Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

27 травня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , в інтересах власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0000430 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 17 квітня 2020 року) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власників майна адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі представник власників майна просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу якою у клопотанні слідчого про накладення арешту на автомобіля марки САЗ 3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з номером кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , та колоди дерева породи сосна відмовити.

Згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді, задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автомобіль марки САЗ 3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з номером кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , та колоди дерева породи сосна.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник власників майна вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню. На думку представника власників майна, слідчий в судовому засіданні жодним чином не довів наявності ризиків, передбачених ст.170 КПК України. Вказує, що, на його думку, під час досудового розслідування встановлено відомості стосовно цілком законного набуття права власності і володіння автомобілем та деревиною, а тому накладений арешт на майно осіб фактично позбавляє їх права законного користування та розпорядження майном.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника власників майна адвоката ОСОБА_9 , який просив оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, міркування прокурора щодо залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали судового провадження й обговоривши викладені в апеляційній скарзі адвоката доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Рівненського районного ВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000430 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 17 квітня 2020 року) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

21 квітня 2020 року слідчий Рівненського районного ВП ГУНП в Рівненській області визнав деревину породи «сосна», у вигляді колод, кубомасою 7,82 м.куб., транспортний засіб марки «САЗ», моделі «3507», д.н.з. НОМЕР_1 , речовими доказами у кримінальному провадженні.

30 квітня 2020 року слідчий звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з клопотанням про арешт майна деревини та транспортного засобу.

Ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2020 року дане клопотання слідчого про арешт майна було задоволено та накладено арешт на деревину та транспортний засіб.

В ході апеляційного розгляду матеріалів провадження, колегією суддів не встановлено жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення, оскільки, покладені в основу ухвали мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на матеріалах судового провадження і законі, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.94, 132, 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.2, ч.3, ч.4 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя суду першої інстанції, дослідивши в межах своєї компетенції матеріали клопотання слідчого, належним чином встановив той факт, що накладення арешту, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, на деревину та транспортний засіб, в даному випадку є необхідним для проведення об`єктивного, повного та всебічного досудового розслідування, а також для збереження речових доказів.

На думку колегії суддів, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника транспортного засобу.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ніяким чином не спростосують висновки слідчого судді суду першої інстанції.

Щодо доводів захисника, що слідчим в судовому засіданні жодним чином не доведено наявності ризиків, передбачених ст.170 КПК України, то колегія суддів вважає їх голослівними, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.132, 167, 170-173 КПК України, провів розгляд клопотання слідчого.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми доказами, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2020 року якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна, залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , в інтересах власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення цим судом, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3