УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001318 від 16.07.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.212, ч.2 ст.366, ч.2 ст.209 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

31 серпня 2020 року прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001318 від 16.07.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.212, ч.2 ст.366, ч.2 ст.209 КК України, про арешт майна, яке було виявлено та вилучено 20.08.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що Слідчим управлінням ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001318 внесеному до ЄРДР 16.07.2020 року, за фактами внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців завідомо неправдивих відомостей, ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами суб`єктів господарської діяльності, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинили тяжкі наслідки, а також набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом у тому числі здійснення фінансових операцій вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України.

Крім цього, встановлено, що в період 2019-2020 на території України здійснює незаконну діяльність група осіб, до складу якої входять: ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , яка полягає у наданні послуг з мінімізації податкових платежів з метою ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах суб`єктам реального сектору економіки шляхом документального оформлення безтоварних операцій з використанням реквізитів підконтрольних підприємств, з ознаками фіктивності та транзитності.

Під час досудового розслідування, на підставі ухвал Шевченківського районного суду м. Києва, 20.08.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення обшуків було виявлено та вилучено майно і документи, які мають значення для досудового розслідування, а саме: мобільний телефон марки Iphone з написом на задній частині (Product) red; мобільний телефон марки Iphone 11 Pro зеленого кольору; мобільний телефон марки Iphone 6S model A1688 FCC id: НОМЕР_1 білого кольору; мобільного телефону марки Iphone 7 Plus model А1784 FCC id: BCGE3092A чорного кольору; мобільного телефону марки Samsung s/n R58M47KLP9N червоного кольору; ноутбуку macbook 12 model A1534 serial CO2Y30301CHH22 сірого кольору.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що за даною адресою фактично проживає ОСОБА_6

21.08.2020 вищевказане майно і документи було визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0001318 від 16.07.2020.

Виходячи з викладеного на даний час у слідства виникла необхідність в накладені арешту на виявлене та вилучене майно під час проведення обшуку 20.08.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів, та яке на думку органу досудового розслідування має значення для встановлення істини в кримінальному провадженні №0001318 та підтверджує факт вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні 03.09.2020 клопотання підтримав з підстав у ньому наведених та просив задовольнити. Зазначив, що під час проведення обшуку, слідчим оглянуто вказане майно та встановлено, що воно містить інформацію по кримінальному провадженні. Стверджував, що така обставина підтверджується зокрема протоколом огляду, який на підтвердження своїх доводів зобов`язувався надати у наступному судовому засіданні 04.09.2020.

Разом з тим, у судове засідання 04.09.2020 прокурор не прибув, документів на підтвердження своїх доводів слідчому судді не надав.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 категорично заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, вважала його необґрунтованим. Зазначила, що вилучене майно не має ознак речових доказів для кримінального провадження. Зауважила, що прокурор звернувся до слідчого судді з порушенням встановлених строків на його подачу.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, заслухавши учасників судового розгляду, слідчий суддя вважає, що воно не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Однак, матеріали клопотання про арешт майна та матеріали кримінального провадження, які є у розпорядженні слідчого судді, не містять належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор посилається на те, що вилучене під час обшуку майно, має доказове значення у кримінальному провадженні, також прокурор у судовому засіданні 03.09.2020 стверджував, що слідчим було оглянуто вказане майно та встановлено, що воно містить інформацію необхідну для встановлення істини у кримінальному провадженні, зобов`язувався надати таку постанову у наступному судовому засіданні. Однак належних доказів про відповідність вилученого майна вимогам ст.98 КПК України та наявність ознак речових доказів у кримінальному провадженні №0001318 до клопотання прокурором не долучено, а також не наведено в судовому засіданні, при цьому, протокол огляду, який зобов`язувався надати прокурор для підтвердження своїх доводів, що на вказаному майну міститься інформація, яка має доказове значення для кримінального провадження, та на підтвердження відповідності такого майна критеріям ст.98 КПК України, слідчому судді надано не було.

При цьому, ані зі змісту клопотання про арешт майна, ані з інших матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання, не вбачається які саме ознаки вилученого майна вказують на його відповідність критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

Так, посилання прокурора на те, що вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та має доказове значення у ньому, без посилання на підтверджуючі документи та належного обґрунтування, не є безумовною підставою вважати таке майно речовим доказом у кримінальному провадженні.

В даному випадку слід звернути увагу й на рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007, у якому зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

Отже, з наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів не вбачається належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а також можливості використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001318 від 16.07.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.212, ч.2 ст.366, ч.2 ст.209 КК України, про арешт майна, а саме: мобільного телефону марки Iphone з написом на задній частині (Product) red; мобільного телефону марки Iphone 11 Pro зеленого кольору; мобільного телефону марки Iphone 6S model A1688 FCC id: НОМЕР_1 білого кольору; мобільного телефону марки Iphone 7 Plus model А1784 FCC id: BCGE3092A чорного кольору; мобільного телефону марки Samsung s/n R58M47KLP9N червоного кольору; ноутбуку macbook 12 model A1534 serial CO2Y30301CHH22 сірого кольору, яке було виявлено та вилучено 20.08.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголосити 08 вересня 2020 року о 08 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1