ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/849/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/1110/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001469 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10 липня 2020 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Старий Оскол, Бєлгородської області, Росії, громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 10 липня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які складають 850грн. в дохід держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не застосовувався.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона 15.04.2017 року близько 19.40 год., умисно, з корисливого мотиву заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, перебуваючи у магазині "Pull and Bear", що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Залаегерсег, 18, намагалась викрасти майно, а саме взуття жіноче туфлі, вартістю 999 грн., що належать потерпілому ТОВ "Пул енд Беа Україна", виконавши при цьому усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, проте не довела його до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була зупинена охоронцем магазину на місці його вчинення.
Суд кваліфікував дії обвинуваченої за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, як замах на крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), не доведений до кінця з причин, які не залежали від волі особи, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України ( в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року) у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Водночас, у разі згоди ОСОБА_7 на застосування до неї положень ст.49 КК України, вирок суду першої інстанції від 10.07.2020 скасувати. Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї закрити.
Не оспорює доведеність вини обвинуваченої та фактичні обставини кримінального правопорушення.
Вважає вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, яке нею скоєно 15.04.2017 року, а злочинність і караність діяння на момент його вчинення визначалися в редакції закону №1449-VI від 04.06.2009 року.
У зв`язку із внесенням змін до ч.1 ст. 185 КК України на підставі Закону України №2617-VIII від 22.11.2018 року, санкція зазначеної статті передбачає покарання у виді штрафу не від 50 до 100 ( в редакції закону №1449-VI від 04.06.2009), а від 1000 до 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Однак, суд першої інстанції при призначення покарання не зазначив в якій саме редакції статті ст. 185 КК України призначив покарання, чим на думку прокурора допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Посилається також і на те, що згідно п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення (проступку) і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Зазначає, що з огляду на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України є кримінальним проступком, та з моменту його скоєння ОСОБА_7 минуло 3 роки, тобто на момент розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції закінчилися строки притягнення до кримінальної відповідальності, тому вказані обставини є безумовною й обов`язковою підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Обвинувачена ОСОБА_7 до апеляційного суду не з`явилася, направила заяву , в якій просила здійснити апеляційний розгляд за її відсутності у зв`язку з тим, що не має можливості прибути. Зазначила, що апеляційні вимоги прокурора підтримує, просить звільнити її від кримінальної відповідальності.
Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату та час апеляційного розгляду кримінального провадження, заяв про відкладення судового засідання на адресу суду не подавав.
Неприбуття обвинуваченої та представника потерпілої не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до приписів ч.4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
В апеляційній скарзі прокурором не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію її дій за ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч 1 ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з не зазначенням редакції ч.1 ст. 185 КК України на підставі якої призначено покарання, колегія суддів враховує , що згідно з положеннями ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За правилами ст. 5 КК України що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд першої інстанції з урахуванням положень зазначених норм закону застосував закон про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та дотримався вимог ст. 4, 5, 50, 65 КК України , а посилання апелянта на те, що суд мав вказувати в резолютивній частині вироку редакцію статті КК , за якою засуджено особою не грунтується на положеннях ст. 374 КПК України та ст. 4,5 КК.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час ухвалення вироку суду першої інстанції закінчилися визначені ст. 49 КК України строки притягнення ОСОБА_7 до відповідальності заслуговують на увагу.
Згідно із приписами ч.2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком.
У відповідності до положень п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі минуло три роки .
Кримінальне правопорушення , передбачене ч 1 ст. 185 КК України обвинуваченою скоєно 15.04.2017 року, вирок судом ухвалено 10.07.2020 року, тобто на час ухвалення вироку пройшло більше трьох років, а відтак суд мав вирішити питання про застосування ст. 49 КК України, проте зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.
Суд першої інстанції не з`ясував у обвинуваченої її згоду на звільнення від кримінальної відповідальності чи від покарання, ухвалив вирок, яким визнав винуватою ОСОБА_7 та призначив покарання.
За умови встановлення обставин, які дають суду правові підстави для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, суд зобов`язаний їх дослідити та перевірити, а також у разі згоди обвинуваченої прийняти рішення її звільнення від кримінальної відповідальності.
В апеляційній скарзі прокурор просить за умови надання обвинуваченою згоди на її звільнення від кримінальної відповідальності, прийняти відповідне рішення.
У поданій до апеляційного суду заяві ОСОБА_7 просила звільнити її від кримінальної відповідальності .
Положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
Зважаючи на те, що ОСОБА_7 судом визнано винуватою у вчиненні 15.04.2017 року кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України, і з часу скоєння кримінального правопорушення, до ухвалення судом першої інстанції вироку 10.07.2020 року пройшло більше трьох років, відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_7 засуджувалася за вчинення нового злочину , ухилялася від слідства та суду матеріали провадження не містять, а тому суд мав вирішити питання звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності чи від покарання через закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
На підставі викладеного, колегія суддів вбачає підстави для скасування вироку суду першої інстанції відповідно до положень ст. 417 КПК України.
На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності , а кримінальне провадження №0001469 щодо неї належить закрити.
У відповідності до приписів ст. 100 КПК України речові докази, а саме жіночі туфлі слід вважати повернутим власнику.
Витрати на проведення експертизи у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності слід віднести за рахунок держави з огляду на приписи ст. 124 КПК.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ,409, 419, 376 ч.2, ст. 284 ч.2 п.1 КПК України, ст. 49 КК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати.
На підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності .
Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 внесене до ЄРДР за №0001469 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
На підставі ст. 100 КПК України речові докази, а саме жіноче взуття - туфлі вважати повернутим власнику.
Витрати на проведення експертизи у розмірі 175,92 грн. віднести за рахунок коштів Державного бюджету України.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Верховного суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4