Справа № 158/2089/20
Провадження № 1-кс/0158/609/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м.Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ківерцівського районного суду Волинської області клопотання дізнавача у кримінальному провадженні інспектора СД Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , погодженого із прокурором у кримінальному провадженні - начальником Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеногодо ЄРДР за №0000068 від 25.08.2020 року, -

В С Т А Н О В И В

25 серпня 2020 року до Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання дізнавача у кримінальному провадженні інспектора СД Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , погодженого із прокурором у кримінальному провадженні - начальником Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, а саме: автомобіля марки «Volkswagen Passat B5», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , належного на праві володіння, користування та розпорядження гр. ОСОБА_5 та, безпосередньо, свідоцтва про реєстрацію вищевказаного автомобіля серії НОМЕР_3 , в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000068 від 25.08.2020 року.
Клопотання мотивовано тим, що при перевірці вказаного свідоцтва на транспортний засіб було виявлено зовнішні ознаки його підробки та невідповідность офіційному бланку документа, що підпадає під ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. Оскільки, на даний час автомобіль вилучено та поміщено на зберігання на майданчик Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу приєднано до матеріалів кримінального провадження; відомості по даному факту внесено до ЄРДР, дізнавач просить накласти арешт на вищевказане майно із тимчасовим обмеженням щодо права відчуження, користування та розпорядження будь-яким чином до з`ясування обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки воно є об`єктом протиправних дій та містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований.
Слідчий подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності; клопотання підтримав із викладених у ньому підстав.
Володілець майна в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.
Тому, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників провадження, оскільки це не суперечить вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України.
Неявка учасників не перешкоджає розгляду справи, тому на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів провадження, СД Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000068, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.08.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (а.с.3).
Органами досудового розслідування встановлено, що 24.08.2020 року приблизно о 16 год. 00 хв. працівниками ГРПП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області по вул. Садовій, в м. Ківерці Волинської області було зупинено автомобіль марки «Volkswagen Passat B5», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_5 , який при перевірці документів надав працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію ТЗ Європейського зразку серії НОМЕР_3 з ознаками підробки (а.с.4).
Під час перевірки даного автомобіля у базі даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є МВС України, було встановлено відсутність номерного знаку вказаного автомобіля.
У наданих працівникам поліції поясненнях ОСОБА_5 з даного приводу повідомив, що вказаний автомобіль придбав у березні 2020 року у гр. ОСОБА_6 за ціною 1000 (одна тисяча) доларів США. Вказує, що попередній володілець при продажі автомобіля його запевнив, що автомобіль зареєстрований у вставленому законом порядку. Право власності на себе ОСОБА_5 не перереєстровував (а.с.12).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником останнього є гр. ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
24 серпня 2020 року автомобіль марки «Volkswagen Passat B5», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 було вилучено та поміщено для подальшого зберігання на територію майданчика Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області за адресою: вул. Залізнична, 52, м. Ківерці Волинської області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Європейського зразку серії НОМЕР_3 - вилучено та приєднано до матеріалів кримінального провадження.
Постановою дізнавача від 25.08.2020 року вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно п.1. ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що вилучений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію ТЗ Європейського зразку серії НОМЕР_3 у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.
Окрім того, дізнавачем та прокурором у достатній мірі наведено наявність підстав, які можуть свідчити про те, що вилучене майно може містити на собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. Окрім того, 25.08.2020 року постановою дізнавача призначено судово-технічну експертизу документів.
Оскільки встановлені дізнавачем фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що даний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, можуть бути предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, а отже вони відповідають ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою збереження речових доказів.
Окрім того, слідчий суддя зазначає, що ст. 37 Закону України «Про дорожній рух», забороняється експлуатація незареєстрованих транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів.
З огляду на наведене та, враховуючи реальне відношення вилученого майна до матеріалів кримінального провадження, ризики того, що майно може бути приховано або ж відчужено, неможливість реального використання вказаного транспортного засобу його володільцем, в силу вимог ЗУ «Про дорожній рух», необхідність проведення експертиз, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для задоволення клопотання дізнавача та накладення арешту на вказане у клопотанні майно.
Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що реальний власник транспортного засобу - ОСОБА_7 , що зареєстрований у с. Мощаниця Ківерцівського району Волинської області, судом не повідомлявся про розгляд клопотання про арешт майна, власником якого він є, оскільки Верховний Суд у постанові колегії суддів Першої судової палати КСС від 26.03.2019 року у справі №355/55/18 висловив свою позицію відносно «особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт».
Керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В

Клопотання дізнавача у кримінальному провадженні інспектора СД Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , погодженого із прокурором у кримінальному провадженні - начальником Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000068 від 25.08.2020 року - задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat B5», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , належного на праві власності гр. ОСОБА_7 , що перебуває у володінні, користуванні та розпорядженні гр. ОСОБА_5 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Європейського зразку серії НОМЕР_3 про реєстрацію вищевказаного автомобіля.
Негайне виконання даної ухвали покласти на слідчого, прокурора.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1