Дата документу 26.01.2021 Справа№ 937/7964/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/205/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/7964/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.3 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (дистанційно),

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області,в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003792, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_12 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року відносно

неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополя Запорізької області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Красногорівка Мар`їнського району Донецької області, громадянина України, який є учнем Державного навчального закладу «Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

1)15.03.2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, вирок набрав чинності 17.04.2018 року, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 18.04.2019 року звільнений від покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

неповнолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який є учнем ДНЗ «Мелітопольський професійний аграрний ліцей», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

1)18.03.2020 року Мелітопольським міськрайонним судом за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України звільнено неповнолітнього ОСОБА_13 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 1 рік 6 місяців іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_13 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України додатково покладено на ОСОБА_13 наступні обов`язки:

1)виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України звільнено неповнолітнього ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 1 рік 6 місяців іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України додатково покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1)виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

До призначеного покарання, на підставі вимог ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.03.2020 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України звільнено неповнолітнього ОСОБА_14 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 2 роки іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_14 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України додатково покладено на ОСОБА_14 наступні обов`язки:

1) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Згідно вироку суду першої інстанції, наприкінці серпня 2018 року, приблизно о 16 годині, неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись на території гаражного кооперативу «Дружба», який розташований по вулиці Седовцева, 186, міста Мелітополя Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, через отвір цегляної стіни будівлі гаражу № НОМЕР_1 , спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , проникли до його приміщення, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_15 , чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну суму 1752 гривень 79 копійок.

Приблизно у 20-х числах листопада 2018 року, приблизно о 21 годині,

неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись на території гаражного кооперативу «Тополиний гай», який розташований по вулиці Станіславського, 147-а міста Мелітополя Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через отвір в бетонній основі фундаменту гаражу № НОМЕР_2 , який виступав над землею, спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , проникли до приміщення, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_16 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 833 гривень 33 копійки.

Приблизно на початку січня 2019 року, приблизно о 23 годині, неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись на території гаражного кооперативу «Тополиний гай», який розташований по вулиці Станіславського, 147-а міста Мелітополя Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до будівлі гаражу № НОМЕР_3 , після чого, ривком відірвали металевий лист заліза, який був частиною металевого даху, тим самим проникли до приміщення вказаного гаражу, що є приміщенням, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_17 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 1250 гривень 53 копійки.

Приблизно 10 січня 2019 року, приблизно о 13 годині, неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись на території гаражного кооперативу «Тополиний гай», який розташований по вулиці Станіславського, 147-а міста Мелітополя Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до будівлі гаражу № НОМЕР_4 та за допомогою металевого монтування, знайденого на території вказаного гаражного кооперативу, відігнули металевий лист, який був частиною стіни гаражу, тим самим, спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 проникли до приміщення вказаного гаражу, що є приміщенням, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_18 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 1394 гривень 54 копійки.

12 січня 2019 року, приблизно о 12 годині, неповнолітній ОСОБА_13 , знаходячись на території гаражного кооперативу «Тополиний гай», який розташований по вулиці Станіславського, 147-а міста Мелітополя Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до будівлі гаража № НОМЕР_4 , та, скориставшись тим, що металевий лист, який був частиною стіни гаража, був вже відігнутий, проникли до приміщення гаражу № НОМЕР_4 , що є приміщенням, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_18 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 1000 гривень 00 копійок.

02 лютого 2019 року, приблизно о 01 годині, неповнолітній ОСОБА_13 , знаходячись на території, яка розташована біля території будинку АДРЕСА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з неповнолітнім ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_14 , керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, спільно з неповнолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_14 підійшли до будівлі гаражу № НОМЕР_5 , після чого, ривком відірвали металевий лист заліза, який був частиною металевого даху, та проникли до приміщення гаражу № НОМЕР_4 , що є приміщенням, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_19 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 6238 гривень 33 копійки.

03 лютого 2019 року, приблизно о 22 годині, неповнолітній ОСОБА_13 , знаходячись на території, яка розташована біля території будинку АДРЕСА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з неповнолітнім ОСОБА_7 , керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до будівлі гаражу № НОМЕР_5 , після чого, ривком відірвали металевий лист заліза, який був частиною металевого даху, тим самим, проникли до гаражу № НОМЕР_4 , що є приміщенням, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_19 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 4000 гривень.

10 лютого 2019 року, приблизно о 01 годині, неповнолітній ОСОБА_13 , знаходячись на території гаражного кооперативу «Тополиний гай», який розташований по вулиці Станіславського, 147-а міста Мелітополя Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з неповнолітнім ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_14 , керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до будівлі гаражу № НОМЕР_6 , після чого, за допомогою металевого монтування, знайденого на території вказаного гаражного кооперативу, прорубали отвір в цегляній стіні гаражу № НОМЕР_6 , та проникли до приміщення, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_20 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 26256 гривень 20 копійок.

17 лютого 2019 року, приблизно о 01 годині, неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись на території гаражного кооперативу, який розташований по АДРЕСА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 підійшли до будівлі гаражу № НОМЕР_7 , після чого, за допомогою металевої труби, знайденої на території вказаного гаражного кооперативу, прорубали отвір у цегляній стіні гаражу № НОМЕР_7 , та проникли до приміщення, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_21 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 3900 гривень 00 копійок.

Вирок відносно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області, не оспорюючи вирок в частині кваліфікації дій обвинувачених та доведеності їх вини, а також міри покарання, призначеної обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вважає вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_7 незаконним і таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , в достатній мірі не врахував всі обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку, а саме те, що обвинуваченим вчинено 8 епізодів злочинів, які віднесено до категорії тяжких. ОСОБА_7 раніше був судимий вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.03.2018 року за вчинення аналогічних корисливих злочинів. У даному кримінальному провадженні вчинив злочини під час іспитового строку, встановленого вироком від 15.03.2018 року, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення і перевиховання, свідоме нехтування обов`язками, покладеними на нього судом, та про його схильність до вчинення корисливих злочинів. Крім того, попереднім вироком до обвинуваченого ОСОБА_7 вже було застосовано інститут звільнення від відбування покарання, однак останній не виправдав довіри, а навпаки вчинив 8 епізодів крадіжок, що унеможливлює дійти висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування призначеного покарання. На думку апелянта, посилання суду на наявність в обвинуваченого щирого каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину носить суто формальний характер та не містить будь-яких обґрунтувань.
На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншому вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, його захисника та законного представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_12 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вказаним вимогам оскаржуваний вирок в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Згідно частини другої цієї ж статті підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Висновки суду про доведеність винуватості неповнолітнього ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, встановлених міськрайонним судом, правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі заступником прокурора області не оспорюються, тому згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не перевіряє оскаржуваний вирок у цій частині на предмет його законності та обґрунтованості.

Твердження заступника прокурора області про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним щодо його особи знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, відтак є обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Матеріали провадження свідчать про відсутність обставин, які б могли слугувати основою для рішення про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 ст.ст. 75, 104 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено можливість призначення покарання на строк від трьох до шести років позбавлення волі. При цьому, врахуванню підлягає те, що неповнолітній ОСОБА_7 повторно вчинив 8 епізодів злочинів проти власності. Згідно досудової доповіді, складеної органом пробації, ризик вчинення обвинуваченим нового злочину є середнім, отже, така ймовірність не виключається.

Наведені у вироку дані про те, що злочин вчинено неповнолітнім, який не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра, визнав себе винним у скоєному, щиро розкаявся, за місцем проживання характеризується задовільно, не є безумовними та достатніми підставами для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, з урахуванням наявності інших обставин, наведених вище, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

За наведених обставин, на переконання колегії суддів, підстав для звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням у суду першої інстанції не було. А тому, вирок в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в апеляційному порядку.

Доводи апелянта про безпідставне посилання суду на наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 щирого каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину, оскільки, на думку апелянта, ці обставини носять суто формальний характер та не містять будь-яких обґрунтувань, колегія суддів вважає неспроможними. Так, щире каяття це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, надав пояснення щодо фактичних обставин кримінального провадження, висловив своє розкаяння у вчиненому. Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про щире каяття обвинуваченого.

Враховуючи зазначене та керуючись вимогами ст. 65 КК України, колегія суддів вважає, що виправлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умов реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому, зважаючи на встановлені обставини, міра покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, визначена судом першої інстанції, є достатньою для досягнення мети покарання, застосовуваного до обвинуваченого.

Постановляючи новий вирок в частині покарання, обраного неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що в решті оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки у цій частині учасниками кримінального провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів не вважає за необхідне визнавати винуватим неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки повторне визнання його винним, про що просить заступник прокурора області, є зайвим, і тому апеляційна скарга підлягає лише частковому задоволенню.

Інших істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити неповнолітньому ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

В решті вирок міськрайонного суду залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4