Справа № 404/4936/18
Номер провадження 1-кп/404/595/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши під час відкритого судового засідання у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0005160 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого по АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурором з посиланням на підстави та ризики, передбачені кримінальним процесуальним законом, заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки завершити судовий розгляд кримінального провадження до моменту завершення терміну дії запобіжних заходів неможливо.

Захисники та обвинувачені, посилаючись на відсутність підстав до застосування найсуворішого запобіжного заходу, просили не продовжувати дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно кожного з обвинувачених. Також захисники заявили клопотання про зміну запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на домашній арешт.

Заслухавши учасників судового провадження, зважаючи на досліджені докази та положення ч.3 ст.331 КПК України, суд приходить до таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні за попередньою змовою групою осіб низки тяжких корисливих злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України за які відповідно передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років позбавлення волі та від п`яти до восьми років позбавлення волі. На даний час усі докази у кримінальному провадженні не досліджено.

Проте, судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває з липня 2018 року, обвинувачені з 28.03.2018 року затримані і утримуються під вартою, та на даний час стороною обвинувачення не надано усіх доказів у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим неодноразово оголошувалися перерви в судовому засіданні.

При цьому встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мають постійні місця проживання, характеризуються позитивно, одружені та мають сім`ї, тобто стійкі соціальні зв`язки . ОСОБА_4 не має судимостей, на утриманні має малолітню дитину. ОСОБА_3 на утриманні має двох неповнолітніх дітей. Також обвинувачені мають на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю та потребує догляду.

Суд враховує, що відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, посилання на тяжкість кримінального правопорушення, саме по собі не є достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Європейським судом з прав людини висловлено позицію, що зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою (рішення «Харченко проти України»).

Потребу застосування або продовження строку тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість вчиненого злочину, так і продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися тільки через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, а також правова кваліфікація фактів, а отже і само покарання, що може бути призначене повинно підтверджуватися зібраними доказами обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих злочинів (рішення у справі «Летельє проти Франції», «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії», «Рохліна проти Росії»).

Зважаючи на міру покарання, яку може бути призначено обвинуваченим в разі доведення обвинувачення, та тривалість їх тримання під вартою, враховуючи положення ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року), що може бути за наявності підстав зараховано у строк призначеного покарання, суд вважає, що на даний час стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, щоб переконати суд у необхідності продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки у матеріалах справи відсутні відповідні докази вмотивованості клопотання прокурора. Станом на момент розгляду клопотання прокурора саме по собі посилання прокурора на тяжкість кримінальних правопорушень та наявність ризиків, визначених у ст.177 КПК України, протягом більше двох років в усному клопотанні, зважаючи на сплив значного проміжку часу, не є достатньою підставою для продовження обвинуваченим найсуворішого запобіжного заходу.

З моменту застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжних заходів у виді тримання під вартою сплинуло більше двох років та п`яти місяців, протягом вказаного строку суд неодноразово продовжував обвинуваченим дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою досягнення завдань кримінального провадження та протягом цього періоду сторона обвинувачення мала можливість подати усі докази у кримінальному провадженні з метою запобігання ризикам, у тому числі визначеним у ст.177 КПК України.

Таким чином із врахуванням обставин, які наведені раніше, оцінюючи те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обвинувачуються у вчинені кримінальних правопорушень, які не є особливо тяжкими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на теперішній час існують підтверджені відповідними доказами ризики, передбачені ст.177 КПК України або з`явилися нові ризики, які виправдовують саме тримання осіб під вартою, зважаючи на тривалість застосування запобіжних заходів у виді тримання під вартою, наявність у обвинувачених сімей та утриманців, які потребують догляду, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, - домашній арешт, шляхом заборони обвинуваченим залишати своє житло цілодобово, та вважає недоцільним застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, ризик можливого продовження або вчинення обвинуваченими нових злочинів повністю виключено, оскільки на орган Національної поліції покладається обов`язок забезпечити постійний ефективний контроль за виконанням обвинуваченими процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням умов застосованого щодо них запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а на обвинувачених згідно з вимогами ст.194 КПК України покладається обов`язок носити електронний засіб контролю.

Застосовуючи такий вид міри запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України щодо можливості обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перешкоджати кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 350, 369-372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжних заходів стосовно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Клопотання захисників про зміну запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а саме: на термін 2 місяці, тобто до 22 листопада 2020 року включно, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а саме: на термін 2 місяці, тобто до 22 листопада 2020 року, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду.

Звільнити обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 негайно з-під варти в залі суду.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такі обов`язки:

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 що в разі невиконання покладених на них вище наведених обов`язків до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення, передбаченого ч.1 ст.392 КПК України, не підлягає та набирає законної сили з моменту проголошення. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя Кіровського районного
суду м. Кіровограда ОСОБА_1