Провадження № 11-кп/4808/86/20
Категорія ч.2 ст. 289 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 та прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2019 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городенка, Івано-Франківська область, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.2 ст.189, ч.2 ст. 289 КК України,

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

1. Зміст вироку суду першої інстанції та встановлені обставини.

1.1. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2019 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.146 ч.2, 186 ч.2, 189 ч.2, 289 ч.2 КК України, та призначити покарання:

- за ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ухвалено звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді домашнього арешту, залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої злочином задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 - 5394 грн., 72 коп., спричиненої злочином матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, та 4000 грн. витрат пов`язаних з отриманням правової допомоги, а всього разом 59394 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста дев`яносто чотири) грн. 72 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_8 в користь держави 1473 (тисячу чотириста сімдесят три) грн. 12 коп. - за проведення судових експертиз.

Вирішено питання речових доказів.

1.2. Згідно вироку суду, 13.06.2015 року близько 18-00 год. обвинувачений ОСОБА_8 з метою вчинення вимагання, прибув до житлового будинку по АДРЕСА_2 , де проживав потерпілий ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_8 , перебуваючи в нетверезому стані, на першому поверсі даного житлового будинку погрожуючи фізичним насильством та вбивством ОСОБА_6 , наніс йому близько трьох ударів кулаком в ділянку живота чим спричинив фізичний біль. При цьому ОСОБА_8 вимагав у ОСОБА_6 передати йому документи про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 .

В подальшому 20.06.2015 року близько 22-00 год. обвинувачений ОСОБА_8 , спільно з невстановленою слідством особою, з метою вчинення вимагання прибув до житлового будинку по АДРЕСА_2 , біля якого незаконно заволодів автомобілем Шеваги ОСОБА_12 ВАЗ 21102 д. н. з. НОМЕР_1 , та з використанням фізичної сили змусив ОСОБА_6 сісти на заднє сидіння цього автомобіля. Після цього, невстановлений в ході розслідування чоловік, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , сів за кермо зазначеного автомобіля, та поїхав від зазначеного будинку по вул. Блаватського в напрямку вулиці Коновальця в м. Івано-Франківську. При цьому ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, нагнув голову ОСОБА_6 до переднього сидіння і примусово утримував в такому положенні, щоб останній не бачив маршруту їх руху. Перебуваючи на задньому сидінні автомобіля поруч з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою, наніс ОСОБА_6 приблизно чотири удари кулаком в грудну клітку і проти його волі утримував в автомобілі. Приблизно через 40 хвилин після виїзду від будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 спільно з невстановленою особою, незаконно утримуючи ОСОБА_6 прибули на берег невстановленої водойми. Під час руху в автомобілі і на березі даної водойми, ОСОБА_8 разом із невстановленою слідством особою, застосовуючи психологічний тиск до ОСОБА_6 , погрожуючи йому фізичною розправою і вбивством, змусили потерпілого сприймати дані погрози, як реальні. При цьому ОСОБА_8 реалізовуючи спільний з невстановленим чоловіком злочинний умисел, використовуючи ремінь, який був у ОСОБА_6 , зв`язали йому руки за спиною та, наносячи множинні удари кулаком в ділянки плечей, грудей, живота, голови і погрожуючи вбивством, вимагали від останнього передати їм документи про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 , а також 8 000 доларів США.

Крім того, 20.06.2015 року близько 22-00 год. обвинувачений ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, прибув до будинку по АДРЕСА_2 , де біля воріт подвір`я цього помешкання підійшов до автомобіля ВАЗ 21102, д. н. з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та ударом кулака вибив скло водійських дверцят, після чого бризнув в обличчя ОСОБА_6 , який сидів на водійському місці, аерозолем з невстановленою речовиною. Далі ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленим чоловіком, за руки витягнули ОСОБА_6 з автомобіля на вулицю та змусив стати на коліна, під час чого нанесли йому близько п`яти ударів кулаком в грудну клітку. Після цього ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленим чоловіком, застосовуючи фізичну силу, поштовхами змусив ОСОБА_6 сісти на заднє сидіння автомобіля. У подальшому невстановлений в ході розслідування чоловік, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , сів за кермо зазначеного автомобіля, завів його та поїхав від вказаного будинку по вул. Блаватського в напрямку вулиці Коновальця в м. Івано-Франківську. При цьому ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, нагнув голову ОСОБА_6 до переднього сидіння і примусово утримував в такому положенні, щоб останній не бачив маршруту їх руху. Перебуваючи на задньому сидінні автомобіля, поруч з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою, наніс останньому приблизно чотири удари кулаком в грудну клітку і проти його волі утримував в автомобілі. В результаті умисних дій, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, заволодів автомобілем ОСОБА_6 ВАЗ 21102, д. н. з. НОМЕР_1 , ринкова вартість якого згідно висновку автотоварознавчої експертизи №09/18-68 від 15.09.2015 року, станом на 20.06.2015 року становить 83161 грн. 70 коп.

Також, 20.06.2015 року близько 22-00 год. ОСОБА_8 , спільно з невстановленою слідством особою, з метою вчинення вимагання прибув до житлового будинку по АДРЕСА_2 , біля якого незаконно заволодів автомобілем Шеваги ОСОБА_12 ВАЗ 21102 д. н. з. НОМЕР_1 та з використанням фізичної сили змусив ОСОБА_6 сісти на заднє сидіння цього автомобіля. Після цього, невстановлений в ході розслідування чоловік діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , сів за кермо зазначеного автомобіля, завів його та поїхав від зазначеного будинку по вул. Блаватського в напрямку вулиці Коновальця в м. Івано-Франківську. При цьому ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з невстановленим чоловіком, нагнув голову ОСОБА_6 до переднього сидіння і примусово утримував в такому положенні, щоб останній не бачив маршруту їх руху. Перебуваючи на задньому сидінні автомобіля, поруч з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою, наніс останньому приблизно чотири удари кулаком в грудну клітку і проти його волі утримував в автомобілі. Приблизно через 40 хвилин після виїзду від будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 спільно з невстановленою особою незаконно утримуючи ОСОБА_6 прибули на берег невстановленої водойми. На березі водойми ОСОБА_8 , діючи умисно за попередньою змовою з невстановленою особою, погрожуючи ОСОБА_6 вбивством, наніс йому удари кулаком в грудну клітку і живіт та заволодів його грошима в сумі 800 гривень та 200 доларів США, що згідно офіційного курсу валют встановленого Національним банком України становить 4265,8 грн, мобільним телефоном «SAMSUNG GT-C3322І» вартістю 980 грн. з стартовими пакетами «Київстар» № вартістю 25 грн. з 30 грн. на рахунку та «МТС» № вартістю 25 грн. з 30 грн. на рахунку, якими розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 20.06.2015 року близько 22-00 год. обвинувачений ОСОБА_8 , спільно з невстановленою слідством особою, з метою вчинення вимагання прибув до житлового будинку по АДРЕСА_2 біля якого незаконно заволодів автомобілем Шеваги ОСОБА_12 ВАЗ 21102 д. н. з. НОМЕР_1 та з використанням фізичної сили змусив ОСОБА_6 сісти на заднє сидіння цього автомобіля. Після цього, невстановлений в ході розслідування чоловік діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , сів за кермо зазначеного автомобіля, завів його та поїхав від зазначеного будинку по вул. Блаватського в напрямку вулиці Коновальця в м. Івано-Франківську. При цьому ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з невстановленим чоловіком нагнув голову ОСОБА_6 до переднього сидіння і примусово утримував в такому положенні, щоб останній не бачив маршруту їх руху. Перебуваючи на задньому сидінні автомобіля, поруч з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою, наніс останньому приблизно чотири удари кулаком в грудну клітку і проти його волі утримував в автомобілі. Приблизно через 40 хвилин після виїзду від будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 спільно з невстановленою особою незаконно утримуючи ОСОБА_6 прибули на берег невстановленої водойми. На березі вказаної водойми ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленою особою, помістили, проти його волі, ОСОБА_6 в багажне відділення автомобіля ВАЗ 21102 д. н. з. НОМЕР_1 та повезли в напрямку вул. Сем`янчука в м. Івано-Франківську. Прибувши до будинку №11 по вул. Сем`янчука, ОСОБА_8 спільно з невстановленою особою покинули автомобіль і втекли, залишивши ОСОБА_6 в багажному відділенні. Під час описаних подій ОСОБА_8 , разом з спільником, погрожуючи вбивством, використовуючи фізичне насильство та значну перевагу у фізичній силі, проти волі ОСОБА_6 позбавили його можливості вільно пересуватись, просторової орієнтації і насильно утримували поруч з собою та в багажнику автомобіля.

В результаті спільних, умисних, протиправних дій ОСОБА_8 та невстановленої особи, ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №424 від 21.07.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав частково, свої дії по відношенню до потерпілого вважав неправомірними, та заперечив той факт, що разом з іншою особою вимагав у потерпілого грошові кошти в розмірі 8000 доларів США. Обвинувачений щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати.

2. Зміст апеляційних скарг.

2.1. Потерпілий в апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, вирок суду першої інстанції підлягає до скасування з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Суд не врахував, що:

- обвинувачений ОСОБА_8 вчинив ряд тяжких злочинів за попередньою змовою;він виступав організатором;

- вину не визнав, матеріальні та не матеріальні збитки не відшкодував;

- після проголошення вироку обвинувачений та його захисник погрожували розправою;

- суд не навів у вироку переконливих мотивів на підтвердження своїх висновків щодо наявності підстав для застосування ст. 75 КК України.

З цих підстав оскаржуваний вирок, ОСОБА_8 просив скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

2.2. Прокурор в апеляційній скарзі, також вважає, що вирок суду першої підлягає до скасування з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Стверджує, що:

- суд безпідставно застосував ст. 75 КК України при призначенні покарання оскільки часткове визнання вини, вперше притягнення до кримінальної відповідальності та незадовільний стан здоров`я, не є сукупністю тих обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів. Дані обставини, є такими, що лише характеризують особу обвинуваченого;

- призначення вкрай м`якої міри покарання за вчинення особливо тяжких злочинів унеможливлює виконання превентивної функції кримінальної відповідальності та фактично демонструє безкарність засуджених, які вчинили особливо тяжкі злочини;

- прокурор вказує на необхідність дослідити письмові документи, що характеризують особу обвинуваченого, та прослухати запис судового засідання. Вказані обставини на думку прокурора є підтвердженням невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

З цих підстав вирок суду першої інстанції просив скасувати, а справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

2.3. Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказує на те, що:

- така кваліфікуюча ознака як вчинення злочину за попередньою змовою з невстановленою слідством особою є безпідставною, оскільки ні свідок, ні сам потерпілий не підтвердили такі покази, а в матеріалах провадження відсутні будь які інші докази перебування невстановленої особи в салоні автомобіля, чи участі в інших злочинних діях. У ЄДРДР відсутня будь яка реєстрація про виділення відносно невстановленої особи матеріалів в окреме провадження;

- без такої кваліфікуючої ознаки, вчинені ОСОБА_8 злочини є злочинами середньої тяжкості, а тому відповідно до поданого ним клопотання, до нього слід було застосувати Закон України «Про амністію». Однак таке клопотання суд першої інстанції не дослідив та не прийняв до уваги;

- обвинувачений визнає, що вимагав копії правовстановлюючих документів на житловий будинок у ОСОБА_6 , однак в матеріалах провадження не конкретизовано які саме документи він вимагав, оскільки не кожний документ є предметом вимагання. На думку обвинуваченого копії правовстановлюючих документів не можуть бути предметом вимагання;

- обвинувачений ОСОБА_8 стверджує, що потерпілий ОСОБА_6 оговорив його щодо вчинення злочину про незаконне заволодіння транспортним засобом, та вимагання грошових кошті в розмірі 8000 доларів США. Оскільки покази потерпілого в цій частині містять значні суперечності, як щодо викрадених телефонів, водійського посвідчення, паспортів тощо;

- за показами потерпілого обвинувачений тривалий час перебував в його автомобілі, однак згідно висновку експертизи в салоні автомобіля відсутні будь які його відбитки пальців;

- на даний час потерпілий ОСОБА_6 є основним підозрюваним в кримінальному провадженні по факту смерті ОСОБА_13 , яка була власником житлового будинку, та дружиною ОСОБА_6

- обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що дії потерпілого є помстою за те, що він надає допомогу ОСОБА_14 , між якою і потерпілим існує спадковий спір, і який в подальшому був вирішений не на користь потерпілого.

З цих підстав, оскаржуваний вирок суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 просив змінити в частині кваліфікації його дій, та зменшити розмір морального відшкодування.

3. Правові позиції сторін.

3.1. В засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник доводи їх апеляційної скарги підтримали з указаних в ній мотивів, та просили про її задоволення. Доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого заперечили.

3.2. Прокурор, доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Апеляційну скаргу обвинуваченого заперечив. Проти задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 не заперечував.

3.3. Потерпілий ОСОБА_6 свою апеляційну скаргу підтримав, та просив про її задоволення. Щодо задоволення апеляції прокурора, це питання поклав на розсуд суду. Доводи апеляційної скарги обвинуваченого заперечив, та просив залишити її без задоволення.

4. За результатами розгляду слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

4.1. Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 .

4.1.1. Апелянт указав, що в ЄДРСР відсутня інформація про виділене провадження відносно невстановленої особи. Тому обвинувачення у попередньому зговорі неправильне і не підтверджене доказами. Обвинувачений діяв сам. Відповідно, скоєне належить кваліфікувати як одноосібні дії, а це підпадає під умови амністії.

Прокурор, потерпілий заперечили ці доводи, з огляду на законність, обґрунтованість і вмотивованість рішення про винуватість обвинуваченого.

Ці заперечення є слушними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно чинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Про наявність іншого співучасника злочину, його роль у вчиненні злочинних дій указав потерпілий.

Про присутність обвинуваченого та невідомих осіб під час події злочину дали також показання свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Їх показання щодо цього узгоджуються з матеріалами слідчих експериментів, протоколів огляду та впізнання, які належно досліджені та оцінені судом. Підстав визнавати їх недопустимими немає.

Окрім того, у потерпілого були тілесні ушкодження, обставини і механізм спричинення яких, співпадає з обставинами отримання тілесних ушкоджень, указаних потерпілим.

У межах установлених обставин заперечення апелянта є неспроможними, оскільки докази вказують на присутність під час скоєння інкримінованих дій, крім обвинуваченого, також невідомих осіб, на тілесні ушкодження, які було заподіяно потерпілому, на перебування потерпілого у багажнику його ж автомобіля. Це об`єктивні докази.

Апелянт висловив тільки заперечення, які не мають об`єктивного підтвердження матеріалами провадження.

Окрім того, в якості супутніх доводів потрібно взяти до уваги й те, що поміщення особи проти її волі у тісний салон та багажне відділення автомобіля ВАЗ 21102 (в чому ОСОБА_8 визнав себе винуватим) не можна здійснити самотужки без участі, принаймні, ще однієї особи.

Це свідчить про достовірність показань потерпілого.

4.1.2. ОСОБА_8 також зазначив, що копії документів на житло не є предметом вимагання. Це ні майно, ні права на нього, а просто копії документів, які належать потерпілому. Окрім того вказав, що не вимагав 8000 доларів США.

Ці заперечення вірно оцінено як намагання уникнути відповідальності. В цьому випадку перевагу належить надати показанням потерпілого, оскільки факт вимагання документів на житло, наявність конфлікту з приводу житла між потерпілим і свідком ОСОБА_20 не заперечив і сам обвинувачений, який указав, що хотів допомогти ОСОБА_20 вирішити даний конфлікт.

Поведінка обвинуваченого, часткове визнання ним того, що вимагання мало місце щодо копій документів, які не є предметом вимагання, його наміри «допомогти» свідку ОСОБА_20 вирішити їх спірні питання з ОСОБА_6 протиправним способом із застосуванням насильства є додатковим аргументом у підтвердження достовірності показань потерпілого про вимагання документів на житло і 8000 доларів США.

4.1.3. Заперечення відкритого викрадення 800 грн. 200 доларів США та мобільного телефону «Самсунг» з двома стартовими пакетами судом першої інстанції відхилені вірно, оскільки немає підстав уважати показання потерпілого щодо цього неправдивими.

4.1.4. Відсутність слідів обвинуваченого в салоні автомобіля не свідчить про те, що в ньому не відбувалися події даного кримінального провадження. Тим більше, що про це вказав сам обвинувачений, зауваживши, що в багажник потерпілий був поміщений по причині розбитого скла в автомобілі - це створювало протяг.

Доводи про те, що не може бути обставиною об`єктивної сторони якась невідома водойма, на берег якої вивозили потерпілого не можуть слугувати в якості підстави для скасування рішення суду, оскільки потерпілий не бачив, куди саме його привезли і крім того, це не спростовує висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого.

4.2. Щодо апеляційних скарг прокурора та потерпілого.

Ними фактично порушуються питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Виходячи з положень статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, виходив із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має вік понад 60 років. уперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, за станом здоров`я являється інвалідом ІІ групи, ветеран війни в Республіці Афганістан,

Обвинувачений характеризується виключно позитивно, брав активну участь у громадському житті, адміністративних стягнень не має.

Судом також враховано часткове визнання обвинуваченим своєї вини, та його негативне ставлення до вчиненого.

При цьому обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд не встановив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає, що прокурор та потерпілий не навели підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, мета покарання може бути досягнута і без цього.

Призначене судом першої інстанції покарання та висновок суду про можливість виправлення без відбування покарання у виді позбавлення волі з застосуванням положень ст. 75 КК України і визначення іспитового строку в два роки відповідає приписам ст. 50 та 65 КК України, принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

5. Висновки апеляційного суду.

Доводи апеляційних скарг, висновків суду першої інстанції не спростовують, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, вмотивованим і підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 370, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.2 ст.189, ч.2 ст. 289 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5