Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

03 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000442 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2019 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Білозерську Донеької області, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.121 КК України на п?ять років позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 обрано тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_6 засуджений за те, що 29 червня 2019 року близько 23.00 год., перебуваючи неподалік магазину Діана, на вул.Т.Якимчука в смт.Мізоч Здолбунівськоо району Рівненсмької області, на грунті особистих неприязних стосунків, які раптово виникли, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушводжень, умисно наніс не менше двох ударів ліктем руки в голову ОСОБА_10 , чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження за критерпієм небезпеки для життя в момент їх заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник просить суд змінити вирок в частині покарання та призначити ОСОБА_6 покарання без позбавлення волі, оскільки цей вирок постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування цих вимог зазначив, що судом враховано як обтяжуючу покарання обставину - перебування у стані алкогольного спяніння, однак матеріали провадження таких даних не містять. Також відсутні дані щодо системного характеру вчинення злочинів, які повязані з безпричинним нанесенням тілесних ушкоджень іншим особам.
Твердження щодо відсутності в обвинуваченого співчуття до потерпілого та не вжиття дій щодо відшкодування шкоди не відповідають дійсності, оскільки, ОСОБА_6 повністю визнав цивільний позов .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, думку представника потерпілого ОСОБА_5 про законість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх заподіяння потерпілому ОСОБА_11 та кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України, є вірним, відповідає матеріалам кримінального провадження, що в апеляційній скарзі не оспорюється.
Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вимогами ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.1 його постанови від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Ухвалюючи даний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Зокрема, судом було враховано ступінь тяжкості вказаного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, наявність пом`якшуючих покарання обставин каяття та сприяння у розкритті злочину, обставину, яка обтяжує покарання, тобто вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. При цьому, судом були враховано кримінально-каранну поведінку ОСОБА_6 і притягнення його до відповідальності за вчинені правопорушення раніше, що характеризує обвинуваченого, як такого, що схильний до безпричинного нанесення тілесних ушкоджень іншим особам.
Також місцевий суд взяв до уваги думку потерпілого та його представника, які просили призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, оскільки потерпілому завдана значна шкода здоров`ю, а жодних дій, спрямованих на відшкодування такої шкоди, обвинуваченим вчинено не було.
Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку місцевого суду, з яким погоджується і колегія суддів, про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, та призначення йому мінімального покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті. Водночас, встановлені пом`якшуючі покарання обставини, а також характеризуючі особу винного дані, не є достатніми для застосування щодо нього положень статей 75 або 69 КК України звільнення від призначеного покарання з випробуванням або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
При цьому, колегія суддів зауважує, що визнання обвинуваченим цивільного позову ще не свідчить про його співчуття до потерпілого чи усвідомлення ним протиправності своєї поведінки, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів щодо бажання чи намагання обвинуваченого відшкодувати шкоду, завдану потерпілому його протиправними діями.
Щодо доводів сторони захисту про не підтвердження факту перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення даного злочину, то колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирішуючи питання про порядок дослідження доказів та їх обсяг, суд першої інстанції, врахувавши повне визнання обвинуваченим своєї провини у вчиненні даного злочину, а також думку сторін, дійшов висновку про можливість розгляду вказаного кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК, якою передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , тобто в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1ст.121 КК України, то місцевий суд вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , а також дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого даних.
Водночас колегія суддів зауважує, що як зазначено в обвинувальному акті, обтяжуючих покарання обставин, не встановлено.
За таких обставин місцевий суд вийшов за межі обвинувачення, а тому зазначену у вироку як обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, слід виключити з його мотивувальної частини
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що даний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_6 змінити. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння. В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду Верховного Суду, а засудженим ОСОБА_6 у той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3