Дата документу 26.01.2021 Справа № 335/2588/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/258//20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/540/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хлйники Гомельської області Республіки Білорусь, громадянина України, який неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має професійно-технічну освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
17 червня 2010 року Верховенським районним судом за ч.2 ст.15 ч.5 ст.185, ч.1 ст.69, ч.5 ст.185, ч.1 ст.69, ч.1 ст.263, ч.2 ст.358, ч.2 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. 02 вересня 2011 року звільнений від відбування покарання на підставі постанови Селидівського суду Донецької області від 25 серпня 2011 року на підставі акта про амністію;
14 травня 2012 року Буденовським районним судом м.Донецька за ч.3 ст.185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28 грудня 2020 року, якою останньому продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 25 лютого 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3-5 ч.1 ст.177 КПК України, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції змінити, обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, з покладенням певних обов`язків, які він зобов`язується дотримуватись.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під вартою він перебуває більше 1 року, а тому ризики вже відсутні.
Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою і повинно бути розцінено з урахуванням всіх обставин провадження, зокрема, особи потерпілого, який був судимий за ч.1 ст.115 КК України.
На той період, коли він не перебував під вартою, він був єдиним, хто утримував сім`ю.

Згідно з ухвалою суду, на розгляді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Ухвалою колегії суддів від 27 березня 2020 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 25 травня 2020 року включно, без визначення розміру застави. Ухвалами колегії суддів від 21 травня 2020 року, 08 липня 2020 року, 05 серпня 2020 року,17 вересня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою було продовжено, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 спливає 13 листопада 2020 року, однак до спливу строку тримання під вартою завершити кримінальне провадження неможливо з незалежних від суду причин.
В судовому засіданні, відповідно до вимог ст.331 КПК України, колегією суддів поставлено на обговорення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .
Прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, не змінились, а обвинувачений зможе ухилятись від суду, впливати на потерпілих та свідків, перешкодити кримінальному провадженню.
Захисник та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор не надав доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК України, захисник просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Потерплі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали прокурора та також просили продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, судом поставлено на обговорення питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 .
Підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді цього питання.
При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, прокурора, думка потерпілих, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке є особливо тяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у судовому засіданні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, ризик перешкоджання обвинуваченим встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
З матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали вбачається, що суд врахував наявність обґрунтованої підозри, тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , відомості про особу останнього.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Доводи апелянта про те, що суд мав врахувати відомості про особу самого потерпілого, є непереконливими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він є єдиним, хто утримував свою сім`ю, об`єктивно нічим не підтверджені та правильності висновків суду першої інстанції теж не спростовують.
Згідно з наявними матеріалами, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в т.ч. тяжких та особливо тяжких, неодружений, не працює.
Те, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню дитину, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості інкримінованого останньому правопорушення та суворість покарання, яке йому загрожує, не зменшує встановлених ризиків.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28 грудня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 25 лютого 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4