Провадження №1-кп/127/370/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0003746 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 18 травня 2016 року біля 23 години 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «CHEVROLET LACETTI NF486», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Магістратської, у місті Вінниці, в напрямку вулиці Театральної, наближаючись до регульованого перехрестя з провулком Цегельним, на сигнал світлофорного об`єкта, який дозволяв його подальший рух, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_7 , який, перетинаючи проїзну частину вулиці Магістратсйкої, рухався на червоний сигнал світлофора по регульованому пішохідному переході, зліва-направо по ходу руху автомобіля, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останнього. Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1057 від 25.07.2016, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток (великої і мало гомілкової) правої гомілки в нижній третині діафазів в нижній третині зі зміщенням відламків, з наявністю забійної рани в ділянці правої гомілки по медіальній поверхні. Вказані травми у ОСОБА_7 за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки відкритий перелом діафізу великогомілкової кістки являється небезпечним для життя в момент заподіяння.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 511а від 02.08.2016: «В ситуації, яка склалася, водій автомобіля марки «CHEVROLET LANCETTI NF486», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до смуги руху пішохода, при цьому в діях водія ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди...»..

Таким чином, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. п. 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу...».

Порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому злочині не визнав пояснив, що 18.05.2016, керуючи автомобілем марки «CHEVROLET LACETTI», рухаючись по проїзній частині вулиці Магістратської, наближаючись до регульованого перехрестя з провулком Цегельним, на дозволяючий сигнал світлофору, не порушуючи ПДР, переїжджав регульований пішохідний перехід, однак в районі переходу зачепив автомобілем потерпілого, який рухався по проїжджій частині біля пішохідного переходу на червоний сигнал світлофора. Також зазначив, що як тільки він замітив пішохода, одразу вжив всіх можливих дій для уникнення ДТП, а саме вивернув руль. Пішохода він не бачив, оскільки стояв тролейбус, який закривав обзор. Просив суд застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки у нього на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, відносно яких він не позбавлений батьківських прав. Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_7 про стягнення з нього на користь потерпілого 19 787,04 грн. матеріальної шкоди, 80 000 грн. моральної не визнав та зазначив, що частково розрахувався з потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що ввечері 18.05.2016 повертався з роботи додому. Вийшов з тролейбусу, побачив, що наступний тролейбус зупинився в районі пішохідного переходу, пройшов між тролейбусами, обійшовши його, подивися по сторонам та почав переходити дорогу. Він бачив, що приблизно за 30-40 метрів від нього їде автомобіль. Автомобіль їхав приблизно зі швидкістю 60 км/год. Він вирішив, що встигне перейти дорогу. Дорогу він переходив на жовтий сигнал світлофора. Коли він майже перейшов дорогу, почув звук тормозів та відчув удар від якого впав на землю. Він попросив водія допомоги підвестися, але водій йому не допоміг. Після цього він опинився в лікарні. Внаслідок ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Обвинувачений в перші дні взагалі ніяк не допомагав і гроші не давав. Наразі стан здоров`я він так і не відновив, потребує подальшого лікування. Обвинувачений частково відшкодував йому збитки, в сумі 2 000 грн. Заявлений ним цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Щодо міри покарання, покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що він весною 2016 року він повертався з відпочинку додому та викликав таксі. Приїхав автомобіль «CHEVROLET LACETTI» під керуванням ОСОБА_5 . Рухаючись по вулиці Магістратській, наближаючись до регульованого перехрестя з провулком Цегельним, на дозволяючий, зелений сигнал світлофора, проїжджаючи пішохідний перехід він побачив як пішохід переходить дорогу, водій відразу викрутив руль, щоб уникнути наїзд, але зачепив пішохода. Водій одразу зупинив автомобіль, підійшов до потерпілого та вони викликали швидку. Після цього, він викликав собі інше таксі та поїхав. Також зазначив, що обставини справи наразі пам`ятає не дуже добре, оскільки пройшло багато часу.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що потерпілого не знає, а обвинувачений є його знайомим. В 2016 році він стояв біля пішохідного переходу по вул. Магістрацькій. На світлофорі, для автомобілів, світився зелений сигнал світлофору. На тролейбусній зупинці стояло два тролейбуси. Між цими тролейбусами вибігла людина та побіг через дорогу. Коли пішохід майже перебіг дорогу відбулось ДТП та пішохода збив автомобіль «CHEVROLET LACETTI». Він залишився на місці ДТП до приїзду швидкої та поліції.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 суду пояснив, що в описовій частині експертизи зазначені вихідні дані, описані з постанови про призначення експертизи, які зазначались з проведених слідчих експериментів та безпосередньо з протоколу слідчого експерименту проведеного з обвинуваченим. Правилами дорожнього руху передбачено п. 12.3 в якому зазначено, що в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Тобто вказаний пункт виключає можливість маневрів, а лише зупинку транспортного засобу. В даному випадку, пішохід це не є перешкодою для руху, а є об`єктом який пересікає дорогу внаслідок чого виникає небезпека для руху, що виключає можливість будь-якого маневру та водій повинен застосувати тільки гальмування. Згідно вихідних даних, наїзд був здійснений без гальмування. Слідів гальмування не було, тому дослідити це неможливо. Почати гальмувати водій повинен був, в момент вступу пішохода на проїжджу частину. Наданий ним висновок підтримує в повному обсязі.

Не зважаючи на не визнання винуватості обвинуваченим, його винуватість доводиться показаннями потерпілого, свідків, а також зібраними в ході досудового розслідування та судового провадження та дослідженими в судовому засіданні матеріалами даного кримінального провадження, а саме:
-витягом з кримінального провадження № 0003746;

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 18.05.2016 з схемою до нього;

-копією посвідчення водія, виданим на ім`я ОСОБА_5 ;

-висновком експертизи технічного стану транспортних засобів № 364а від 08.06.02016 відповідно до якої, на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля Chevrolet-Lacetti держ.номер НОМЕР_1 знаходиться у працездатному стані. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля Chevrolet -Lacetti держ.номер НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено. Оскільки під час експертного огляду у вузлах та агрегатах робочої гальмівної системи, рульового керування автомобіля Chevrolet -Lacetti держ.номер НОМЕР_1 несправностей, які б могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено, тому вирішення питання: «Якщо дані технічні несправності наявні, то чи є вони наслідком конструктивних недоліків або порушення правил її експлуатації?» втрачає технічний зміст і не досліджувалось;

-висновком судово-медичної експертизи № 1057 від 01.07.2016 25.07.2016 відповідно до якої, вивчивши «медичну карту стаціонарного хворого» № 5207 МКЛ ШМД м. Вінниця на ім`я ОСОБА_7 , 1976 р.н., рентгенограми лівої гомілки: № 19769 від 19.05.2016, № 30538, № 30539 від 25.05.2016 на його ім`я, у ОСОБА_7 під час стаціонарного лікування у МКЛ ШМД м. Вінниці були виявлені тілесні ушкодження: відкритий перелом обох кісток (великої і малої гомілкової) правої гомілки в нижній третині діафізів в нижній третині зі зміщенням відламків, з наявністю забійної рани в ділянці правої гомілки по медіальній поверхні. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення відповідають строку ДТП, вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизи - 18.05.2016, за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки відкритий перелом діафізу великогомілкової кістки являється небезпечним для життя в момент заподіяння (п. 2.1.3 «м» Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р.);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.07.2016 зі схемою до нього, проведеного в присутності понятих, за участю ОСОБА_5 та його захисника, згідно якого ОСОБА_5 показав, як він керував автомобілем по відношенню до елементів проїзної частини до ДТП, з якою швидкістю, коли вперше побачив пішохода, як останній при цьому рухався по відношенню до елементів дороги та інших учасників дорожнього руху, а також у якому місті проїзної частини відбувся наїзд та при яких обставинах;
-висновком судової авто технічної експертизи № 511а від 02.08.2016 відповідно до якої, в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Chevrolet -Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, зміст яких викладений в дослідницькій частині. Питання, як повинен був діяти в даній дорожній обстановці пішохід, експертом не досліджувалось, так як спеціальних пізнань в галузі автотехніки не потрібно, і може бути вирішене органами слідства (суду) самостійно відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху. В ситуації, яка, при технічних параметрах вказаних в постанові про призначення експертизи, водій автомобіля Chevrolet-Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля Chevrolet-Lacetti до смуги руху пішохода. В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах вказаних в постанові про призначення експертизи, в діях водія автомобіля Chevrolet-Lacetti ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Частина питання про відповідність чи невідповідність дій пішохода вимогам Правил дорожнього руху, експертом не досліджувалось, так як спеціальних пізнань в галузі автотехніки не потрібно, і може бути вирішене органами слідства(суду) самостійно відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 08.10.2016 зі схемою до нього, проведеного в присутності понятих, за участю свідка ОСОБА_9 та спеціаліста, згідно якого свідок показав, як розташовувався автомобіль який здійснив ДТП по відношенню до елементів проїзної частини, з якою швидкістю приблизно автомобіль рухався, як при цьому рухався пішохід по відношенню до елементів дороги та інших учасників дорожнього руху, а також у якому місті проїзної частини відбувся наїзд та при яких обставинах;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 11.10.2016 зі схемою до нього, проведеного в присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_7 , згідно якого потерпілий показав, як він рухався по відношенню до елементів проїзної частини до ДТП, коли вперше побачив автомобіль, як при цьому рухався по відношенню до елементів дороги та інших учасників дорожнього руху, а також у якому місті проїзної частини відбувся наїзд та при яких обставинах.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд вважає, що вищезазначені докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого є належними та допустимими, отриманими у рамках закону, оскільки всі вони стосуються обставин скоєного злочину і мають значення для кримінального провадження; та допустимими, оскільки не встановлено порушень норм кримінально-процесуального закону під час їх збирання. Щодо достовірності досліджених доказів, то слід відзначити, що судом не встановлено підстав для визнання жодного доказу недостовірним.

Оцінюючи вищенаведені докази, суд доходить висновку що вони є логічними і послідовними, доповнюють одне одного, узгоджуються між собою та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких досліджена в судовому засіданні.

Суд враховує показання потерпілого та свідків, які підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, а саме те, що потерпілий та свідки узгоджено та послідовно давали пояснення. Будь-яких підстав сумніватися у достовірності показань допитаних потерпілого та свідків по кримінальному провадженню немає.

Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме не визнання ним винуватості, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами в кримінальному провадженні.

Касаційним кримінальним судом Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 № 51-6116км19 зазначено про те, що причина через яку створена небезпека для руху не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість вчасно її виявити. Основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення.

В судовому засіданні знайшла своє підтвердження обставина наявності у обвинуваченого ОСОБА_5 , як водія автомобіля, технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 , що підтверджується дослідженими у судовому засіданні експертизи технічного стану транспортних засобів № 364а від 08.06.2016 та висновком судової авто технічної експертизи № 511а від 02.08.2016.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики рішень Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях («Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року п.161, «Кобець проти України» від 14.02.2008 року пункт 43, «Бочаров проти України» від 04.06.2011 року пункт 45, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, пункт 65), Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність випливає із співіснування достатньо переконливих, чітких та узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04.07.2018 №51-597км17 дано визначення стандарту доведення поза розумним сумнівом, що означає щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, аналізом наведених доказів підтверджено вчинення ОСОБА_5 зазначених об`єктивних, необережних дій, зміст яких свідчить про порушення ПДР України які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками ДТП, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів та вважає їх достатніми для висновків про наявність в діях ОСОБА_5 складу злочину та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення доведеною «поза розумним сумнівом», яка випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 , повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого є часткове відшкодування завданих збитків.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого в ході судового провадження не встановлено.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії необережних тяжких злочинів, конкретні обставини злочину, а саме те, що ОСОБА_5 неперебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, пост кримінальну поведінку обвинуваченого, особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно довідки з КЗ ВОНД «Соціотерепія», на диспансерному наркологічному обліку в даній установі не перебуває, згідно довідки з Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, ОСОБА_5 за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення не значиться, приймає до уваги його вік, стан здоров`я, сімейні обставини, а саме те, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, згідно досудової доповіді складеної на ОСОБА_5 , виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції відповідної статті, оскільки тільки таке покарання, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, виходячи з наведених вище мотивів та того, що санкція частини другої статті 286 КК України, передбачає застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, додатково беручи до уваги те, що неналежне використання обвинуваченим права керування транспортними засобами потягло спричинення тяжких тілесних ушкоджень, і дії обвинуваченого не свідчать про розуміння останнім характеру небезпеки наслідків використання такого права, суд знаходить підстави для застосування до останнього даного виду додаткового покарання.

Разом з тим, 07 вересня 2017 вступив в силу Закон України № 1810-VІІІ від 22.12.2016 «Про амністію у 2016 році».

В ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 зазначено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:
в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Застосування цього Закону здійснюється, серед іншого, щодо осіб, щодо яких судом ухвалені вироки, які не набрали законної сили, - за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Стаття 13 дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , раніше не судимий, вчинив злочин 18.05.2016, тобто до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, який набрав чинності 07 вересня 2017, за який передбачено покарання не суворіше ніж позбавлення волі на строк до восьми років, тобто, відповідно до ст. 12 КК України (на час вчинення злочину), є тяжким необережним злочином. Згідно копії свідоцтв про народження від 27.02.2003 серія НОМЕР_2 та від 13.05.2014 серія НОМЕР_3 , ОСОБА_5 має неповнолітніх доньку ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому обвинувачений підпадає під дію ст. 1 п. в) вказаного закону, як такий, що на момент вчинення злочину має на утриманні дітей, яким не виповнилося 18 років, щодо яких не позбавлений батьківських прав.

Згідно ст. 1 Закон України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996, амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Судом також встановлено, що на момент скоєння злочину обвинуваченим діяв Закон України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996, відповідно до ч. 2 ст. 3 якого, установивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням від відбування покарання.

Вирішуючи питання заявленого цивільного позову, ознайомившись із позовною заявою, матеріалами кримінального провадження, взявши до уваги позиції позивача та його представника, наданих ними письмових доказів на ствердження цивільного позову, позиції відповідача, суд приходить до наступного.

В кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_7 заявив цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Суд, з огляду на зміст заявлених позивачем вимог та їх обґрунтування, врахувавши заперечення обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та їх доводи, вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення.

При цьому суд виходить із наступних матеріалів кримінального провадження та вимог Закону.

Згідно ст. 127 КПК України, передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім цього, згідно із вимог ст. 22 ЦК України, яка передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, зокрема джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди завданої потерпілому ОСОБА_7 , суд враховує, що на момент вчинення злочину відповідальність ОСОБА_5 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між АТ «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_5 . Страхувальник автомобіля «Chevrolet-Lacetti», державний номер НОМЕР_1 застрахував цивільно-правову відповідальність та забезпечив відшкодування шкоди, заподіяної третім особам під час ДТП. Договором також встановлено ліміт відповідальності страховика, зокрема 200 000 грн. на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю та 100 000 грн. на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Потерпілий та його представник своїми процесуальними правами скористалися на власний розсуд та не побажали пред`являти позовні вимоги до АТ «Страхова компанія «Країна» або залучити останню як співвідповідача.

Враховуючи викладене, оскільки позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди пред`явлено не до всіх належних відповідачів (не пред`явлено до страховика АТ «Страхова компанія «Країна»), суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП.

Тому, позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_5 матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. В свою чергу роз`яснюючи потерпілому ОСОБА_7 його право звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до ОСОБА_5 та АТ «Страхова компанія «Країна» або тільки до ОСОБА_5 , після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілої.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_5 моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_7 , суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Потерпілий має право вимагати будь-яку компенсацію, проте суд керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, за змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я.

З огляду на встановлення винуватості ОСОБА_5 , враховуючи вимоги закону та обставини справи, суд вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню частково в межах доведеності та обґрунтованості. При цьому враховує, що внаслідок отриманих ним травм, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, перенесеного відкритого перелому обох кісток (великої і мало гомілкової) правої гомілки, лікування та реабілітації, наслідки травм супроводжувались значними переживаннями, стрес від ДТП та негативні наслідки які це спричинило, погіршили моральний стан позивача.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу у результаті ДТП, яка виникла з вини відповідача, суд враховує характер вчиненого діяння, ступінь вини обвинуваченого, його майновий та сімейний обставини. Суд вважає, що діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 спричинено моральну шкоду, яка полягає у його душевних та фізичних стражданнях, а саме фізичному болю, емоційному стресі, яких він зазнав у зв`язку із спричиненням йому тілесних ушкоджень, а також тривалість лікування потерпілого, рекомендацію лікарів проведення операції, необхідність звернення до суду за захистом, в зв`язку із чим потерпілий ОСОБА_7 поніс додаткові затрати та моральні переживання, докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав. При цьому суд враховує вимогу закону про розумність і справедливість при визначенні розміру моральної шкоди.

Таким чином, суд вважає, що розумним та достатнім відшкодуванням моральної шкоди є сума у розмірі 50 000 грн., яку на користь потерпілого ОСОБА_7 належить стягнути із ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення Вінницьким НДЕКЦ МВС України судової експертизи технічного стану транспортних засобів № 364а від 09.06.2016 та автотехнічної експертизи № 511а від 02.08.2016 покласти на обвинуваченого, оскільки проведення експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого ним злочину.

Питання щодо речових доказів, вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 337, 368, 370, 371, 374, 395 КПК України, ст.ст. 65, 72, 286 КК України та ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні», Законом України «Про амністію у 2016 році», суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного та додаткового покарання внаслідок акту амністії п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути із засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

Стягнути із засудженого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення Вінницьким НДЕКЦ МВС України судової експертизи технічного стану транспортних засобів № 364а від 09.06.2016 та автотехнічної експертизи № 511а від 02.08.2016 в сумі 1407 (одна тисяча чотириста сім) грн. 36 коп.
Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI NF486», державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання, власнику ОСОБА_5 повернути останньому.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: