ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №626/658/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11-кп/818/1816/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

08 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 19.04.2018 стосовно ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації від 15.06.2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приведено вирок Надимського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації від 15.06.2017 року за ч. 1 ст. 105 КК РФ відносно засудженого ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України.
Визначено, що відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнано винним вироком Надимського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу від 15.06.2017 року за ч. 1 ст. 105 КК РФ передбачена ч. 1 ст. 115 КК України.
Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9(дев`ять) років.
Суд першої інстанції встановив, що вироком Надимського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації від 15.06.2017, який залишено без змін апеляційною ухвалою від 14.08.2017, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК Російської Федерації, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.
За вироком суду, ОСОБА_7 в період з 23год. 00хв. 02.01.2017 до 07год. 30хв. 03.01.2017, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних стосунків, обумовлених побутовою сваркою, наніс своїй дружині численні удари молотком та дерев`яною палицею по голові та верхніх кінцівках(не менш 23 ударів), після чого продовжив наносити численні удари по всьому тулубу та кінцівках, спричинивши їй численні переломи, які потягли смерть потерпілої, тобто вчинив умисне вбивство своєї дружини.
Суд першої інстанції приймаючи вищевказане рішення вказав, що призначене ОСОБА_7 за цим вироком покарання у виді 9 років позбавлення волі знаходиться в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
Виходячи з наведеного, районний суд прийшов до висновку, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації від 15.06.2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі засуджений просить знизити йому покарання, призначити більш м`яке покарання та застосувати до нього вимоги ч. 5 ст. 72 КК України. Вважає вирок занадто суворим, оскільки вину він визнав повністю, щиро кається, має ряд пом`якшуючих обставин.
Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який не заперечував проти задоволення скарги в частині застосування до засудженого вимог ч. 5 ст. 72 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до апеляційної скарги, засуджений виявив бажання про особисту участь у розгляді його апеляційної скарги, який згідно матеріалів кримінального провадження на теперішній час відбуває покарання у Харківській ВК №43.

У зв`язку з ускладненням ситуації, пов`язаної з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2, етапування засудженого до суду апеляційної інстанції є неможливим, єдиною можливістю для його участі в судовому засіданні є відеоконференція, однак ОСОБА_7 цього бажання не виявив.

Дану позицію в судовому засіданні підтримав прокурор, окрім цього пояснив, що оскільки не ставиться питання про погіршення становища засудженого, його участь в судовому засіданні згідно чинного кримінального закону не є обов`язковою.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що засудженим порушене питання про пом`якшення призначеного йому покарання, у зв`язку із неврахуванням судом першої інстанції даних, які характеризують його особу, обставин, які пом`якшують покарання. Окрім того, вважав, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було застосовано вимог ч. 5 ст. 72 КК України. Призначене йому покарання вважав надмірно суворим, у зв`язку із чим просив його пом`якшити. Між тим, такі вимоги засудженого не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 було засуджено судом Російської Федерації, а українським судом приводився вирок Російської Федерації у відповідність до законодавства України. Правові підстави визнання та виконання вироків іноземних держав урегульовані Главою 46 КПК України. У відповідності із положеннями цієї Глави КПК України національні суди при приведенні вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України не дублюють призначення покарання, що вимагало би застосування положень закону, із яким законодавець пов`язує призначення покарання, а саме положень ст.65 КК України, не вирішує питання про винність особи, належність та допустимість доказів. За змістом зазначеної Глави, судом вирішується питання про те, чи є діяння за яке особу засуджено вироком іноземної держави злочином за законодавством України, чи підлягає вона кримінальній відповідальності за цей злочин за законодавством України, приводить у відповідність до санкції статей Особливої частини КК України, під які підпадає діяння особи за законодавством України, покарання, призначене вироком іноземної держави. Наведене дає підстави стверджувати те, що національні суди, приводячи вирок іноземної держави у відповідність до законодавства України питання про призначення покарання в сенсі розуміння ст. 65 КК України та ст. 50 КПК України не вирішують, зазначені положення як матеріального, так і процесуального права не застосовують. Наведене указує на необґрунтованість апеляційних вимог засудженого та необхідність відмови у їх задоволенні.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого про необхідність зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України №838- VIII від 26.11.2015, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягають ч. 5 ст. 72 КК України у вказаній редакції в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Із вироку Надимського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації від 15.06.2017 вбачається, що ОСОБА_7 вчинив злочин у період з 23год. 00хв. 02.01.2017 до 07год. 30хв. 03.01.2017.
З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зарахування ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі за період з 05.01.2017 по 14.06.2017.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги засудженого та зміни судового рішення на підставі ч. 1 ст. 409 КПК України.

Керуючись ст.ст.405, 407, п.4 ч.1 ст.409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 19.04.2018 стосовно ОСОБА_7 змінити, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05.01.2017 по 14.06.2017 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді