Справа №635/4389/20
Провадження по справі 1-в/635/665/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, із неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-22 вересня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.187, ст. 198, ч.3 ст.296, ч.1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; звільнений 15 липня 2016 року за відбуттям строку покарання;

-17 жовтня 2017 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 .

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» та засуджений ОСОБА_4 надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 17 жовтня 2017 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 16 листопада 2017 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2019 року зараховано ОСОБА_4 в строк покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року, строк попереднього ув`язнення з 15 вересня 2017 року по 16 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року, з урахуванням відбутої частини покарання.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 15 вересня 2017 року, кінець строку 13 жовтня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, останній з 05 грудня 2017 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» підполковником внутрішньої служби ОСОБА_6 від 20 серпня 2020 року, засуджений характеризується з позитивного боку, мав стягнення, яке знято у встановленому законом порядку, має п`ять заохочень. На даний час до промислової зони не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою установи, до праці ставиться з розумною ініціативою, поставлені завдання виконує своєчасно та якісно. Засуджений ОСОБА_4 підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи; виконує передбачені законом вимоги персоналу; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці; бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі; відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю; прагне до підвищення та вдосконалення загальноосвітнього рівня, відвідує бібліотеку; відповідно до ст. 127 КВК України бере участь у роботі самодіяльних організацій, входить до ради колективу засуджених; підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_4 у період часу з грудня 2017 року по жовтень 2019 року був працевлаштований до цеху №1 установи, де виконував роботи з виготовлення поліетиленових пакетів.

Однак, не зважаючи на таку характеристику засудженого ОСОБА_4 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має дві непогашені судимості, а саме: 1) за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2010 року за ч. 2 ст. 187, ст. 198, ч. 3 ст.296 КК України, яким його засуджено до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільненого 15 липня 2016 року за відбуттям строку покарання, 2) вироком Нововодолазького районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України, яким останнього засуджено до 3 років 3 місяців позбавлення волі

Наявність непогашених судимостей свідчить про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення кримінальних правопорушень та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 15 вересня 2017 року, за час утримання в установі виконання покарань м. Харкова №27 характеризувався з посереднього боку, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року за вчинення кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Не зважаючи на те, що засуджений має п`ять заохочень, що застосовувалися до останнього протягом відбування покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», засуджений допускав порушення режиму тримання, а саме : зберігання заборонених предметів (два шила кустарного виробництва), за що на нього було накладено стягнення у вигляді догани і хоча зазначене стягнення на день розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення погашене у встановленому законом порядку, його накладення 28 лютого 2019 року не може свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.

Згідно Витягу з протоколу №43 від 24 жовтня 2018 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України засудженому ОСОБА_4 відмовлено у направленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №21 від 22 травня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, які не стала на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №41 від 09 жовтня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України як особі, яка написала заяву про відмову.

Разом з тим, після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення, до останнього було застосовано лише два заохочення, одне з яких у вигляді дострокового зняття раніше накладеного стягнення, інше у вигляді подяки за виконання обов`язків покладених КВК України та ПВР установи, виконання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки. Останнє заохочення застосовано до засудженого 15 жовтня 2019 року.

Крім того, як вбачається із матеріалів особової справи в 2018 році засуджений характеризувався посередньо, в 2019 році засуджений характеризувався негативно.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року.

За вказаних обставин суд також ставиться критично до висновку адміністрації установи щодо доведення ОСОБА_4 виправлення та можливості його умовно-дострокового звільнення .

В матеріалах особової справи на засудженого мається рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 січня 2019 року, яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 було стягнуто 8070 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення. Як вбачається зі змісту зазначеного рішення суду, ОСОБА_4 був обізнаний про подання потерпілим позову в порядку цивільного судочинства, в рамках цивільної справи засудженим надана заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги не визнає. При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо виконання засудженим вказаного рішення суду та відшкодування ним вищевказаних сум. Також матеріали справи не містять даних щодо погашення останнім судових витрат та взагалі здійснення будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення процесу відшкодування завданої шкоди потерпілому та судових витрат з моменту постановлення вироку суду, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1