ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/111/21 Справа № 203/4760/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року про застосування запобіжного заходу щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Крим, с. Штормове, громадянина України, освіта середня-технічна, офіційно працевлаштованого, одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактичного мешкаючого: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області про застосовування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 28.02.2021 року.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначає, що обставини кримінального провадження в своїй сукупності дають достатні підстави вважати, що перебуваючи на свободі підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити засоби та знаряддя вчинення злочинів, речі та документи, що мають істотне значення для досудового розслідування та місцезнаходження яких на теперішній час не встановлено.
Вказує, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, де мешкає зі своєю дружиною, офіційно працевлаштований та за місцем роботи характеризується позитивно, а тому, враховуючи наявні ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, а також обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного, відсутні достатні дані, які б об`єктивно свідчили про неможливість запобігання зазначеним вище ризикам, застосуванням до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В зв`язку з цим, необхідним та достатнім запобіжним заходом, який має бути застосований до підозрюваного з метою запобігання зазначеним в клопотанні ризикам, є цілодобовий домашній арешт, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених п.п. 1,2,4,8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчим суддею належним чином не враховано ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України; злочинна органцізація в якій брав участь ОСОБА_6 має зв`язки в правоохоронних органах; на даний час всі обставини вчинення кримінального правопорушення; слідчим суддею не враховано значний обсяг необхідних слідчих та процесуальних дій, які залишилися не проведеними.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної скарги прокурора, її доводи вважали безпідставними.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000541 від 03.08..2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 255 КК України.
29.12.2020 року в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_8 та в цей же день повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого, погодженого з прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Відмовляючи в клопотанні слідчого, місцевий суд послався на наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим та доведеність прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити засоби та знаряддя вчинення злочинів, речі та документи, що мають істотне значення для досудового розслідування та місцезнаходження яких на теперішній час не встановлено, та вважав, що для забезпечення вказаним ризикам достатнім буле застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Проте, з таким висновком слідчого судді колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Також, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з вчиненими інкримінованими злочинами підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність останнього до вчинення інкримінованих злочинів є обґрунтованою, що дає підстави для застосування щодо нього одного з запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою здійснення подальшого розслідування.
На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання апеляційний суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Таким чином, пред`явлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні даних злочинів є обґрунтованою.
Що стосується наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України апеляційний суд зазначає наступне.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує
Апеляційний суд враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває у шлюбі, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, приходить до переконання, що підозрюваний ОСОБА_6 , зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, ОСОБА_6 , будучи обізнаним про обставини кримінального провадження може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити засоби та знаряддя вчинення злочинів, речі та документи, що мають істотне значення для досудового розслідування та місцезнаходження яких на теперішній час не встановлено
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України врахувавши також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 даних кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Враховуючи обставини кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, міцність соціальних зв`язків раніше не судимий та інше, колегія суддів вважає, що вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики та у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Таким чином, апеляційний суд вважає клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 лютого 2021 року.
Підозрюваного ОСОБА_6 взяти під варту.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3