СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/3677/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши матеріали скарги ОСОБА_2 на незаконне позбавлення волі поданої в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:
20.07.2020 р. ОСОБА_2 діючи в інтересах та на захист ОСОБА_3 подав скаргу на незаконне позбавлення волі останнього, вказуючи на те, що 17.07.2020 р. о 06 год. 00 хв. ОСОБА_3 був затриманий в хостелі о вул.Стеценко 27-а в м.Києві співробітниками Святошинського РВК.

На даний час ОСОБА_3 незаконно утримується в розподільчому пункті по вул.Зрошувальній 17-а в м.Києві, до останнього не допускаються медичні працівники та співробітники поліції.

18.07.2020 р. до Святошинського П ГУ НП в м.Києві подано заяву про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.146-1 КК України.

Враховуючи наведене скаржник просив, визнати затримання ОСОБА_3 незаконним, визнати утримання ОСОБА_3 у Київському об`єднаному пункті Міністерства оборони України за адресою : м.Київ вул.Зрошувальна буд.17-А незаконним, зобов`язати посадових осіб Київського об`єднаного пункту Міністерства оборони України негайно звільнити (надати можливість вільного виходу за межі пункту) ОСОБА_3 .

Вивчивши скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 206 КПК України, вказано на те, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Як вбачається з поданої до суду скарги ОСОБА_3 на думку скаржника незаконно позбавлений свободи за відсутності судового рішення і знаходиться у Київському об`єднаному пункті Міністерства оборони України за адресою : м.Київ вул.Зрошувальна буд.17-А.

В даному випадку слідчий суддя враховує те, що діючий КПК України не містить норми, яка прямо указує на можливість оскарження факту затримання особи, як фактичного, так і процесуального. Між тим, можливість такого оскарження частково вбачається із положень ст. 206 КПК України, зокрема у випадку оскарження фактичного затримання особи без ухвалення відповідного процесуального рішення. Окрім того, можливість оскарження затримання прямо вбачається із положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (в подальшому Конвенція). Зважаючи на те, що Конвенція є джерелом права відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а при наявності суперечностей між нормами КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору відповідно до ч. 4 ст. 9 КПК України.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції кожна особа, яку арештовано або затримано має право оскаржити законність свого затримання. Будь-яких обмежень цього права як положеннями Конвенції, так і рішеннями Європейського суду із прав людини (в подальшому Суд) не встановлено. Зважаючи на це, а також те, що питання законності затримання може бути підставою перевірки чи розгляду як національними судами, так і міжнародними судами при наявності відповідного позову ОСОБА_4 , рішення про законність його затримання повинне ухвалюватись на підставі його (інших уповноважених осіб) скарги, незважаючи на те, що він уже звільнений із під варти.

Однак, ст. 206 КПК України, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, прямо вказує на те, що оскарження даних дій має відбуватися в межах територіальної юрисдикції суду де знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення.

Як вбачається з поданої до суду скарги ОСОБА_3 знаходиться у Київському об`єднаному пункті Міністерства оборони України за адресою : м.Київ вул.Зрошувальна буд.17-А, що територіально не відноситься до Святошинського району, а отже не перебуває в межах територіальної юрисдикції Святошинського районного суду м.Києва.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення даної скарги, особі, якою вона подана для подачі до належного суду Дарницького районного суду м.Києва, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка на думку скаржника позбавлена свободи за відсутності судового рішення.

Керуючись ст.ст. 206, 303-307, 309 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на незаконне позбавлення волі поданої в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України повенути особі, якою вона подана.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1