Справа № 199/2850/20
Провадження (1-кп/199/355/20)
УХВАЛА

16.07.2020 року м.Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_3

захисників: - ОСОБА_4

- ОСОБА_5

обвинувачених: - ОСОБА_6

- ОСОБА_7

розглянув у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі кримінальне провадження №0000534 за ст.187 ч.2 КК України відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И В:

16.07.2020 року в судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 просив відкласти засідання, повторити виклик потерпілого, також заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1), 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у разі визнання останніх винуватими у кримінальному правопорушенні, враховуючи тяжкість злочину, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є підстави вважати, що останні можуть переховуватися від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Крім того, знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , володіючи відомостями щодо потерпілого і свідків, можуть вплинути на них. Прокурор вважає, що, беручи до уваги підвищену суспільну небезпеку інкримінуємих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, є ризик перешкоджання останніми здійсненню кримінального провадження, продовження злочинної діяльності.

Захисник ОСОБА_4 не заперечував проти відкладення судового розгляду, стосовно клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, вважаючи дане клопотання необґрунтованим, просив відмовити в його задоволенні, змінити на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 , який отримав копію клопотання, не просив надавати йому час для підготовки, висловив свою думку по суті, просив відмовити в його задоволенні, змінити на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти відкладення судового розгляду, заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 який отримав копію клопотання, не просив надавати йому час для підготовки, висловив свою думку по суті, просив відмовити в його задоволенні, змінити на домашній арешт.

Зокрема, своє клопотання захисники і обвинувачені обґрунтували тим, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні, не знайшли свого підтвердження, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повинні бути звільнені з-під варти, що останні не будуть ухилятися від суду та не будуть перешкоджати розгляду кримінального провадження, не будуть впливати на свідків і потерпілого.

Прокурор наполягав на задоволенні клопотань про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акта відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , матеріали справи, вважає, що клопотання прокурора про відкладення судового розгляду підлягає задоволенню, стосовно продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 60 днів, а також клопотання захисників і обвинувачених стосовно зміни запобіжних заходів, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, а в задоволенні клопотання захисників і обвинувачених стосовно зміни запобіжного заходів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на домашній арешт - суд вважає необхідним відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до змісту обвинувального акта, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються за ст. 187 ч.2 КК України, де відповідно, за ст.187 ч.2 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання останніх винуватими у кримінальному правопорушенні, останні, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

За таких обставин суд вважає, що оскільки на цей час ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжують обвинувачуватися у вчиненні тяжкого умисного злочину, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченим тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, а також в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Для відмови в звільненні особи з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинувачених, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки вони, володіючи відомостями щодо осіб потерпілого і свідків, можуть вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує і ту обставину, що протягом перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останніх не надходило.

Досліджуючи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт, суд, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відомості про їх соціальні зв`язки, репутацію обвинувачених, їх майновий та сімейний стан, вважає, що вказані відомості про особи обвинувачених в сукупності із обсягом пред`явленого їм обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України, не визначався, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується за ч.2 ст.187 КК України, де є погроза застосування насильства.

Враховуючи клопотання учасників судового провадження, керуючись ст.ст.28,107,110,334,369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Відкласти судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000534 відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ст.187 ч.2 КК України, на 19 серпня 2020 року о 11 год. 30 хв. в залі суду за адресою: 49083 м.Дніпро, вул.Новоселівська,9, в яке викликати:

прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1;_________________________

захисників: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ; ______________________________________

обвинувачених: ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (ДУВП №4);______________________

потерпілого: ОСОБА_8 __________________________________________________

2. В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відносно останніх, - відмовити.

3. Задовольнити клопотання прокурора і відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - продовжити на 60 днів, тобто до 13 вересня 2020 року.

4. Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання в частині продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

5. Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

6. В той же час, відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», зважаючи на Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-208/2018 (2402/18) від 13.06.2019 за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 392 КПК України, учасники судового провадження на ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченим можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали

Суддя: ОСОБА_1