ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3121/20 Справа № 185/5302/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

06 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_6 про продовження строків тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000669 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, який до затримання був учнем 11-го класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня № 3 Павлоградської міської ради, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_11 ,
встановила:
У провадженні Дніпровського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження за вищевказаними апеляційними скаргами.

06 листопада 2020 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в обґрунтування якого прокурором зазначено, що враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі, особливу тяжкість злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання є підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, що може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Крім того, знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання за вчинені злочини, ОСОБА_7 , володіючи відомостями щодо потерпілої ОСОБА_9 , яка є очевидцем кримінальних правопорушень, може вплинути на неї, з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі. Вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не забезпечить належне виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та не здатні запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який поставив на обговорення питання доцільності продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши думку прокурора, який вважав за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішення цього питання, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів справи, Верховним Судом при обранні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності з вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 194, 197, 199 КПК України було враховано ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Отже, при вирішенні питання доцільності подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, приймаючи до уваги репутацію останнього, прийшла до висновку, що є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, ОСОБА_7 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії від 26.07.2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Колегія суддів, з урахуванням викладеного, вважає також доведеним ризик можливості вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень.

Крім того, знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання за вчинені злочини, ОСОБА_7 , володіючи відомостями щодо потерпілої ОСОБА_9 , яка є очевидцем кримінальних правопорушень, може вплинути на неї, з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про наявність і вагомість ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілу у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, у цьому кримінальному провадженні вказані вище ризики не зменшились, а до спливу терміну тримання під вартою вирішити справу по суті неможливо, обставини, що були підставою для взяття ОСОБА_7 під варту на час вирішення цього питання не змінилися, колегія суддів вважає, що заявлене прокурором клопотання підлягає задоволенню, а запобіжний захід, обраний обвинуваченому у вигляді тримання під вартою має бути продовжений, з урахуванням вимог п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки саме такий вид запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження, що виключає можливість застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 197, 199, 331, 401 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 05 січня 2021 року включно.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4