Справа №587/3048/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/256/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законних представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_13 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 на вирок Сумського районного суду Сумської області, від 11 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту на строк 45 діб.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_13 5779 грн. матеріальної шкоди, а в іншій частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. ст. 75; 76 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом 1 року іспитового строку, з покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 5779 грн. матеріальної шкоди, а в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави по 148,31 грн. з кожного процесуальних витрат у зв`язку з проведенням у кримінальному провадженні судової товарознавчої експертизи та по 2860 грн. з кожного процесуальних витрат у зв`язку з проведенням судової будівельного технічної та товарознавчої експертизи.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 приблизно у кінці березня 2017 року, достовірно знаючи, що в будинку АДРЕСА_3 ніхто не проживає, вирішили вчинити крадіжку чужого майна з зазначеного домоволодіння.

За кілька днів потому, у кінці березня 2017 року, близько о 23 ї год., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , прийшовши до домоволодіння АДРЕСА_3 , перелізли через дерев`яні ворота та проникли на територію вказаного домоволодіння, що належить потерпілій ОСОБА_13 .

Підійшовши до будинку, виставивши вікно, що розташоване праворуч від вхідних дверей, через віконний отвір ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проникли до будинку та почали шукати речі які можна викрасти.

У одній з кімнат ОСОБА_8 побачив грубу опалення будинку обладнану виробами з чавуну, а саме, двома варочними плитами разом з в`юшками, топічними дверцятами, піддувальними дверцятами, одним колісником, які вирішили викрасти.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за допомогою попередньо підготовленої металевої монтувалки, яку останній взяв з собою з дому, вирвали вказані чавунні вироби з груби та склали їх на підлогу.

Продовжуючи свої дії по викраденню майна, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вгледівши металеві батареї системи обігріву будинку, також вирішили їх викрасти, однак розуміючи, що відразу все викрадене їм не вдасться перенести, вирішили в подальшому повернутись до приміщення будинку.

Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 через віконний отвір перенесли вироби з чавуну з груби опалення на подвір`я вказаного домоволодіння та вирішили сховати їх у приміщенні гаражу, який розташований на території цього ж домоволодіння.

З цією метою, ОСОБА_7 за допомогою металевої монтувалки віджав металеву рамку для кріплення навісного замка на вхідних дверях до приміщення гаражу та разом з ОСОБА_8 проникли до приміщення гаража, де сховали викрадені вироби з чавуну.

Перебуваючи в приміщенні гаражу, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знайшли різноманітні вироби з металу, загальною вагою 100 кг., вартістю 420 грн., вирішивши їх викрасти.

Склавши зазначені металеві вироби до попередньо знайдених у приміщенні гаражу двох поліетиленових мішків, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 викрали вказане майно, перенісши його до місця мешкання ОСОБА_8 , що розташоване у АДРЕСА_2 , де сховали викрадене майно на території домоволодіння.

Наступного дня, близько 23 ї год., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернулись за попередньо підготовленим для викрадення майном, яке вони сховали у гаражі на території домоволодіння ОСОБА_13 .

ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 проникнувши на територію двору, а потім до приміщення гаражу, звідки, діючи таємно, викрали попередньо підготовлене майно: грубу чавунна (варочну плиту) з вісьмома в`юшками, вартістю 325 грн.; грубу чавунну (варочну плиту) з вісьмома в`юшками, вартістю 450 грн.; чавунні топочні дверцята, вартістю 135 грн.; чавунні піддувальні дверцята, вартістю 100 грн.; чавунний колісник, вартістю 100 грн., яке помістили до двох поліетиленових мішків, які матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_13 не становлять, які знайшли у приміщенні гаражу, та перенесли викрадені речі до домоволодіння ОСОБА_8 , де заховали викрадене у дровнику.

Крім того, через декілька днів, тобто на початку квітня 2017 року, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, вирішили повернутися до домоволодіння потерпілої ОСОБА_13 з метою скоєння крадіжки батарей для опалення.

Діючи таємно для оточуючих, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 через вхідну хвіртку з боку городу проникли на територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_13 , по АДРЕСА_3 підійшли до будинку, у стіні якого праворуч від вхідних дверей знаходилася дерев`яна віконна рама. Виставивши вказану дерев`яну раму, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 проникли до будинку.

Перебуваючи у приміщенні будинку, за допомогою розвідного ключа, який ОСОБА_7 заздалегідь взяв із собою з дому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відкрутивши одну чавунну батарею на 6 секцій, вартістю 600 грн., та шість чавунних батарей на 7 секцій, вартістю 2100 грн. через віконний отвір перенесли батареї опалення з будинку до подвір`я домоволодіння.

Перебуваючи на території домоволодіння, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , реалізовуючи свій намір спрямований на заволодіння майном ОСОБА_13 , вирішили проникнути до приміщення сараю належного їй домоволодіння щоб звідти викрасти інші металеві вироби які вони раніше вирішили викрасти.

Реалізуючи задумане, ОСОБА_7 , підійшовши до вхідних дверей сараю, відігнув металевий цвях та відчинив двері. Після цього, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 зайшли до приміщення сараю звідки викрали п`ять металопластикових каналізаційних труб, вартістю 375 грн.

Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перенесли викрадені батареї та каналізаційні труби до домоволодіння ОСОБА_8 , де заховали їх на території домоволодіння.

У результаті викрадення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майна потерпілої ОСОБА_13 останній було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 4605 грн.

На вирок суду від захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 надійшли апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі ставить питання про зміну вироку суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, шляхом звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням протягом 1 року іспитового строку.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, належним чином не врахував те, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, не намагаючись виправдатись, добровільно частково усунув заподіяну шкоду, позитивно характеризується, має незадовільний стан здоров`я і є особою молодого віку.

Звертає увагу захисник й на позицію ювенальної превенції Сумського РВП ГУНП України в Сумській області, служби у справах дітей Сумської РДА та органу пробації, які не наполягали на призначенні ОСОБА_7 покарання пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Вказує захисник й на те, що на даний час ОСОБА_7 одружився, перебуваючи у шлюбі, чекає народження дитини.

На думку захисника, вказані обставини у своїй сукупності вказують на можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання.

Представник потерпілої ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_14 в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винним за ст. 185 ч. 3 КК України з призначенням максимального виду покарання. Також, представник ОСОБА_14 в апеляційній скарзі ставить питання про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 в повному обсязі.

Апеляційні вимоги представник потерпілої ОСОБА_14 обґрунтовує тим, що суд, призначаючи обвинуваченим покарання, належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення.

Звертає увагу представник потерпілої й на розмір збитків завданих діями обвинувачених. На його думку, збитки становить 52836 грн., що значно перевищує ту частину коштів, що в добровільному порядку потерпілій відшкодували обвинувачені.

Представник потерпілої ОСОБА_14 зазначає й про те, що потерпіла ОСОБА_13 у зв`язку з діями обвинувачених зазнала суттєвих моральних страждань які в повній мірі виправдовують заявлений в цивільному позові розмір моральної шкоди, а саме по 10000 грн. з кожного обвинуваченого.

Ставить під сумнів представник потерпілої ОСОБА_14 і наявність щирого каяття обвинувачених та їхнього активного сприяння розкриттю злочину, оскільки камерами відеоспостереження з сусідніх будинків було зафіксовано, що в злочинних діях приймало чотири особи, однак слідством встановити інших осіб не виявилось можливим. При цьому, на думку представника, обвинувачені також не змогли пояснити яким чином вони таку кількість металолому доставили до метало прийомного пункту розташованого за декілька кілометрів.

На думку представника потерпілої, поведінка обвинувачених, як під час судових засідань, так і поза межами суду, вказує не на їх щире каяття, а на їх спробу у такий спосіб уникнути покарання, а тому суд дійшов до помилкового висновку про можливість їх виправлення, шляхом застосування такого покарання яке визначив суд.

У ході апеляційного розгляду представник потерпілої ОСОБА_14 уточнив апеляційні вимоги та пояснив, що у зв`язку з добровільним відшкодуванням потерпілими частини завданих матеріальних збитків та в повному обсязі моральної шкоди, він і потерпіла ОСОБА_13 не підтримують апеляційні вимоги в частині призначення більш тяжчого покарання обвинуваченим та в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про заперечення апеляційних скарг, пояснення потерпілої ОСОБА_13 її представника адвоката ОСОБА_14 про підтримку змінених вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_14 та заперечення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та законних представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про підтримку апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та заперечення апеляційної скарги представника потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу мотиви апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_14 задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що оскільки висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненому та кваліфікації їх дій за ст. 185 ч. 3 КК України сторонами судового провадження не оскаржуються, у тому числі і захисником ОСОБА_9 та представником потерпілої ОСОБА_14 у їх апеляційних скаргах то, відповідно до ст. 404 КПК України, колегія суддів, виходячи з апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та змінених апеляційних вимог представника потерпілої адвоката ОСОБА_14 , не вбачає підстав для перевірки висновків суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 3 КК України та в частині вирішення судом цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_14 щодо вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки ці висновки суду не оскаржуються в апеляційних скаргах, а у колегії суддів відсутні підстави для прийняття рішення з покращенням становища обвинувачених.

З цих же підстав, відповідно до ст. 404 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для перевірки висновків суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ст. 185 ч. 3 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту на строк 45 діб, оскільки ці висновки суду не оскаржуються в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 та змінених апеляційних вимогах представника потерпілої адвоката ОСОБА_14 .

Перевіряючи апеляційні вимоги захисника ОСОБА_9 щодо можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не у повній мірі дотримався вимог ст. ст. 65; 89; 104 КК України, як закону України про кримінальну відповідальність.

Так, з вступної частини вироку суду вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання виходив з того, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Сумського районного суду Сумської області, від 15 червня 2017 року, за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 20 грудня 2017 року знятий з обліку в Сумському районному секторі з питань пробації, у зв`язку з відбуттям терміну покарання.

За таких обставин, виходячи з того, що кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 були вчинені до постановлення вироку Сумського районного суду Сумської області, від 15 червня 2017 року, і ОСОБА_7 станом на 20 грудня 2017 року відбув покарання за вказаним вироком то, згідно до ст. 89 КК України, на час ухвалення вироку судом першої інстанції у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 вважається таким, що не має судимості, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_7 протягом року після відбуття покарання у виді громадських робіт вчиняв нові кримінальні правопорушення.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне застосування ст. 89 КК України, як закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. ст. 409; 413 КПК України є підставою для зміни вироку суду, шляхом виключення з вступної частини вироку Сумського районного суду Сумської області, від 11 листопада 2019 року, вказівки про судимість ОСОБА_7 за вироком Сумського районного суду Сумської області, від 15 червня 2017 року, за ст. 185 ч. 3 КК України.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання та вирішуючи питання про можливість його виправлення без реального відбування покарання повинен був виходити з того, що ОСОБА_7 згідно ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості.

З матеріалів провадження вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виходив з того, що ОСОБА_7 в цілому задовільно характеризується, займається суспільно корисною працею, працюючи за цивільно правовими договорами ( т. 1 а. п. 142, 144, 146). Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 є те, що він скоїв злочин будучи неповнолітнім, свою вину визнав в повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показами як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні, сприяв розкриттю злочину і встановленню істини по справі, завдану шкоду частково відшкодував в добровільному порядку, має слабкий стан здоров`я та хронічне захворювання, з приводу якого перебуває на обліку в медичному закладі ( т. 1 а. п. 117, 124 128, 129). Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено не було.

У ході апеляційного розгляду, законним представником ОСОБА_7 ОСОБА_11 у добровільному порядку було відшкодовано в рахунок відшкодування завданих збитків потерпілій ОСОБА_13 18000 грн.

Відповідно до звіту служби у справах дітей Сумської РДА про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , від 2 липня 2018 року, з метою перевиховання неповнолітнього ОСОБА_7 найбільш доцільні заходи, що не пов`язані з позбавленням волі (т. 1 а. п. 172 173).

Згідно до досудової доповіді начальника Сумського районного сектору Сумського відділу з питань пробації про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , враховуючи інформацію яка характеризує особу обвинуваченого, на думку органу пробації, обвинувачений ОСОБА_7 потребує середнього рівня нагляду без ізоляції від суспільства (т. 1 а. п. 54 55).

За таких обставин, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_7 , тяжкості наслідків, які настали від кримінального правопорушення, особи ОСОБА_7 , обставин, які пом`якшують його покарання, добровільного відшкодування завданої шкоди, висновків служби дітей та органу пробації, приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи у неповнолітньому віці, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування ним покарання у виді арешту на строк 45 діб.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та, відповідно до ст. ст. 407 ч. 1 п. 2; 409 ч. 1 п. 1, п. 4; 410 ч. 1 п. 2; 413 п. 1 КПК України, до висновку про необхідність зміни вироку суду у частині призначеного покарання ОСОБА_7 , шляхом звільнення його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на протязі іспитового строку, відповідно до ст. ст. 75; 76; 104 КК України.

Перевіряючи змінені вимоги апеляційної скарги представника потерпілої адвоката ОСОБА_14 , щодо рішення суду першої інстанції про відшкодування збитків потерпілій ОСОБА_13 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що у кримінальному провадженні представником потерпілої було заявлено цивільний позов, який у ході судового розгляду було уточнено. Представник потерпілої ОСОБА_14 , просив стягнути з обвинувачених на користь потерпілої по 15302,50 грн. матеріальної шкоди ( т. 1 а. п. 81 82, 83 84) та по 9000 грн. моральної шкоди.

З розписок потерпілої ОСОБА_13 вбачається, що вона отримала від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди по 2302,50 грн. та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з кожного ( т. 1 а. п. 64, 65).

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд виходив з того, що згідно висновку судової будівельно технічної та товарознавчої експертизи № 19/119/12/65е, від 28 січня 2019 року, вартість, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, ремонтно будівельних робіт, проведення яких необхідне в домоволодінні потерпілої для усунення пошкоджень, завданих кримінальним правопорушенням, складає 28236 грн., при цьому, вартість цих ремонтно будівельних робіт, з урахуванням висновку товарознавчої експертизи № 19/119/9-3/1521е, від 13 травня 2017 року, становить 11558 грн. ( т. 1 а. п. 201 207).

Вирішуючи питання щодо вартості пошкодженого майна та вартості ремонтно будівельних робіт, суд встановив, що діями обвинувачених потерпілій завдано шкоду, яка полягає у пошкодженні майна потерпілої на суму 11558 грн. Розмір шкоди завданої пошкодженням майна судом було встановлено з висновку експертизи, а також з пояснень в судовому засіданні експерта ОСОБА_15 , який пояснив, що розмір завданої шкоди в сумі 11558 грн. ним визначений саме з врахуванням висновку товарознавчої експертизи № 19/119/9 3/1521е, від 13 травня 2017 року, а розмір шкоди в сумі 28236 гривень визначений без врахування висновку товарознавчої експертизи, від 13 травня 2017 року, яка була проведена з врахуванням того, що пошкоджене майно було у використанні.

У ході апеляційного розгляду захисники обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали суду апеляційної інстанції розписки потерпілої ОСОБА_13 , з яких вбачається, що законними представниками обвинувачених у добровільному порядку в рахунок завданої шкоди було відшкодовано потерпілій кожним по 18000 грн.

При цьому, як було встановлено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, грошові кошти в сумі 36000 грн., а саме по 18000 грн., які були передані обвинуваченими потерпілій під час апеляційного розгляду, були передані на відшкодування матеріальних збитків, а на думку потерпілої та її представника ОСОБА_14 18000 грн. це кошти за відшкодування матеріальних збитків і 18000 грн. це кошти на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, на час апеляційного розгляду обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх законними представниками у добровільному порядку було відшкодовано потерпілій ОСОБА_13 завданих збитків на загальну суму 42605 грн. кожним по 2302,5 грн., 1000 грн. та 18000 грн.

Також судом апеляційної інстанції враховується, що судом при ухваленні вироку на користь потерпілої ОСОБА_13 з обвинувачених було стягнуто 11558 грн. шкоди завданої пошкодженням майна вартість відновлювальних робіт системи опалення.

Таким чином, колегія суддів, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає, що сума збитків відшкодована обвинуваченими та їх законними представниками, одночасно з сумою збитків стягнутих судом при ухваленні вироку в повному обсязі покриває, як матеріальні так і моральні збитки завдані потерпілій ОСОБА_13 кримінальним правопорушенням вчиненим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку суду в частині вирішення судом позовних вимог про стягнення з обвинувачених матеріальної та моральної шкоди.

Мотиви апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_14 в частині необхідності стягнення з обвинувачених більшого розміну матеріальних збитків не доводять необхідності відшкодування завданих збитків у більшому розмірі ніж визначив суд у вироку та того розміру відшкодування, що було відшкодовано стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 409; 413; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Сумського районного суду Сумської області, від 11 листопада 2019 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , змінити у частині призначеного покарання ОСОБА_7 .

На підставі ст. ст. 75; 104 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у виді арешту на строк 45 діб з випробуванням на протязі 1 року іспитового строку.

На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Виключити з вступної частини вироку Сумського районного суду Сумської області, від 11 листопада 2019 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вказівку про судимість ОСОБА_7 за вироком Сумського районного суду Сумської області, від 15 червня 2017 року, за ст. 185 ч. 3 КК України.

В іншій частині вирок Сумського районного суду Сумської області, від 11 листопада 2019 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,