Справа №295/2034/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

провівши відкрите судове засідання в місті Житомирі у кримінальному провадженні №0005350 від 23.12.2019р. про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.187КК України, -

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів, оскільки він закінчується. В обґрунтування зазначив, що ризики, які існували на час обрання даного запобіжного заходу не змінилися і відсутні підстави для обрання іншого більш м`якого виду запобіжного заходу, так як обвинувачений, може переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків.

Потерпілі підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений та захисник заперечували щодо задоволення клопотання, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на міцні соціальні зв`язки, наявність у обвинуваченого на утриманні 2-х малолітніх дітей, вважають, що ризики прокурором не доведені.

Заслухавши позиції учасників провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судове засідання по розгляду кримінального провадження відкладено на 17.11.2020 для виклику свідків, термін дії попередньої ухвали закінчується 04.10.2020, підстав для зміни обраного раніше обвинуваченому запобіжного заходу на даний час немає, оскільки він обирався з урахування певних ризиків, зокрема, можливості переховуватися від суду.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому у сукупності із даними про особу, з огляду на вірогідність переховуватися від суду, дає підстави вважати, що зміна відносно обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який є неможливою та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду.
Відповідно до ст. 5 п. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Враховуючи, що на даний час не допитані свідки, та що кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому є умисним, тяжким, за своєю суттю є корисливим, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається, а тому у суду є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилятись від суду. Наявність у ОСОБА_3 2-х малолітніх дітей не зменшуює існування обґрунтованих ризиків.
У зв`язку з цим, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 331 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 грудня 2020року (включно).
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1