УХВАЛА
16 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 489/2389/17
провадження № 51-4936 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року.
Оскаржені судові рішення
1. Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березово Хустського району Закарпатської області та жителя м. Миколаєва,

засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено йому покарання на строк 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

2. Згідно з вироком, 31 березня 2017 року близько 21:50, водій ОСОБА_5 , у порушення Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом BMW-520, рухаючись по сухій асфальтобетонній проїзній частині, яка прилягає до дороги по вул. Космонавтів зі сторони вул. Вінграновського в бік вул. Електронної в м. Миколаєві, зі швидкістю 35-40 км/год., у порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, п.п. «б» п. 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змін, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду керованого ним транспортного засобу на проїзній частині пішохід ОСОБА_6 рухається в інвалідному візку, не зменшив швидкість руху свого транспортного засобу до повної його зупинки, продовжив рух, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть.
Вимоги і доводи, наведені в касаційній скарзі
3. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

4. Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні, та ґрунтуються на недопустимих доказах.

5. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що протокол огляду місця пригоди не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, сам огляд, як слідча дія, проведений з суттєвими порушеннями правил його проведення, а наявні в протоколі записи є нерозбірливими.
6. Крім того вказує, що у судовому засіданні достовірно встановлено і стороною обвинувачення не спростовано те, що саме під час огляду, слідчий не отримував письмовий дозвіл від ОСОБА_5 про проведення огляду належного йому автомобіля. Огляд автомобіля БМВ-520 проводився без участі водія, який є його власником. Матеріали провадження також не містять даних про те, що наступного дня після проведення огляду місця події і відповідно транспортного засобу, слідчий чи прокурор звернулися до суду з метою отримання дозволу слідчого судді на обшук вказаного автомобіля.

7. Також захисник вважає, що висновки авто-технічної та транспортно-трасологічної експертиз також є недопустимими доказами, а слідчий експеримент з ОСОБА_5 виконаний з порушенням методики його проведення. Слідчі експерименти зі свідками та протоколи до них складені з порушеннями вимог Кримінального процесуального кодексу України ( далі КПК).

8. Крім того захисник стверджує, що підпис у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під дією препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відносно ОСОБА_5 , здійснено не засудженим, а висновок № 437 від 31 березня 2017 року не містить роздруківки з «Drager Alcotest 6810», що унеможливлює встановити достовірність даних, отриманих в результаті його використання.

9. Даний висновок був отриманий стороною обвинувачення на стадії досудового розслідування, не внесений до реєстру матеріалів досудового розслідування та не відкривався стороні захисту в порядку статті 290 КПК.

10. Крім того, сторона захисту, посилаючись на висновки Європейського суду з прав людини та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5-1735 км 15 від 20 серпня 2015 року, зазначає про порушення пункту 1 частини 3 статті 87 КПК, оскільки усі показання ОСОБА_5 у якості свідка, надані під час досудового слідства є недопустимими доказами, та й відповідно висновки експертиз, похідні від цих показань.

11. Апеляційний суд не надав відповідей на усі доводи апеляційної скарги сторони захисту. Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 23, 370, 419 КПК.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга подана належною особою, протягом визначеного законом строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 426 КПК, її зміст відповідає вимогам, зазначеним у статті 427 КПК. Зі змісту касаційної скарги та доданих копій судових рішень, убачається, що є підстави для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 424428 КПК, Суд постановив:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3