Дата документу 17.12.2020 Справа № 335/9108/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/9108/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/807/1261/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 листопада 2020 року, якою його скаргу про скасування постанови слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_7 від 22 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження №0001606 від 11 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, залишено без задоволення,

за участю заявника ОСОБА_6

ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 листопада 2020 року, якою його скаргу про скасування постанови слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_7 від 22 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження №0001606 від 11 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України, залишено без задоволення.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що в справі відсутні обставини, які належали до перевірки шляхом вчинення інших перевірочних дій ніж ті, що проведені, а відтак посилання заявника на неповноту досудового розслідування, як на єдину підставу для скасування оскаржуваного рішення, неспроможне. По суті доводів щодо незаконності дій слідчого при проведенні досудового розслідування, слідчий суддя звернув увагу на те, що в ході судового розгляду особою, яка подала скаргу, жодних доказів на підтвердження зацікавленості слідчого в результатах проведення досудового розслідування не надано.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді та постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 22 вересня 2020 року скасувати; зобов`язати слідчого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 порушити кримінальну справу у відношенні ГУПФУ Запорізької області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України, за невиконання рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14 листопада 2002 року, яке набрало законної сили.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, він визнаний ветераном війни, та має встановлене законом право на пенсію розміром 150 % мінімальної пенсії за віком довічно. За рішенням Жовтневого місцевого суду м.Запоріжжя від 14 листопада 2020 року, яке набрало законної сили, за виконавчим документом у примусовому порядку була стягнута та виплачена йому недоотримана пенсія з вищевказаного розрахунку. Пенсію в такому розмірі йому сплачували за період з 01 липня 1999 року по 01 січня 2007 року. Після прийняття Закону України №2939-ІV були внесені зміни до Закону України №3551-12, та занижені пенсії учасникам бойових дій з 150% до 25% мінімальної пенсії за віком, чим порушено ст.8 Конституції України. З 01 січня 2007 року ДУПФУ нараховує та сплачує йому пенсію в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, ігноруючи вищевказане рішення Жовтневого місцевого суду м.Запоріжжя. На свою заяву до ГУЮ та ВДВС Запорізької області щодо відкриття виконавчого провадження до ДУПФУ Запорізької області для примусового виконання він отримав відмову. 12 січня 2016 року він звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до ДУПФУ про зобов`язання останнього виконати вищевказане рішення суду, нарахувати та виплачувати йому пенсію, як учаснику бойових дій, 150 % мінімальної пенсії за віком, сплатити недоотриману пенсію за період з 01 січня 2007 року по 01 січня 2016 рік. З аналогічними вимогами він звернувся до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, Вищого адміністративного суду та до Верховного Суду України, але отримав відмову, за що суддів цих судових інстанції, на його думку, необхідно притягти до кримінальної відповідальності за ст.382 КК України - за відмову виконувати рішення Жовтневого місцевого суду м.Запоріжжя від 14 листопада 2002 року.

Заслухавши доповідь судді; ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.
Як вбачається з матеріалів провадження, 11 липня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2019 року було внесено відомості за №0001606 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, за заявою ОСОБА_6 щодо порушення вимог законодавства у зв`язку з невиконанням рішення суду.
Постановою слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_7 від 03 жовтня 2019 року дане кримінальне провадження закрите у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (а.с.53-54).
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20 листопада 2019 року вказана постанова слідчого скасована, матеріали кримінального провадження направлені для подальшого проведення досудового розслідування (а.с.55-56).
Постановою слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_7 від 06 травня 2020 року дане кримінальне провадження закрите у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (а.с.68-70).
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 червня 2020 року вказана постанова слідчого скасована, матеріали кримінального провадження направлені для подальшого проведення досудового розслідування (а.с.72-73).
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28 серпня 2020 року строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні продовжено до двох місяців, тобто до 28 жовтня 2020 року (а.с.100-101).
22 вересня 2020 року постановою слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_7 дане кримінальне провадження закрите у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (а.с.108-110).
16 жовтня 2020 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя зі скаргою на вказану постанову слідчого.

За змістом поданої скарги (доводи якої в цілому є аналогічними з доводами поданої апеляційної скарги), ОСОБА_6 вважає, що постанова про закриття кримінального провадження прийнята слідчим без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення.
Слідчий суддя дійшов висновку про те, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження є законним та обґрунтованим, та, окрім іншого, вказав на те, що у своїй скарзі заявник жодних доказів на підтвердження зацікавленості слідчого в результатах проведення досудового розслідування не надав, його доводи щодо неповноти та несумлінності проведеного досудового розслідування є надуманими. Також слідчий суддя вказав на те, що, стверджуючи про необхідність проведення інших перевірочних дій, заявник між тим у поданій скарзі не розкриває, які слідчі дії не виконані слідчим та яким чином це може вплинути на правильність висновків про закриття кримінального провадження.
Переглядаючи вказану ухвалу слідчого судді, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень п.8 ч.2 ст.40, п.2 ч.1 ст.284 КПК України, слідчий повноважний приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених КПК України, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
При здійсненні досудового розслідування слідчий є самостійним у своїй діяльності, втручання в яку, окрім керівника органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду є незаконним і тягне за собою кримінальну відповідальність. Елементами процесуальної самостійності слідчого є його право починати досудове розслідування, приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні, оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням.
Повноваження слідчого приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених КПК України, здійснюється у формі винесення постанови. Зокрема, у випадках, які виключають подальше розслідування кримінального провадження, слідчий може прийняти рішення про закриття кримінального провадження. Перелік таких обставин наведений у ч.1 ст. 284 КПК України.
Матеріали провадження свідчать про те, що слідчий всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, надав оцінку доказам, зібраним у провадженні, у їх сукупності, та обґрунтовано закрив кримінальне провадження з зазначених в постанові підстав.
Згідно з матеріалами провадження, в ході досудового розслідуванням в якості свідка допитаний ОСОБА_6 , який повідомив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2001 року йому присвоєно статус ветерана війни з 01 січня 1994 року на підставі Закону України «Про статус ветерана війни». У подальшому Жовтневим місцевим судом м.Запоріжжя від 14 листопада 2002 року задоволено його позов про стягнення з Запорізького обласного воєнного комісаріату заборгованості та стягнуто з останнього грошові кошти. Вказане рішення виконано у повному обсязі. ОСОБА_6 вважає, що наразі ГУ ПФУ у Запорізькій області не виконується рішення Жовтневого місцевого суду від 14 листопада 2002 року.
Він звертався до виконавчої служби для відкриття виконавчого провадження за фактом невиконання рішення суду, але отримав відповідь з виконавчої служби про відмову відкрити виконавче провадження стосовно пенсійного фонду за відсутності підстав для цього.
Під час додаткового допиту ОСОБА_6 повідомив, що рішення Жовтневого місцевого суду м.Запоріжжя від 14 листопада 2002 року виконано у повному обсязі. На виконання зазначеного рішення на підставі виконавчого документу №2845 від 16 грудня 2002 року відділом державної виконавчої служби Жовтневого району у примусовому порядку стягнута та виплачена недоотримана пенсія як учаснику бойових дій від колишнього боржника із розрахунку мінімальної пенсії за віком 16,62 грн помножене на 150% та становило 24,93 грн помножене на 66 міс. (у період з 01 січня 1994 року - період набрання рішенням законної сили до 06 липня 1999 року) з урахуванням інфляції, а саме 11378,99 грн. На запитання слідчого: «яке саме рішення суду не виконується наразі Головним управлінням Пенсійним фондом у Запорізькій області?», ОСОБА_6 відповів, що наразі ГУ Пенсійного фонду у Запорізькій області не виконується рішення Жовтневого місцевого суду 14 листопада 2002 року, яке набрало законної сили 15 грудня 2002 року та вважає, що органи Пенсійного фонду мають виконувати вищевказане рішення суду.

Також в ході досудового розслідування в якості свідка був допитаний ОСОБА_9 , який повідомив, що з 01 січня 2007 року ОСОБА_6 перебуває на пенсійному обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно з рішенням Жовтневого суду м.Запоріжжя від 14 листопада 2002 року, Запорізький обласний військовий комісаріат зобов`язано виплатити суму недоотриманої пенсії. При цьому, рішення суду не визначало розмір підвищення, тому посилання ОСОБА_6 на нього для визначення підвищення до пенсії як учаснику бойових дій в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком не має підстав.
Зазначеним рішенням суду на Головне управління пенсійного фонду не покладено жодних зобов`язань у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_6 в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком.
Обчислення підвищення до пенсії учасника бойових дій в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, яке було передбачене Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ в редакції до 01 січня 2007 року, проводилось зі спеціально встановленої величини.
Протягом 1999-2006 років розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений на відповідний рік, для розрахунку підвищень до пенсій не використовувався (ст.3 Закону України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» від 15 липня 1999 року №979-ХІV, п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 10 лютого 2000 року №1686, ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058).
До 30 червня 2006 року підвищення обчислювалось відповідно до постанови Кабінету Мініетрів України від 03 січня 2002 року №1, яка запроваджувала як вихідну величину для перерахунку підвищень до пенсії 19,91 грн.
З 01 липня 2006 року набула чинності редакція Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року № 2939-ІV, якою передбачається, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Станом на 01 березня 2020 року розмір підвищення складає 409,50 грн. Саме в такому розмірі, на теперішній час, підвищення як учасник бойових дій отримує ОСОБА_6 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 повідомила, що постановою Орджонікідзевського районного суду від 22 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 . Дане рішення було оскаржено позивачем до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України за касаційною скаргою позивача відмовлено у відкритті касаційного провадження. Ухвалою Верховного Суду України від 22 червня 2016 заяву позивача про перегляд справи повернуто заявнику. Отже, з 20 квітня 2016 року постанова Орджонікідзевського районного суду від 22 лютого 2016 року набрала законної сили.

До матеріалів кримінального провадження долучено зібрані в провадженні докази, в т.ч. ті, що надані заявником.
Зокрема, в матеріалах провадження міститься копія рішення Жовтневого місцевого суду м.Запоріжжя від 14 листопада 2002 року (яке, на думку заявника, не виконується належним чином), яким позов ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з Запорізького обласного воєнного комісаріату на користь ОСОБА_6 11 378 грн 99 коп. В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили 15 грудня 2002 року.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2016 року, справа № 2-а/335/57/2016 (копія якої також міститься в матеріалах провадження), адміністративний позов ОСОБА_6 до Головного управління Пенсійного Фонду в Запорізькій області про зобов`язання вчинити певні дії, здійснити перерахування та виплату пенсії, залишено без задоволення.
В цій постанові окрім іншого вказано на те, що з вищевказаного рішення Жовтневого місцевого суду м.Запоріжжя від 14 листопада 2020 року не вбачається визначення позивачу розміру підвищення до пенсії як учаснику бойових дій в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком, а також вказаним судовим рішенням не покладено жодних зобов`язань у здійсненні перерахунку пенсії позивача в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виконати рішення Жовтневого місцевого суду від 14 листопада 2002 року є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Також суд послався на положення ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня №2939-IV, що набрала чинності 01 липня 2006 року (які не змінювались, діяли на час розгляду справи, та не визнавались такими, що не відповідають Конституції України), згідно з якими, учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується в розмірі 25 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.
За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про те, що, нараховуючи підвищення до пенсії в розмірі 25 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідач (ГУПФУ в Запорізькій області) діяв в межах наданих йому повноважень та згідно з вимогами чинного законодавства.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року (справа №335/208/16-а) апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вищевказану постанову Орджонікідзевського районного суду м.Зпоріжжя від 22 лютого 2016 року залишено без змін. За змістом вказаної ухвали, апеляційний адміністративний суд погодився з висновками суду першої інстанції, та окрім іншого вказав на те, що рішення Жовтневого місцевого суду від 14 листопада 2002 року виконано в повному обсязі, що вбачається з повідомлення Відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 про висилку доручення на одноразову допомогу від 20 березня 2003 року. Також апеляційний суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Запорізькій області доведено правомірність нарахування ОСОБА_6 пенсії з надбавкою в розмірі 25 % з 01 січня 2007 року.

Згідно з матеріалами провадження, вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції набрали законної сили.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надано тимчасовий доступ до матеріалів адміністративної справи №335/208/16-а та органом досудового розслідування вилучено копії судових рішень у вищевказаній адміністративній справі.
Також до матеріалів кримінального провадження долучено копії документів пенсійної справи ОСОБА_6 , тощо.
З інформації з ГУ ПФУ в Запорізькій області від 14 серпня 2020 року, наданій на запит прокуратури, вбачається, що рішення суду про стягнення з Головного управління грошових коштів (заборгованості) на користь ОСОБА_6 відсутні.
За наслідками дослідження отриманих доказів ознак кримінального правопорушення, на яке вказує заявник, в діях посадових осіб Головного управління ПФУ в Запорізькій області не встановлено, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закрито.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи скарги, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування вищевказаної постанови слідчого про закриття кримінального провадження, оскільки отриманих під час досудового розслідування відомостей достатньо для прийняття відповідного процесуального рішення, в даному випадку - про закриття кримінального провадження з наведених у постанові підстав.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, адже об`єктивних даних про вчинення злочину, на який вказує заявник, під час досудового розслідування не встановлено.
З постанови про закриття кримінального провадження та з матеріалів провадження вбачається, що слідчим дослідженні всі обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення та встановлено, що усі твердження ОСОБА_6 були перевірені судом та свого підтвердження не знайшли.
Посилання апелянта на те, що постанова про закриття кримінального провадження прийнята слідчим без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, є безпідставними, суперечать матеріалам провадження та змісту оскаржуваної постанови.
Зміст постанови слідчого відповідає вимогам ст.110 КПК України, в ній наведені мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення закону.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчий провів всі необхідні слідчі дії, спрямовані на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та прийшов до правильного висновку про відсутність в діях посадових осіб Головного управління ПФУ в Запорізькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя перевірив належним чином доводи скарги та належним чином вмотивував своє рішення.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильності висновків слідчого судді не спростовують.
З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 листопада 2020 року, якою скаргу ОСОБА_6 про скасування постанови слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_7 від 22 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження №0001606 від 11 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України залишено без задоволення, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4