Справа № 442/1279/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/585/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0000199 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого і проживаючого: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.04.2013 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_9 в розмірі 350 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.02.2013 і до досягнення повноліття дитини, та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 КК України, діючи умисно у період з 22.02.2013 по 13.06.2019 ухилився від сплати вказаних аліментів та утворив заборгованість на загальну суму 32105 грн., у зв`язку з чим, згідно з постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 10.07.2019, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Не зважаючи на це, ОСОБА_6 і надалі продовжував злісно ухилятися від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, на малолітнього сина ОСОБА_10 , внаслідок чого за період часу з 13.06.2019 по 31.01.2020 утворив заборгованість в сумі 11517,20 грн., яка сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити даний вирок в частині призначеного покарання та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.
В обґрунтування покликається на те, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій вважає, що даний вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання. Вказує, що суд першої інстанції не повною мірою дотримався вимог ст. 50 КК України, так як у березні 2020 року сплатив 3000 грн., своєї вини не заперечував, з 25 травня 2020 року офіційно працевлаштований та маю на меті повернути усі кошти. Звертає увагу, що певний проміжок часу не мав можливості сплачувати кошти, так як не отримував заробітної плати. Щодо відчуження транспортного засобу марки «Volkswagen Passat, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 за 307400,00 грн., то такий йому не належав, а правовстановлюючі документи були оформлені на прохання знайомого. Крім цього, підкреслює, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, а вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що з часу призначення рішенням суду в її користь аліментів, обвинувачений лише один раз намагався їх сплатити в розмірі близько п`ятиста гривень. Однак, вказані гроші йому повернулись, оскільки їй ніхто не повідомив про даний переказ коштів. Вона неодноразово зверталася до ОСОБА_6 з приводу хоча б часткової сплати аліментів, зокрема, коли їхній син потребував лікування, але обвинувачений жодного разу не погодився надати коштів. Не заперечує, що в березні цього року він сплатив 3000 грн., проте такі ОСОБА_6 сплатив під час розгляду обвинувального акту щодо нього, що на її думку вчинено для уникнення останнім від кримінальної відповідальності. Крім цього, потерпіла звернула увагу, що обвинувачений жодної участі у вихованні дитини не бере. Вказала, що зараз перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_11 в судове засідання 10 липня 2020 року не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 158 та № 166.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд апеляційної скарги без участі обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши виступ потерпілої ОСОБА_8 та прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 164 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, обставину, яка пом`якшує покарання визнання вини, відсутність обтяжуючих обставин, особу винного, його молодий вік та стан здоров`я, який не працевлаштований та не перебуває на обліку в центрі зайнятості, негативно характеризується за колишнім місцем праці, не має на утриманні інших непрацездатних чи неповнолітніх осіб, не має міцних соціальних зв`язків, неодружений, відсутність щирого каяття останнього, а також думку потерпілої.

Також, суд першої інстанції взяв до уваги те, що згідно з довідкою №31/13-4642/111 від 19.02.2020, з якої вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.03.2018 по 07.06.2019 був зареєстрований транспортний засіб марки «Volkswagen Passat, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , а також і те, що згідно з копією договору купівлі-продажу від 07.06.2019, ОСОБА_6 відчужив вищевказаний транспортний засіб, а оплата за договором складала 307400,00 грн.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує покази потерпілої ОСОБА_8 , що 30 березня 2020 року розмір аліментів на користь ОСОБА_9 збільшено до 1500 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте обвинувачений й надалі не сплачує даних коштів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України. Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість чи м`якість, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4