 15 КК України, з даним твердженням колегія суддів не погоджується.

Відповідно до тексту ч. 3 статті 30 КК РФ, доданого до клопотання Міністерства юстиції України (а.м.111), «замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, безпосередньо направлені на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від цієї особи».

За змістом ч. 1 ст. 15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Частина 2 ст. 15 КК України визначає, що замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Аналізуючи вказані частини ст. 15 КК України, колегія суддів вважає, що ч. 3 ст. 30 КК РФ співвідноситься до ч. 1 ст. 15 КК України, а не до ч. 2 ст. 15 КК України, як про це зазначено судом першої інстанції, тобто при приведенні ч. 3 ст. 30 КК РФ до законодавства України, судом першої інстанції неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а саме: неправильно тлумачено закон, який суперечить його точному змісту.

Крім того визначивши статті закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_8 , судом першої інстанції порушено загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України, а саме: не призначено покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо та остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, тобто судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Вказана невідповідність підлягає виправленню судом апеляційної інстанції в порядку ст. 408 КК України, шляхом зміни ухвали місцевого суду в частині приведення ч. 3 ст. 30 КК РФ до законодавства України та призначення покарання ОСОБА_8 , з визначенням покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо та остаточне покарання на підставі ч. 1,2 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень:

Привести вирок Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність із законодавством України, визначивши, що ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації відповідає ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України відповідно.

На підставі вироку Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 року засудженому ОСОБА_8 визначити покарання: за ч. 1 ст. 255 КК України, у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, без застосування додаткового покарання; за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, у вигляді 8 років позбавлення волі без застосування додаткового покарання; На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити покарання ОСОБА_8 в вигляді 11 років позбавлення волі.».

В решті ухвалу Ватутінського міського суду від 03.01.2019 слід залишити без змін.

Доводи захисника ОСОБА_7 про необхідність визначення покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України є безпідставними та не узгоджуються з вимогами діючого законодавства.

Статтею 11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Вироком Свердловського районного суду м. Костроми від 21 грудня 2017 ОСОБА_8 не призначалось додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому необхідність застосування положень ч. 2 ст. 69 КК України, в даному випадку, відсутня, оскільки при застосуванні вказаної норми відбудеться посилення кримінального покарання засудженому ОСОБА_8 , що є не припустимим.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Ватутінського міського суду від 03.01.2019 - зміні.

Керуючись ст.ст. 69,70 КК України, ст. 404, п. 4 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419, 610 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 03.01.2019, якою приведено вирок Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 щодо громадянина України ОСОБА_8 , у відповідності із законодавством України, змінити.

Викласти абзац 2,3 резолютивної частини ухвали від 03.01.2019 в наступній редакції:

«Привести вирок Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність із законодавством України, визначивши, що ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації відповідає ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України відповідно.

На підставі вироку Свердловського районного суду м. Костроми від 21.12.2017 року засудженому ОСОБА_8 визначити покарання: за ч. 1 ст. 255 КК України, у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, без застосування додаткового покарання; за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, у вигляді 8 років позбавлення волі без застосування додаткового покарання; На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити покарання ОСОБА_8 в вигляді 11 років позбавлення волі.».

В решті - ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді