Провадження № 1-кс/761/7193/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000574 від 20.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
21 квітня 2020 року старший слідчий Слідчого управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_2 погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_3 зв`язком звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000574 від 20.09.2019 за ознакою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що воно підлягає поверненню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, частиною 7 ст. 237 КПК України визначено, що при огляді слідчий має право вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснених на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

При цьому, слідчий просить накласти арешт на майно, яке було виявлене та вилучене 31.03.2020 року після проведення обшуку підозрюваного ОСОБА_4 , в ході якого вилучено речі та цінності, які мають значення для кримінального провадження.

Проте, клопотання про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку підозрюваного ОСОБА_4 , слідчим було направлено поштовим відправленням лише 17.04.2020, що підтверджується поштовим штампом на конверті, який долучений до клопотання, тобто з пропуском строку визначеного для подачі такого клопотання, передбаченого ч.5 ст.171 КПК України.

При цьому, у клопотанні слідчий не порушує питання про поновлення процесуального строку для подачі клопотання про арешт майна та не наводить об`єктивних даних на підтвердження того, що такий пропуск допущений ним з поважних причин. Таких даних не містять і матеріали, які додані до клопотання.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч.3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого про арешт майна, подано без додержання вимог ст.171 КПК України, а тому вказане клопотання необхідно повернути прокурору для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 170-173, 236, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛА:
Клопотання старшого слідчого Слідчого управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_2 погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000574 від 20.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України повернути прокурору прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1