Номер провадження 1-кп/201/1523/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 27 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000221 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вільногірськ Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 27 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000221 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 висловила думку про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом, вважаючи його відповідним вимогам ст. 291 КПК України та зазначила, що підстави для повернення вказаного обвинувального акту прокурору відсутні.

Обвинувачена ОСОБА_4 погодилась із позицією прокурора та вважала за можливе призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом.

Вислухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, зіставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 підлягає поверненню прокурору, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч. 2 ст. 1 КПК України, є частиною національного кримінального процесуального законодавства України, визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Отже, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню до предмету доказування входять, в тому числі, подія злочину (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення тощо.

Так, згідно наданого суду обвинувального акту обвинуваченій ОСОБА_4 інкримінується, що вона 24 серпня 2020 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, знаходячись на парапеті, який розташований біля будинку № 1 за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, побачила мобільний телефон моделі Redmi 7А Matte Black 2GB RAM 32GBROM чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , SN : НОМЕР_3 , де у останньої і виник умисел, спрямований на викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, своєю правою рукою взяла з парапету зазначений вище мобільний телефон вартістю 2000,00 гривень та поклала у правий наружний карман одягнених на неї джинсів, після чого залишила місце скоєння кримінального правопорушення разом із викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 2000,00 гривень.

Отже, згідно висунутого ОСОБА_4 органом досудового розслідування, саме таким чином обвинувачення, викладені фактичні обставини вірогідного вчинення останньою крадіжки самі по собі лише вказують на те, що ОСОБА_4 , знаходячись на вулиці фактично знайшла майно, залишене невідомою їй особою та при невідомих їй обставинах, що, вочевидь, в окремості не може впевнено свідчити про наявність злочинного наміру у ОСОБА_4 на заволодіння чужим майном.

Зокрема, відповідно до діючого цивільного законодавства, безхазяйним може бути майно, яке не має власника або власник якого невідомий, а отже, залишення майна при таких обставинах, які можуть створювати уявлення, що майно не обов`язково вибуло проти волі власника з його володіння та може бути безхазяйним, суперечить ствердженню, що відшукач такого майна - обов`язково крадій.

Тобто, виходячи із фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_4 таємного викрадення майна ОСОБА_5 , викладених у обвинувальному акті, органом досудового розслідування взагалі не вказано, яким чином ОСОБА_4 впевнилася та повинна була розуміти, що ця річ чужа, належіть саме ОСОБА_5 і втрачена останньою проти її волі, та не є безхазяйною, а отже, зважаючи на те, що в обвинуваченні не відображені такі суттєві обставини, це обвинувачення, вочевидь, є неконкретизованим і таким, що створює передумови до порушення права на захист обвинуваченої.

При цьому, органом досудового розслідування, який стверджує, що обвинувачена ОСОБА_4 знаходилася саме на парапеті, який розташований біля будинку № 1 за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, де у останньої нібито виник умисел на вчинення крадіжки, у висунутому обвинуваченні взагалі не зазначено яким чином речі потерпілої опинилися у вказаному місці.

Таким чином, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_4 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.

З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченої на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 27 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000221 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 42, 91, 291, 314, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 27 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000221 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 17 годині 45 хвилин 17 грудня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1