ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/440/20 Головуючий по 1 інстанції
ЄУНСС: 698/703/19 Категорія: ч. 1 ст.122 КК УкраїниОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів з участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000150 від 24.06.2019 за апеляційною скаргою начальника Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 05 березня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселиця Катеринопільського району Черкаської області, українця, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 105 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд батька до набуття повноліття.

Прийнято рішення про стягнення з законного представника ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 понесені витрати на лікування в розмірі 6566, 06 грн. та моральну шкоду в сумі 30000 грн.,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком неповнолітній ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 22.06.2019 близько 23.00 год., перебуваючи на вул.Підстрочного в с.Новоселиця Катеринопільського району, Черкаської області, неподалік від бетонної електроопори №16, на грутні виниклих неприязних відносин, що пов`язані із неповерненням ОСОБА_11 йому грошових коштів, умисно, кулаком правої руки, наніс ОСОБА_10 два удари в область нижньої щелепи зліва та один удар кулаком лівої руки в область нижньої щелепи справа, внаслідок чого, потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи зліва в ділянці кута та в ділянці підборіддя справа, що згідно висновку судово-медичної експертизи №05-11-01/148 від 30.07.2019 відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ватутінського міського суду від 05.03.2020 змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виключивши посилання на призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України.

Апелянт, посилаючись на вимоги ст.ст. 65, 105 КК України, п. 16 листа ВССУ від 16.01.2017 № 223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» та правову позицію ВССУ від 04.04.2017 у справі № 698/1113/15-к, зазначає, що при звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, суд постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру, застосовуючи примусові заходи виховного характеру.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі з підстав наведених в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора належить до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як установлено пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, в тому числі, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, в касаційній скарзі прокурора не оспорюють ся, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, з дотриманням визначеної процедури.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що внаслідок неправильного тлумачення кримінального закону місцевий суд безпідставно призначив ОСОБА_8 покарання, оскільки заходи примусу до неповнолітніх, які звільняються від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру на підставі положень ст. 105 КК України не застосовуються, колегією суддів визнаються обґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 105 КК України суд управі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов: неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; неповнолітній щиро розкаявся; поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття; на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

Необхідно зважати, що під час постановлення вироку щодо неповнолітньої особи суд повинен суворо дотримуватися загальних засад кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК України і розділу ХІ Загальної частини КК України.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк в 1 рік, а в подальшому, на підставі ст. 105 КК України звільнено від відбування призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд батька до набуття повноліття. Разом з цим, застосовуючи положення ст. 105 КК України до ОСОБА_8 , суд допустив неправильне тлумачення даної норми закону, яке суперечить її точному змісту. Зокрема, місцевим судом залишено поза увагою те, що ч. 1 ст. 105 КК України передбачена можливість звільнення неповнолітнього від покарання.

В постанові від 10.06.2020 (справа № 161/7253/18, провадження № 51-2615км19) Друга судова палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що вид звільнення від покарання, як одна з форм реалізації кримінально правового реагування, визначений у статтях 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України, при визнанні особи винною у вчиненні злочину, надає можливість засудження такої особи без призначення покарання, тобто дозволяє відмовитись від призначення конкретного заходу примусу за наявності певних передбачених законом на те підстав.

У такому випадку суд, постановивши вирок зазначає, що покарання особі не призначається, тобто постановляє обвинувальний вирок без призначення покарання або засуджує без покарання. Водночас, при засудженні особи без призначення покарання, один з найголовніших елементів реалізації кримінальної відповідальності осуд особи, яка вчинила злочин, залишається і знаходить своє відображення в обвинувальному вироку.

Таким чином, виходячи з наведеного, та ураховуючи конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що постановивши вирок про звільнення неповнолітнього ОСОБА_8 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру з одночасним призначенням виду та розміру покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд першої інстанції неправильно тлумачив положення ч. 1 ст. 105 КК України, що суперечить їх точному змісту та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і, у силу п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, є підставою для зміни судового рішення.

З огляду на зазначене, вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 05.03.2020 в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає зміні з виключенням з його змісту рішення про призначення за ч. 1 ст. 122 КК України покарання, а відтак апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 2 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу начальника Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 05 березня 2020 року змінити, виключити з вироку посилання про призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України.

У решті вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців, в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді