ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1393/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2432/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2020 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Харківського апеляційного суду:
- головуючого судді ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6
-засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засудженому ОСОБА_7 не підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5ст.72 КК України(пряма дія Закону № 2046-VIII), оскільки злочин він вчинив 18.07.2017, тобто після зміни цього закону, тому під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України (Закон України № 2046-VIII від 18.05.2017 року), яка діє з 21.06.2017 року.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року скасувати, перерахувати строк його попереднього ув`язнення з 21.07.2017 року по 15.11.2018 року та з 25.02.2019 року по 01.07.2019 року.
Зазначає, що посилання суду під час прийняття рішення є невірними, судом не враховані ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII та Постанова Великої палати Верховного Суду від 29.08. 2018 року, а також ст. 539 КПК України, яка не дозволяє погіршувати стан засудженого.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку засудженого, який просив задовльнити апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як вбачається, з матеріалів особової справи, ОСОБА_7 було засуджено вироком Люботинського міського суду Харківської області від 12.04.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Люботинського міського суду Харківської області від 23.02.2017 у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі та визначено остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі Запобіжний захід до набрання вироком законної сили, у вигляді тримання під вартою засудженому залишено без змін. Строк відбування покарання передбачено рахувати з 21.07.2017.

Згідно вказаного вироку злочин було скоєно засудженим 18 липня 2017 року. Даний вирок набрав законної сили 15.11.2018.

В той же час вироком Люботинського міського суду Харківської області від 23.02.2017 року засудженого визнано винним у злочині, скоєному в серпні 2016 року й передбаченому ч. 1 ст. 185 КК України

Цим же вироком засудженого на підставі ст. 75 КК України було звільнено від відбуття покарання.

26.06.2019 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова засудженого визнано винним у злочині, скоєному в грудні 2016 року й передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно вказаного вироку у даному (останньому) кримінальному провадженні щодо засудженого запобіжний захід не обирався.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції в редакції від 26.11.2015 року) зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року (справа №663/537/17): положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.
Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).
Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).
Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
Злочин у кримінальному провадженні щодо якого до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід тримання під вартою було вчинено ним після 20 червня 2017 року, а саме 18 липня 2017 року, отже строк попереднього ув`язнення зарахуванню із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі не підлягає.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді