Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
28 січня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Луцький слідчий ізолятор кримінальне провадження № 0000243 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишів Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2016 року за ч. 1 ст. 187 КК України до чотирьох років позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначено покарання чотири роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2016 року, остаточне покарання призначено чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з 17.05.2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 25 квітня 2017 року по 05 червня 2018 року та з 27 грудня 2018 року по день набрання вироку законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 700 грн; на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 593,22 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 17 січня 2017 року близько 17.15 год, перебуваючи в кардіологічному відділенні Луцької міської клінічної лікарні, що по пр. Відродження 13 в м. Луцьк Волинської області, повторно таємно викрав із сумки потерпілої ОСОБА_8 гаманець з грошовими коштами в сумі 700 грн та банківською карткою № НОМЕР_1 АТ Укргазбанк на ім`я ОСОБА_10

17 січня 2017 року приблизно біля 17.22 год. ОСОБА_5 , знаходячись біля банкомату ПриватБанк, що за адресою: м. Луцьк пр. Відродження 13 Волинської області, знаючи пін-код картки, який знаходився у гаманці, повторно, таємно викрав з банківської картки № НОМЕР_1 АТ Укргазбанк на ім`я ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 3200 грн, шляхом проведення трьох операцій по зняттю готівки з карткового рахунку ОСОБА_10 . Пізніше, о 17.40 год. ОСОБА_5 , перебуваючи біля банкомату ПриватБанк, що за адресою: м. Луцьк пр. Молоді 21 Волинської області, повторно, таємно викрав із вказаної банківської картки 700 грн, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 шкоду на загальну суму 3900 грн та потерпілій ОСОБА_8 700 грн.

23 лютого 2017 року близько 10.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись в педіатричному кабінеті № 37 КЗ Луцька міська дитяча поліклініка, що по пр. Волі 3а в м. Луцьк Волинської області, повторно таємно викрав із сумки потерпілої ОСОБА_11 гаманець вартістю 150 грн з грошовими коштами в сумі 200 грн та 51 долар США, що згідно курсу НБУ становить 1375 грн, тональний крем вартістю 160 грн та дисконтні картки, які не становлять матеріальної цінності, спричинивши ОСОБА_11 шкоди на загальну суму 1885,47 грн.

28 лютого 2017 року приблизно о 10.30 год. ОСОБА_5 , маючи умисел на викрадення чужого майна, повторно, незаконно проник до побутової кімнати клініко-діагностичної лабораторії, що знаходиться на шостому поверсі Волинської обласної клінічної лікарні, що по пр. Грушевського 21 в м. Луцьк Волинської області, звідки таємно викрав жіночу сумку, належну ОСОБА_12 , вартістю 202,67 грн, в якій знаходились гаманець вартістю 61,50 грн з грошовими коштами в сумі 300 грн, 20 доларів США, що згідно довідки НБУ становить 540 грн, косметичні засоби, що матеріальної шкоди для потерпілої не становлять, а також жіночу сумку, належну ОСОБА_13 , вартістю 143,17 грн, в якій знаходився гаманець, вартістю 53 грн, з коштами в сумі 689 грн, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_13 , дві банківські картки ПриватБанк, дисконтні картки та косметичні засоби, що для потерпілої матеріальної цінності не становлять, завдавши ОСОБА_12 шкоди на загальну суму 1104,17 грн, а ОСОБА_13 - 885,17 грн.

20 березня 2017 року близько 09.20 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у відділенні променевої терапії Волинського обласного онкологічного диспансеру, що по вул. Тімірязєва 1 в м. Луцьк, таємно викрав з сумки потерпілої ОСОБА_9 , яка знаходилась у шафі, гаманець вартістю 193 грн. з наявними грошовими коштами в сумі 170 грн, банківську картку Приватбанк, яка не становить матеріальної цінності. Пізніше, о 09.21 год. ОСОБА_5 , перебуваючи біля банкомату ПриватБанк, що за адресою: м. Луцьк вул. Львівська 61д Волинської області, таємно викрав із вказаної банківської картки 100 грн, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 шкоди на загальну суму 463 грн.

В апеляційних скаргах:

Захисник-адвокат ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодних належних та допустимих доказів причетності ОСОБА_5 до інкримінованих йому чотирьох епізодів злочинної діяльності, а досліджені докази, на яких ґрунтується вирок суду, на його думку, є недопустимими, оскільки вони отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України. Зокрема, під час досудового розслідування слідчим порушено процедуру впізнання особи за фотознімками, у зв`язку з чим протокол пред`явлення ОСОБА_5 від 16.03.2017 року є неналежним доказом, викрадені сумки, гаманці не були опечатані та приєднані до справи, як того вимагає закон, а відтак висновок суду про те, що дані речі знаходились в опечатаному вигляді з підписами слідчого та понятих (цілісність не порушена не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Доводить, що на викрадених предметах відсутні будь-які відбитки пальців ОСОБА_5 , про що і прямо зазначено в протоколі огляду місця події від 28.02.2017 року. По епізоду викрадення 20.03.2017 року сумки ОСОБА_9 , в якій знаходились кошти та банківські картки, то жоден свідок, як і сама ОСОБА_9 , ОСОБА_5 ні у відділенні лікарні, ні навіть близько лікарні, не бачили.
Просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_5 не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, в задоволенні цивільних позовів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 відмовити, і зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення, починаючи з 27.03.2017 року дати поміщення ОСОБА_5 до ІТТ № 1 ГУНП у Волинській області для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000243 по 05.06.2018 року та з 27.12.2018 року по день набрання вироку законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_5 , вказує, що суд, на його думку, обґрунтував оскаржуваний вирок висновками, які не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зокрема, не дав відповідної оцінки доказам, які не підтверджують його винуватість у крадіжках відсутність відбитків його пальців на речових доказах. Доводить, що всі докази обвинувачення є безпідставними, а тому просить вирок суду скасувати у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні вказаних крадіжок, і зарахувати в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення, починаючи з 27.03.2017 року по 05.06.2018 року та з 27.12.2018 року по день набрання вироку законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання поданих апеляційних скарг та клопотання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, думку прокурора про залишення вироку без змін та вирішення питання обчислення строку попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_14 підлягають частковому задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, підтверджується сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана правильна юридична оцінка, і є обґрунтованим.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_14 в апеляційних скаргах щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, побудованих на сумнівних, з їхнього погляду, доказах, спростовуються зібраними у справі доказами, і не заслуговують на увагу.
Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_8 , 17 січня 2017 року близько 17.00 год. виявила в сумці відсутність свого гаманця, в якому знаходились 700 грн, банківська картка АТ Укргазбанк її чоловіка та пін-код до цієї картки, з якої впродовж 40 хв. чотири рази поспіль було знято кошти на загальну суму - 3900 грн.

Факт викрадення ОСОБА_5 гаманця ОСОБА_8 підтверджується протоколом огляду місця події від 17.01.2017 року, протоколом тимчасового доступу до речей і документів та протоколом огляду предмету від 10.05.2017 року оптичного диску для лазерних систем зчитування (відеозапис з магазину Грономаркет, що по пр. Молоді 21 в м. Луцьк), який визнаний речовим доказом і оглянутий в судовому засіданні. На вказаному відеозаписі зафіксовано особу чоловічої статті, зовні схожу на ОСОБА_5 , яка біля банкомату, що по пр. Молоді 21 в м. Луцьк, знімає кошти.

З банківської виписки за договором № CD1-0000289-Ф/14-RIV, що належить ОСОБА_10 , за період з 17.01.2017 року по 20.01.2017 року, вбачається, що 17.01.2017 року чотири рази поспіль в один проміжок часу було знято кошти на загальну суму 3900 грн ( т. 2 а.с. 35).

Із технічного носія інформації перебігу судового слідства слідує, що ОСОБА_5 не заперечує факту перебування 17 січня 2017 року в районі Луцької міської клінічної лікарні, оскільки знаходився у бабусі. На пр. Молоді 21 в цей день дійсно знаходився біля банкомату, маючи намір зняти гроші з бабусиної банківської картки, однак не зняв, так як шукав куди поклав картку.

Що ж стосується доводів захисника про незаконність вилучення слідчим ОСОБА_15 10.05.2017 року інформації із магазину Грономаркет за 17.01.2017 року, то вони не заслуговують на увагу, оскільки дані докази отримані на підставі ухвал слідчого судді від 29.03.2017 року та 13.04.2017 року, а тому колегія суддів вважає їх належними та допустимими.

Також ОСОБА_5 стверджує, що 23 лютого 2017 року був у Луцькій дитячі поліклініці, щоб здати аналізи, однак гаманця ОСОБА_11 не викрадав.

Вказані показання обвинуваченого спростовуються, як показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка підтвердила в суді першої інстанції, що бачила у ранкову пору доби в коридорі дитячої лікарні чоловіка, котрий ходив без дітей, так і показаннями свідка ОСОБА_16 колеги по роботі потерпілої, яка бачила біля кабінету молодого чоловіка без дітей. Зокрема, в цей період ОСОБА_11 і виявила відсутність в своїй сумці гаманця. Свідок ОСОБА_16 повідомила потерпілій, що якийсь чоловік, який за описом та зовнішніми рисами обличчя співпадав з чоловіком, на якого потерпіла звернула увагу в коридорі, ніби-то шукав її.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.03.2017 року та протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28.03.2017 року, потерпіла ОСОБА_11 показала на ОСОБА_5 , як на особу, яка перебувала біля її кабінету, а свідок ОСОБА_16 впізнала, серед пред`явлених фотознімків чоловіків, які не мали значних зовнішніх відмінностей від інших осіб, особу ОСОБА_5 , якого вона бачила 23.02.2017 року в приміщенні дитячої поліклініки, обвинувачений виходив з кабінету ОСОБА_11 .

Про те, що ОСОБА_5 перебував 23.02.2017 року близько 11.00 год. в районі Луцької міської дитячої поліклініки ( вул. Шопена-Винниченка) свідчить інформація про телефонні з`єднання мобільного терміналу, в якому знаходилась сім-карта обвинуваченого.

Твердження ОСОБА_5 про перебування в дитячій поліклініці для здачі аналізів не заслуговує на увагу, оскільки в даному закладі обслуговуються діти до 18 років, а ОСОБА_5 на момент вчинення злочинів було вже 30 років.

Покликання апелянтів в апеляційних скаргах щодо непричетності ОСОБА_5 до скоєння крадіжки, яка мала місце 28 лютого 2017 року у Волинській обласній клінічній лікарні є не переконливими.

Як свідчить технічний носій інформації перебігу судового слідства, ОСОБА_5 сам підтвердив, що 28.02.2017 року був у Волинській обласній клінічній лікарні, щоб здати аналізи, а із викраденими сумками в під`їзді, де його було затримано, опинився випадково.

Не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_5 в таємному викраденні жіночих сумок ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , поєднаному з проникненням в приміщення побутової кімнати лікарні, вина його підтверджується показаннями вказаних потерпілих.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_12 підтвердила, що ОСОБА_5 бачила в коридорі лікарні 28.02.2017 року близько 10.30 год, а потім його було затримано з викраденими речами, про що повідомила мати обвинуваченого, яка є пацієнткою лікарні. Впізнання ОСОБА_5 потерпілою ОСОБА_12 відбувалось на законних підставах, результати якого занесено в протокол від 24.03.2017 року.

Вказані докази узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_17 , яка особисто зателефонувала до матері ОСОБА_5 , оскільки зі слів потерпілої ОСОБА_12 , котра детально описала чоловіка, що перебував на коридорі лікарні, вона впізнала обвинуваченого, та показаннями свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які також впізнали ОСОБА_5 , як особу, котра ходила по лікарні 28.02.2017 року приблизно о 10.30 год, що вбачається із протоколів пред`явлення особи для впізнання від 24.03.2017 року.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 28.02.2017 року в під`їзді АДРЕСА_2 було виявлено викрадені речі потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дві жіночі сумки. В даному під`їзді із сумками був затриманий співробітником поліції свідком ОСОБА_20 і сам ОСОБА_5 , який при собі мав грошові кошти та жіночу розчіску.

Покликання ОСОБА_5 про намагання віднайти викрадені сумки потерпілих, про зникнення яких йому повідомила його матір, оскільки матері зателефонували із лікарні, не заслуговують на увагу, так як всі свідки та потерпіла ОСОБА_12 вказали, що саме ОСОБА_5 причетний до даної крадіжки.

По епізоду викрадення гаманця ОСОБА_9 20.03.2017 року у Волинському обласному онкологічному диспансері, то колегія суддів, надавши юридичну оцінку всім фактичним обставинам кримінального провадження, зіставивши усі докази, вважає, що винність ОСОБА_5 підтверджується зібраними доказами, які належним чином перевірені судом першої інстанції.

Зокрема, винність підтверджується протоколом огляду предметів від 27.05.2017 року інформації про телефонні з`єднання мобільного терміналу, в якому перебувала сім-карта оператора мобільного зв`язку за № НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_5 , згідно якої останній знаходився в час скоєння крадіжки в районі дії станції по АДРЕСА_3 , тобто саме в районі Волинського обласного онкологічного диспансеру, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , випискою за рахунком по картці ОСОБА_9 та протоколом доступу до речей і документів від 26.05.2017 року, відповідно до якого наявність фотокарток банкомату, де, під час зняття коштів 20.03.2017 року о 09.21 год, зафіксовано особу, ззовні схожу на ОСОБА_5 .

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи.

Враховуючи, що зазначені вище докази були отримані відповідно до положень кримінально-процесуального законодавства України, узгоджуються між собою і не суперечать один одному, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги досліджені докази, підстав для визнання яких неналежними чи недопустимими не вбачається, як про це наголошує захисник, і вірно прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Згідно рішення Європейського суду Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 року, розслідування кримінального провадження повинно бути ефективним, вирок суду повинен бути вмотивованим та обґрунтованим, а суд повинен провести особливо ретельний аналіз всіх зібраних доказів органом досудового розслідування з урахуванням матеріалів, поданих учасниками судового провадження.

У мотивувальній частині вироку, суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.

Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскарження його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя ( рішення ЄСПЛ у справах Серявін та інші проти України, Татішвілі проти Росії).

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, віднесених законом до злочинів середньої тяжкості та тяжких, особу ОСОБА_5 , який раніше судимий вироком Луцького міськрайонного суду від 26.10.2016 року за умисний тяжкий корисливий злочин ( ч. 1 ст. 187 КК України), має ряд захворювань, позитивні характеристики, та думку потерпілих, які не настоювали на суворому покаранні, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_5 за скоєне покарання в межах закону, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Зважаючи, що ОСОБА_5 скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України після набрання вироку Луцького міськрайонного суду від 26.10.2016 року законної сили, згідно якого строк відбуття покарання повинен був рахуватися з моменту взяття ОСОБА_5 під варту, суд правомірно, відповідно до положень ст. 71 КК України, призначив йому і остаточне покарання, яке, з врахуванням системності вчинення ОСОБА_5 злочинів проти власності, не можна вважати надто суворим.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного вироку, як і підстав для закриття провадження за відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу даного кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року ОСОБА_5 тимчасово залишений в Луцькому слідчому ізоляторі на час досудового розслідування кримінального провадження № 0000243 від 18 січня 2017 року за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, а ухвалою вказаного суду від 09.06.2017 року ОСОБА_5 тимчасово залишений на час розгляду даного кримінального провадження.

Між тим, як слідує із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 22 березня 2017 року був затриманий і поміщений в ІТТ № 1 ГУНП у Волинській області для виконання вироку від 26.10.2016 року, а 03 квітня 2017 року був етапований в СІЗО м. Луцька, де перебуває і по даний час, а тому, беручи до уваги положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни в ч. 5 ст. 72 КК України, та правовий висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29.08.2018 року, в строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід зарахувати його попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 03 квітня 2017 року по 05 червня 2018 року та з 27 грудня 2018 року по день набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 03 квітня 2017 року по 05 червня 2018 року та з 27 грудня 2018 року по 28 січня 2020 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_5 з під-варти за відбуттям покарання.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 03.02.2020 року