Справа № 212/8412/17
У Х В А Л А

17 грудня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді зі складу колегії суддів ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , відповідно до п.20-5 Перехідних положень КПК України, розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурорів про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,

встановив:

У провадженні колегії суддів Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться вказане кримінальне провадження.

Відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 застосований запобіжний захід - тримання під вартою, останній день тримання під вартою 25.12.2020 року.

Відповідно до п.20-5 Перехідних положень КПК України, у зв`язку з об`єктивною неможливістю у визначений цим Кодексом строк колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених, за відсутності члена колегії судді ОСОБА_9 , розгляд вказаного питання здійснюється головуючим суддею зі складу колегії суддів ОСОБА_1 .

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заявили клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених, посилаючись на ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, мотивуючи недоведеністю ризиків, заявлених стороною обвинувачення, а також наявності у обвинуваченого місця проживання у м. Кривий Ріг та можливості постійного заробітку.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 у вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою послались на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати 60 днів, при цьому враховує, що в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає свою силу.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Суд враховує надані захисником ОСОБА_5 документи на підтвердження його можливості проживання у м. Кривий Ріг, а також дані щодо його сімейного стану, разом з тим суд оцінює обставини пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжкого злочинів, за які може бути призначене покарання до дванадцяти років позбавлення волі.
Доводи сторони захисту щодо наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відхиляє, оскільки вказані обставини не можуть бути виключним стимулюючим фактором для запобігання ризикам визначеним ст. 177 КПК України.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, на даному етапі, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд вважає необґрунтованим та не підтвердженим належними і допустимим доказами.

Отже, суд вважає наявними ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, з огляду на тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим, з урахуванням їх віку, стану здоров`я, відсутності офіційного працевлаштування, вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення в період іспитового строку, що дає суду достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, тому інший більш м`який запобіжний захід не може в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених, судовий розгляд справи триває і не може бути закінчений з об`єктивних передумов, оскільки у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, не допитані усі потерпілі. Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 199, 331 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, суд вважає, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час розгляду даного кримінального провадження, обставини якого мають досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням стадії судового розгляду кримінального провадження та обсягу проведених процесуальних дії у справі, суд вважає, що застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню, кожному окремо, на строк 45 днів.
Керуючись ст. ст. 177, 181, 331 КПК України, суд,
постановив:

Клопотання прокурорів про продовження строку тримання під вартою обвинувачених задовольнити.

Продовжити захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою до 30 січня 2021 року включно.
Продовжити захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у виді тримання під вартою до 30 січня 2021 року включно.
В задоволенні клопотання ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу - відмовити.
Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Особою, яка утримується під вартою, в той же строк, з моменту вручення їй копії ухвали

Суддя ОСОБА_1