Справа № 135/1052/20
Провадження № 1-кс/135/342/20
У Х В А Л А

іменем України

15.10.2020 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: слідчого судді Волошиної Т.В., за участі секретаря судових засідань Ступак Ю.О., адвоката Шибінського О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділення Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Спенея С.М. про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2020 року №0000205 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції Спеней С.М. звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з клопотанням, погодженим начальником Ладижинського відділу Бершадської місцевої прокуратури у Вінницькій області Компанійцем В.Л. про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000205, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що у ході досудового розслідування встановлено, що 28.08.2020 в м. Ладижин Вінницької області, по вул. К. Маркса працівниками СРПП № 4 зупинено спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «DAF» моделі «XF105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, з спеціалізованим напівпричепом типу лісовоз марки «FRUEНAUF» моделі «BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов якого заповнений свіжорозпиляними стовбурами деревини породи «дуб» без чіпів, під керуванням водія ОСОБА_1 .

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України та розпочато досудове розслідування.

28.08.2020 протоколом огляду місця події в період часу з 16 год 20 хв по 17 год 15 хв у водія вказаного вище транспортного засобу, тимчасово вилучено товарно транспортні накладні №58751 та №587570 датовані 28.08.2020, в яких вказано найменування, обсяг деревини, пункт завантаження та розвантаження та особу яка їх видала, які поміщено до коричневого паперового конверту «Національна поліція України» «Головне слідче Управління».

У клопотанні слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене в ході проведення огляду місця події майно, а саме: товарно транспортні накладні №58751 та №587570 від 28.08.2020, які знаходяться у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, для використання в якості речових доказів.

Слідчий Спеней С.М. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати клопотання про арешт майна у його відсутність, клопотання підтримує повністю та просить його задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 захисник Шибінський О.В. заперечував щодо задоволення клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, посилаючись на те, що товарно транспортні накладні не являються майном, а є документами що підтверджують законність придбання та перевезення лісоматеріалів. Також вказав на те, що арешт не накладено на транспортний засіб на якому перевозились дані стовбури дерев, а також на самі стовбури дерев, тому вважає, що відсутні підстави для накладення арешту на товаро транспортні накладні. Поряд з чим зазначив, що вказані товаро транспортні накладні необхідні ТОВ «Айсал» для бухгалтерської звітності та будуть знаходитись в бухгалтерії підприємства у незмінному вигляді. Надалі при необхідності слідчий зможе отримати тимчасовий доступ до них.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали кримінального провадження №0000205 від 28.08.2020, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання, виходячи з таких підстав.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Перелік видів мети, із якою допускається застосування арешту майна, визначений у ч. 2 ст. 170 КПК України, є вичерпним. Обов`язок сторони обвинувачення зазначати у клопотання про арешт майна мету цього арешту, зазначений у п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України. Із зазначенням у клопотанні мети накладення арешту законодавець пов`язує перелік обставин, які підлягають доказуванню в ході розгляду клопотання про арешт майна (ч. 3, 4, 5, 6 ст. 170, ст. 171, ст. 173 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Однак, матеріали клопотання про арешт майна та матеріали кримінального провадження, які є у розпорядженні слідчого судді, не містять належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а саме: на товарно транспортні накладні №58751 та №587570 від 28.08.2020, які 28.08.2020 були вилучені у ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту клопотання слідчий посилається на те, що вилучені у ОСОБА_1 вказані вище товарно-транспортні накладні мають доказове значення у кримінальному провадженні, однак належних доказів про відповідність вилученого майна вимогам ст.98 КПК України та наявність ознак речових доказів у кримінальному провадженні №0000205 до клопотання слідчим не долучено.

При цьому, ані зі змісту клопотання про арешт майна, ані з інших матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання, не вбачається які саме ознаки вилученого майна вказують на його відповідність критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

Так, з протоколу огляду місця події від 28.08.2020 вбачається, що слідчим слідчого відділення Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Спенеєм С.М. в період часу з 16 год 20 хв по 17 год 15 хв у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучено товарно транспортні накладні №58751 та №587570 датовані 28.08.2020, в яких вказано найменування, обсяг деревини, пункт завантаження та розвантаження та особу яка їх видала, які поміщено до коричневого паперового конверту «Національна поліція України» «Головне слідче Управління».

Разом з тим, вказаний протокол огляду місця події від 28.08.2020 не містить даних, які б вказували на наявність незаконного перевезення лісоматеріалів, що може мати доказове значення у кримінальному провадженні №0000205.

Крім того, згідно з постановою слідчого від 28.08.2020 товарно транспортні накладні №58751 та №587570 датовані 28.08.2020, які були вилучені у водія ОСОБА_1 було визнано речовим доказом з огляду на те, що вказані товарно-транспортні накладні мають значення речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Водночас посилання слідчого та прокурора лише на те, що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженню, без посилання на підтверджуючі документи, не є безумовною підставою вважати таке майно речовим доказом у кримінальному провадженні.

Отже, такий протокол огляду місця події від 28.08.2020 та постанова про визнання речовими доказами від 28.08.2020 містять лише загальне формулювання та цитування норм КПК України, без посилання на конкретні дані, які дають підстави для висновку про те, що вказані товарно-транспортні накладні можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні №0000205.

В такому випадку слід звернути увагу й на рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007, у якому зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

Також як вбачається із витягу з ЄРДР, що 28.08.2020 зареєстровано кримінальне провадження №0000205 за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 246 КК України. Згідно з фабулою 28.08.2020 в м. Ладижин Вінницької області, по вул. К. Маркса, працівниками СРПП № 4 зупинено спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «DAF» моделі «XF105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, з спеціалізованим напівпричепом типу лісовоз марки «FRUEНAUF» моделі «BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов якого заповнений свіжорозпиляними колодами дерева породи «дуб» без чіпів, під керуванням водія ОСОБА_1 .

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 246 КК України, злочином є незаконна порубка дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Як вбачається з наданого клопотання про арешт майна, слідчим зазначено попередню кваліфікацію у даному кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 246 КК України, що вбачає незаконне перевезення, зберігання або збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

При цьому, слідчим у клопотанні не зазначено кому саме завдано істотну шкоду, чи завдано таку шкоду взагалі. Також у клопотанні та у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про потерпілу особу, що свідчить про відсутність ознак, на які вказує слідчий кваліфікуючи дії за ч. 1 ст. 246 КК України. Також в матеріалах клопотання відсутні заяви чи скарги від громадян чи посадових осіб про незаконну вирубку лісу. Також не містять жодних даних про виявлення місця незаконної порубки лісу та її слідів, враховуючи те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР 28.08.2020 пройшло майже два місяці.

Поряд з чим із змісту клопотання та матеріалів кримінального провадження долучених до клопотання не вбачається, що стовбури деревини довжиною близько 3 м кожна в кількості 98 шт., які згідно товарно транспортних накладних №587571 та №587570 від 28.08.2020 відпущені з ДП «Могилів Подільське лісове господарство та прямували до ТОВ «Айсал» у м. Гайсин, Вінницької області добуті незаконно. Даних про те, що будь-які особи причетні до даного кримінального правопорушення в справі немає, будь-яка особа на лісодеревину, яка є предметом кримінального правопорушення свої права не заявляла.

Натомість матеріали кримінального провадження містять договір оренди транспортних засобів від 10.08.2020, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 згідно з умовами якого ОСОБА_2 зобов`язується передати у платне користування транспортний засіб - спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «DAF» моделі «XF105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, шасі № НОМЕР_3 ; договір оренди транспортних засобів від 10.08.2020 укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобов`язується передати у платне користування транспортний засіб - спеціалізований напівпричіп типу лісовоз марки «FRUEНAUF» моделі «BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_2 з відповідними актами приймання-передачі транспортних засобів, а також договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1-тр від 25.08.2020, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Айсал» в особі директора ОСОБА_4 та товарно-транспортні накладні при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс).

Таким чином слідчим не доведено слідчому судді існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не вчинено жодних дій для з`ясування обставин щодо законності відпуску лісоматеріалу ДП «Могилів Подільське лісове господарство» і його перевезення. Фактично дії та клопотання слідчого ґрунтуються на його особистих сумнівах щодо законності вказаних дій, які не підтверджені жодним доказом щодо існування обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, з наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів не вбачається належного обґрунтування необхідності накладення арешту на товарно транспортні накладні №58751 та №587570 від 28.08.2020, які знаходяться у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, а також можливості використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Спенея С.М. про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2020 року №0000205 відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя