Справа № 345/2604/15-к
Провадження № 11-кп/4808/193/20
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду.

В обґрунтування своїх вимог посилається на тривалість судового провадження. Вказує, що на судових засіданнях розглядаються тільки клопотання про продовження строку тримання під вартою, одного разу суд визначився допитати свідка. Вважає, що суд не є незалежним, упереджений, перебуває на стороні обвинувачення, не досліджує докази, які підтверджують або спростовують дане обвинувачення. На його думку, суд безпідставно враховує його попередні судимості, оскільки він відбув призначені покарання. Звертає увагу на те, що 2015 році йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, після чого він перебував у лікарні. Суд змінив йому запобіжний захід на тримання під вартою, оскільки він був у розшуку. Пояснює, що суд не хотів його захистити, порушуючи справи проти працівників поліції, тому він втік до іншої держави. Стверджує, що суд, обираючи та продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, грубо порушив закон і позбавив його права на захист. Вказує, що за тривалий час до закінчення шістдесятиденного терміну, без його згоди, суд провів судове засідання в режимі відеоконференції. Зазначає, що враховуючи його стан здоров`я, йому не надали захисника.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, строк тримання під вартою - на шістдесят днів, починаючи з 16.40 годин 29 лютого 2020 року до 16.40 годин 28 квітня 2020 року.

Суд першої інстанції враховував, що інкриміноване обвинуваченому діяння відносяться до тяжких злочинів, а також ризики. До того ж, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд поряд з цим також враховував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його вік, стан здоров`я, те, що він раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, ніде не працює, утриманців не має, тривалий час переховувався від суду, що свідчить про його схильність до суспільно-небезпечної поведінки, що фактично унеможливлює здійснення за ним контролю з боку слідчого або прокурора у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу. Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та доцільність продовження терміну тримання під вартою обвинуваченому. Обвинуваченим та його захисником в судовому засіданні не доведено підстав та не надано доказів для застосування до більш м`якого запобіжного заходу та неможливості перебування ОСОБА_7 під вартою за станом здоров`я. Суд звернув увагу на те, що обвинуваченому як альтернативу визначено заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42 040 грн. Зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та враховуючи існування ризиків, які дають достатні підстави для продовження строку тримання під вартою, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також враховуючи недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання прокурора є підставним та таким, що підлягає до задоволення, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 просили задовольнити апеляційну скаргу, застосувати більш м`який запобіжний захід;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4?р/2019 від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про застосування строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляційна скарга підлягає розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого.

Сторона захисту вказує на відсутність достатніх правових підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що є підстави для його зміни на більш м`який запобіжний захід.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме рішення суду про продовження строку тримання під вартою від 25 лютого 2020 року є предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судовий розгляд триває, встановлюються нові фактичні дані, перевіряються обставини.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжці) повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло.

Дані, які вбачаються з клопотання та долучених до нього доказів, є достатніми для висновку про те, що особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

Судом враховано характеризуючі особу обвинуваченого дані, відомі на час розгляду клопотання, в тому числі його стан здоров`я.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що безпідставно враховувати його судимості, оскільки він відбув покарання, не є слушними, оскільки при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі наявність судимостей у обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з врахуванням даних про особу ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинуваченого здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Те, що обвинувачений ухилявся від виконання процесуальних обов`язків додатково підтверджує наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а його пояснення про причини такої поведінки без надання будь-яких доказів не виключають можливості такої поведінки обвинуваченого.
Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

На даний час, стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі прийняття рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Більш того, стороною захисту не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

Сама по собі тривалість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може стати підставою для зміни запобіжного заходу.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу.

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення права на захист, оскільки на за його заявою про призначення йому захисника безоплатно у зв`язку з важким матеріальним становищем та станом здоров`я судом першої інстанції призначено йому захисника з числа Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який, зокрема, брав участь при розгляді клопотання, за результатами якого прийнято оскаржене рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 прийнято за наявності всіх необхідних для цього підстав.

В той час, суд апеляційної інстанції вважає недопустимим відтермінувати в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дату, з якої таке рішення підлягає до виконання.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу . За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За приписами ст. 205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

За таких обставин, час з якого продовжується строк дії запобіжного заходу збігається з часом оголошення такого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Тому, на думку суду апеляційної інстанції, ухвалу слідчого судді необхідно скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою правильно визначити строк дії ухвали, який одночасно повинен узгоджуватися з датою прийняття такого рішення.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 183, 194, 197, 199, 331, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 25 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 .
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 24 квітня 2020 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5