Справа № 495/7665/20
№ провадження 1-кп/495/674/2020
Ухвала
про обрання запобіжного заходу

23 грудня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001499 від 01 жовтня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Маразліївка Білгород-Дністровського району Одеської області, місце проживання: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 152 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

17 грудня 2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 жовтня 2020 року за №0001499 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 152 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою на підставі ухвали слідчого судді Білгород-Бністровського міськрайонного суду Одеської області про обрання запобіжного заходу, який відповідною ухвалою було продовжено до 02 січня 2021 року.

21 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо суті обвинувачення у клопотанні зазначено, що 01 жовтня 2020 року, приблизно о 08:00 годині, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, ОСОБА_4 , маючи злочинний намір, раптово виниклий в нього із сексуальних мотивів, користуючись положенням співмешканця матері неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи із малолітньою потерпілою ОСОБА_6 спільний побут та спільне місце мешкання, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , маючи на меті задоволення статевої пристрасті неприродним способом, та умисно розуміючи можливість настання тяжких наслідків для здоров`я потерпілої, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 , знаходиться у малолітньому віці, підійшов до малолітньої ОСОБА_6 , та не реагуючи на усні протести та фізичний супротив ОСОБА_6 , застосувавши до потерпілої фізичне насилля, хапаючи її руками за різні частини тіла, подавив волю малолітньої ОСОБА_6 , до супротиву, та роздягнув останню.
Після цього, ОСОБА_4 користуючись, станом сильного душевного хвилювання малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , під погрозою спричинення шкоди життю та здоров`ю останньої, продовжуючи здійснювати злочинні дії, направлені на порушення статевої свободи та недоторканості малолітньої ОСОБА_6 , оголив свої геніталії, та наказав малолітній ОСОБА_6 відкрити ротову порожнину.
Потерпіла ОСОБА_6 , побоюючись за настання тяжких наслідків для свого життя та здоров`я у випадку відмови, виконала злочинну вимогу ОСОБА_4 , внаслідок чого ОСОБА_4 здійснив множинні оральні проникнення з використанням статевого члена в тіло малолітньої ОСОБА_6 , без добровільної згоди останньої.
Далі, бажаючи задоволення статевої пристрасті, ОСОБА_4 , наказав малолітній Кошельник повернутися до нього спиною, після чого проти волі малолітньої ОСОБА_6 , та не зважаючи на усні протести останньої, ОСОБА_4 умисно направив свій статевий член до анального отвору малолітньої ОСОБА_6 , та здійснив множинні анальні проникнення з використанням статевого члена в тіло малолітньої ОСОБА_6 , на протязі часу від 10 до 15 хвилин.
Задовольнивши статеву пристрасть ОСОБА_4 , через незначний проміжок часу вдруге здійснив анальні проникнення з використанням статевого члена в тіло малолітньої ОСОБА_6 .
Після цього, скориставшись послабленням уваги ОСОБА_4 , малолітня потерпіла ОСОБА_6 втекла з будинку, при цьому ОСОБА_4 залишився у будинку відпочивати.
Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із анальним та оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_6 з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до частини шостої статті 12 КК України, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.
В обґрунтування виду запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 тримання під вартою прокурор вказала про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, оскільки обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, потерпілу. Звертає увагу, що на момент вчинення кримінального правопорушення проживав із такими особами у спільному помешканні. Також зазначає, що ОСОБА_4 раніше судимий, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, що знаходить своє підтвердження із відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України. Однак, після відбуття покарання на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив. Наведене свідчить, що ОСОБА_4 займає суспільно небезпечну позицію агресивної поведінки та в будь-який момент може здійснити спробу для уникнення покарання у вигляді позбавлення волі за злочин, який йому інкримінують. Характер вчиненого ОСОБА_4 злочину вказує на те, що застосувати відносно нього більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не видається можливим, оскільки останній може здійснити спробу морального та фізичного тиску на потерпілу, свідків та інших учасників кримінального провадження.
Потерпіла та її законний представник у підготовче судове засідання не прибули. Від законного представника надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні проти обрання запобіжного захисту заперечив, просив, обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки на його утриманні перебуває мати інвалід, яка потребує догляду.
Захисник в інтересах обвинуваченого підтримала позицію свого підзахисного, просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Просила обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши необхідні матеріали кримінального провадження і клопотання про обрання запобіжного заходу, суд дійшов наступних висновків.
Як установлено, у діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 152 КК України, тобто особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.
За змістом частини першої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до частини першої статті 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з частиною другою статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог пункту 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність наступних ризиків, передбачених у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу.
Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Судом установлено про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно зі ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
З урахуванням конкретних обставин справи суд вважає, що наведені прокурором мотиви у клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у своїй сукупності, на даній стадії судового провадження, вказують на обґрунтованість висунутої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії судового провадження та існування ризиків можливого ухилення підозрюваного від суду та можливості незаконного впливу на свідків, потерпілу, суд з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
Відтак, судом установлено, Прокурором та слідчим вищевказані обставини доведено, а саме, те що ОСОБА_4 , обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, яке кваліфікується як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.
Вказане вище дає підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання підлягає задоволенню.
Крім цього, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України та приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним та не визначає її розмір у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 206, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчий ізолятор» строком на 60 діб, який діє до 20 лютого 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду у порядку, визначеному статтею 395 КПК України, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1