Справа № 446/1528/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ;

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ,;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

потерпілого ОСОБА_6 ;

представника потерпілого ОСОБА_7 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000245 від 15 червня 2020 року за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сілець Кам`янка-Бузького району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2020 року о 20:30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на ПАТ «Добротвірський завод «Буддеталь», який знаходиться по вул. І.Франка в с. Старий Добротвір Кам`янка-Бузького району Львівської області, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, наніс два удари кулаком правої руки в підборіддя ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав на землю та втратив свідомість. Як наслідок, у потерпілого виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку та забійну рану підборіддя, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України умисне спричинення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України заперечив повністю та пояснив, що дійсно 14.06.2020 близько 19:00 год. йому зателефонував товариш та повідомив, що бачив його батька з ознаками побиття, на обличчі кров. Батькові надали першу медичну допомогу, забрали додому, однак при спілкуванні з ним, він з`ясував, що у батька пропав мобільний телефон, тому дізнавшись де і з ким був батько, він поїхав на ПАТ «Добротвірський завод «Буддеталь» де побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Маючи намір з`ясувати у ОСОБА_6 обставини побиття його батька, він, обвинувачений, спитав ОСОБА_6 чи знає він батька, однак той поводив себе агресивно, і як йому здалося, зробив крок вперед для того, щоб вдарити його головою. Він не очікував такого, а тому здійснив два удари рукою та один удар ногою, від чого ОСОБА_6 впав. Після цього він з товаришем підняли ОСОБА_6 та провели назад у бокс, вони поговори, потиснули руки та розійшлися.

Також обвинувачений не заперечив, що він займався бойовим мистецтвом карате, яке на даний час викладає для дітей. Вважав, що здійснював виключно самозахист, а тому його дії не носять кримінального характеру.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість у скоєному повністю стверджується зібраними на досудовому слідстві та перевіреними у судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що 14.06.2020 близько 20:30 год. він перебував у приміщенні боксу на ПАТ «Добротвірський завод «Буддеталь», який знаходиться по вул. І.Франка в с. Старий Добротвір де допомагав лагодити автомобіль своєму знайомому ОСОБА_8 . Повідомив, що до того з ними був батько обвинуваченого ОСОБА_9 з яким у нього дійсно був конфлікт. Після цього, приїхали три автомобілі в одному з яких був ОСОБА_4 та який викликав його на вулицю. Коли він вийшов, то отримав два удари у підборіддя від ОСОБА_4 від яких упав на землю та втратив свідомість. Згодом приїхала швидка та працівники поліції.

Допитаний судом свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що в цей день близько 19:00 год. йому зателефонував обвинувачений і спитав чи є біля нього ОСОБА_6 , оскільки він хоче з ним порозмовляти. Орієнтовно через пів години приїхав з іншими людьми на трьох автомобілях і викликав ОСОБА_6 на вулицю. Вказав, що не бачив точно як безпосередньо наносились удари, однак чув крик, а коли підійшов, то ОСОБА_6 вже падав на землю, а ОСОБА_4 завдавав йому удар рукою в область голови. Потім ОСОБА_4 та його знайомий з яким вони приїхали взяли ОСОБА_6 під руки та затягли за двері боксу, де той посидів 5-7 хвилин, відійшов і пішов до умивальника щоб умитися. Свідок вказав, що бачив тілесні ушкодження у потерпілого на підборідді. Після цього приїхала карета швидкої медичної допомоги та працівники поліції.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він товаришує з ОСОБА_4 , оскільки разом займаються спортом, а ОСОБА_4 є тренером з карате у спортивному клубі. Коли він зі своїм знайомим ОСОБА_11 проїжджав по вулиці, то побачив біля дороги побитого батька обвинуваченого, про що повідомив самого обвинуваченого. Вони відвезли його додому, надали медичну допомогу, однак виявили відсутність мобільного телефону, для чого поїхали на місце події шукати телефон. Коли прибули на місце, то ОСОБА_4 почав розмовляти зі ОСОБА_8 , а через хвилину вийшов ОСОБА_6 , який говорив по телефону, а ОСОБА_8 відійшов. Коли ОСОБА_6 почав агресивно відповідати ОСОБА_4 , то він зробив крок вперед і намагався вдарити головою ОСОБА_4 , однак той у відповідь наніс два удара правою рукою в область голови, а ногою по тулубу ОСОБА_6 . Після цього останній упав, а вони підняли його та завели у бокс, де вони продовжили розмову, а він відійшов.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що він їхав у машині з ОСОБА_10 на футбол і побачили батька обвинуваченого на дорозі, у крові. Вони забрали його додому, по дорозі зателефонували до обвинуваченого ОСОБА_4 , а дома надали першу медичну допомогу. Коли з`ясували, що у батька обвинуваченого немає мобільного телефону, то вирішили поїхати на місце події і пошукати його. Про місце події та тих, хто там був, їм повідомив безпосередньо ОСОБА_9 . Коли вони прибули на місце, то він був у машині, а обвинувачений пішов розмовляти з потерпілим. В той час, коли ОСОБА_6 зробив крок вперед, то ОСОБА_4 наніс йому два удари правою рукою у підборіддя і один удар ногою, після чого ОСОБА_6 присів, його за руки підняли і відвели, а він поїхав.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він є батьком обвинуваченого і в той день був у стані алкогольного сп`яніння, тому погано пам`ятає події. Він був у час, коли вони приїхали на територію ПАТ «Добротвірський завод «Буддеталь», однак перебував у машині. Самого удару він не бачив, однак після всіх подій він виходив з машини, щоб примиритися зі ОСОБА_6 , вони подали руки однин одному та розійшлися. Підтвердив, що його син займається карате.

Висновком експерта №42/2020 від 21.07.2020 встановлено, що у потерпілого ОСОБА_6 мала місце рана підборіддя. Згідно із пред`явленої медичної картки амбулаторного хворого №026328, потерпілому встановлено діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку». Вказані тілесні ушкодження могли утворитися незадовго до звернення до медичного закладу по механізму удару, тобто можуть відповідати показам потерпілого, а саме виникнення від удару 14.06.2020. Закрита черепного-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та забійна рана підборіддя, що мали місце у потерпілого ОСОБА_6 , відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Встановлено не менше однієї точки прикладання травмуючої сили. Судово-медичних даних, які би свідчили про індивідуальні ознаки травмуючого предмету, яким були спричинені тілесні ушкодження немає. На момент проведення судово-медичної експертизи даних про можливість виникнення тілесних ушкоджень внаслідок падіння не представлено (а.с.22).

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України доведена повністю, а його дії необхідно кваліфікувати, як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Так, під час судового розгляду є повністю доведеним факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 і такі тілесні ушкодження згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Також судом встановлено з показів свідків та потерпілого, що такі тілесні ушкодження були спричинено ОСОБА_6 діями ОСОБА_4 14 червня 2020 року о 20:30 год. на території ПАТ «Добротвірський завод «Буддеталь», який знаходиться по вул. І.Франка в с. Старий Добротвір Кам`янка-Бузького району Львівської області.

Суд відзначає, що обвинувачений ОСОБА_4 сам не заперечує факту завдання ударів руками в область обличчя потерпілого ОСОБА_6 при обставинах, які вказані в обвинувальному акті. Однак, обвинувачений зазначає, що він вчиняв такі дії задля самозахисту, що слід розуміти як необхідну оборону в розумінні кримінального права.

Оцінюючи такі покази обвинуваченого суд відзначає наступне.

Згідно статті 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002р. "Про судову практику у справах про необхідну оборону", слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

Аналіз зазначеної вище норми закону та роз`яснень суду касаційної інстанції свідчить, що для констатації факту необхідної оборони потрібно встановити зокрема те, що дії, що становлять зміст необхідної оборони, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави.

В межах даної справи судом не встановлено будь-яких дій зі сторони ОСОБА_6 , які вимагали застосування дій, що вчинені обвинуваченим відносно потерпілого.

Натомість судом встановлено протилежне. Так, обвинувачений після отримання інформації від свого батька щодо конфлікту зі ОСОБА_13 , зібрав своїх знайомих, які прибули за місцем знаходження потерпілого, викликав його та наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 . Причому суд не встановив, що потерпілий намагався завдати будь-якої шкоди обвинуваченому, оскільки саме обвинувачений приїхав до нього та викликав його на вулицю для розмови.

Більше того, суд вважає нелогічними покази обвинуваченого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 в частині про те, що удари були обвинуваченим завдані через те, що потерпілий зробив крок вперед, що обвинуваченим було розцінено як намагання завдати удару головою. Як видно з обставин справи, потерпілий на момент вчинення перебував у віці 56 років, тоді як обвинувачений є особою молодого віку 34 роки. Крім того, обвинувачений володіє доброю фізичною підготовкою, є тренером з карате у спортивній школі, раніше займався цим бойовим мистецтвом. Отже, діючи добросовісно та без відповідного умислу, здійснення одного кроку вперед потерпілим, не могло бути розцінено як небезпека для життя та здоров`я обвинуваченого.

Тому, такі покази обвинуваченого суд сприймає як бажання уникнути від відповідальності за вчинене і суд вважає, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення, що відповідає стандарту доведення поза розумним сумнівом.

При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд бере до уваги, що він є особою, яка не має судимості, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом, у відповідності до ст. 66 КК України не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом, у відповідності до ст. 67 КК України не встановлено.

При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого суд виходив з наступного.

У своєму цивільному позові потерпілий ОСОБА_6 просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 240 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що від такого кримінального правопорушення він зазнав постійних душевних страждань, морально-психологічних переживань, втратив можливість повноцінно здійснювати підприємницьку діяльність, позбавлений можливості вести нормальне повноцінне життя тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частина 3 цієї статті визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи факт доведення перед судом наявності тілесних ушкоджень цивільному позивачу діями цивільного відповідача, суд вважає одночасно доведеним і факт завдання йому моральних страждань, що виразились у його фізичних та душевних стражданнях, а також вимушених життєвих змінах.

З урахуванням вимог розумності і справедливості, суд оцінює розмір такої моральної шкоди на рівні 2000,00 грн. і вважає його достатнім, а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Запобіжний захід не обирався.

Відомості про речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі сімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190,00 грн. (одна тисяча сто дев`яносто гривень нуль копійок).

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 користь ОСОБА_6 2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок) як відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1