ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1753/20 Справа № 173/136/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001029, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяне Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, без утриманців, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вважав вказаний вирок суду незаконним, а обґрунтування апеляційної скарги мав надати в доповненнях до апеляційної скарги після ознайомлення з матеріалами провадження.
ОСОБА_7 з матеріалами провадження ознайомився в повному обсязі 16 квітня 2020 року, проте доповнень до апеляційної скарги, на час її розгляду, суду не надав.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що при обранні міри кримінального покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, судом не були виконані вимоги ст. 65 КК України, яка передбачає, що суд, з урахуванням тяжкості скоєного та особи засудженого призначає покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Так, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про призначення кримінального покарання обвинуваченому ОСОБА_7 послався на тяжкість скоєного ним злочину, особу обвинуваченого, втім, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та суспільно небезпечним, вчиненим у стані алкогольного сп`яніння та внаслідок його дій настала смерть особи похилого віку, що є обтяжуючими покарання обставинами, передбаченими ст. 67 КК України, що, при цьому, також свідчить про виключну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_7 для суспільства, його невміння та небажання залагоджувати конфлікти іншим, менш небезпечним шляхом, при цьому, обвинувачений не виявив бажання виправити ситуацію, не викликав швидку медичну допомогу, а залишив потерпілого на місці злочину.
Крім того, при обранні міри кримінального покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, судом не встановлено жодної пом`якшуючу покарання обставину, передбачену ст. 66 КК України. До того ж, в судовому засіданні обвинувачений вину визнав частково, у вчиненому не розкаявся.
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_10 вирішено обчислювати з моменту його фактичного затримання 15 грудня 2019 року. Продовжено ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової трасологічної експертизи № 9/4.1/723 від 27.12.2019 року в розмірі 1256 гривень 08 копійок; судової трасологічної експертизи №19/104-7/5/43 від 22.01.2020 року в розмірі 2512 гривень 16 копійок.
Вирішено питання речових доказів.
Згідно вироку суду першої інстанції, обвинувачений, ОСОБА_7 14 грудня 2019 року у період часу із 13.00 год. до 16.30 год. (більш-точний час у ході досудового розслідування не встановлено), знаходився за місцем проживання знайомого йому потерпілого ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 , де сумісно з потерпілим вживав спиртні напої.
В ході сумісного розпивання спиртних напоїв, між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_7 прийшов у стан сильної агресії та у цей момент у нього виник прямий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому, що нанесенням ударів у життєво важливі органи людини можливо заподіяти тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння, передбачаючи такі наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи достатню м`язову силу, кулаками обох рук умисно наніс ОСОБА_11 не менше п`яти ударів в область голови та обличчя, від яких останній впав на підлогу. Після цього, ОСОБА_7 розвернувся та направився до виходу з будинку та в цей час відчув як ОСОБА_11 завдав йому поштовх у спину, в наслідок чого, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи наслідки, небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, застосовуючи достатню м`язову силу, умисно, цілеспрямовано, наніс ОСОБА_11 не менше п`яти ударів кулаками обох рук в область голови та обличчя, від яких останній знову упав на підлогу, після чого ОСОБА_7 продовжив наносити ОСОБА_11 удари ногами, взутими у взуття, в область голови та тулубу, заподіявши таким чином не менше десяти ударів. Після чого, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 втратив свідомість, покинув місце скоєння злочину.
У результаті злочинних дій ОСОБА_7 , смерть ОСОБА_11 могла настати за, приблизно, не менш ніж, 6-8 годин від моменту проведення огляду трупа на місці його виявлення, що також підтверджується відповідними даними, отриманими під час проведення судово-медичної експертизи трупа (трупні плями рясні, синюшно-бузкового кольору, розташовані по заднім поверхням тулуба та кінцівок, при трикратному трьох секундному натисненні на них динамометром з силою 2 кг/кв.см. трупні плями зникають та відновлюють своє забарвлення через 3 хв. 15 сек. (07.45 15.12.2019р.), тобто в проміжок часу з 23.45 год. 14.12.2019 до 02.00 год. 15.12.2019.
У результаті злочинних дій ОСОБА_7 ,потерпілому ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: закрита тупа черепно-мозкова травма з переломами кісток верхньої щелепи зліва з переходом на ліву орбіту та на кістки носу, переломом лівої гілки нижньої щелепи з незначним зміщенням уламків крововиливами під м`якими мозковими оболонками мозку та внутрішньо мозковими крововиливами в ділянках лівої скроневої долі головного мозку, крововиливом в м`які покривні тканини голови в лівій лобово-скроневій ділянці, забійною раною на шкірі лоба над лівою бровою, садном на шкірі лоба, синцями на шкірі верхніх та нижніх повік обох очей, на шкірі лівої щоки; закрита тупа травма грудної клітини з переломами ребер з 2-го по 7-е справа та переломами ребер з 2-го по 9-е по обом середньо-ключичним лініям, скупченням рідкої крові та згортків крові в обох плевральних порожнинах, дефектами тканини обох легень по переднім їх поверхням, дефектами міокарду правого шлуночка серця, саднами на шкірі по переднім поверхням правої та лівої половин грудної клітини є прижиттєвою, могла утворитися від кількаразової дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі), не виключено, від неодноразових ударів кулаками та долонями рук, а також ногами, взутими у взуття, знаходиться в прямому причинному зв`язку з причиною смерті та відноситься у сукупності до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, стосовно до живих осіб.
Смерть ОСОБА_11 настала від сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`якими мозковими оболонками головного мозку, переломами кісток верхньої та нижньої щелеп; закритої тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, розривами тканини легень та серця, яка ускладнилась явищами шоку, що підтверджується відповідними даними, отриманими під час проведення судово-медичної експертизи трупа. Виявлені при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 вищеописані тілесні ушкодження могли бути утворені з силою, достатньою для утворення даних ушкоджень. Для спричинення виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 тілесних ушкоджень необхідно було нанести, як мінімум 10-11 ударів.
Вислухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, який не заперечував факту завдання ударів потерпілому, однак наполягав на тому, що від них не могла настати смерть потерпілого, вину визнавав частково, доводи прокурора, яка вважала апеляційні доводи обвинуваченого необґрунтованими та прохала вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення апеляційною інстанцією є: 1) Неповнота судового розгляду. 2) Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. 3) Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. 4) Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 5) Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Оцінюючи правильність постановленого рішення суду першої інстанції, щодо ОСОБА_7 з огляду на правильність застосування кримінального закону та дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та правильність кваліфікації його дій підтверджується зібраними у провадженні, дослідженими під час судового засідання та наведеними у вироку доказами у їх сукупності.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні саме такого злочину зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
В основу вироку суд обгрунтовано поклав докази, які повністю узгоджуються між собою, а саме дані протоколу огляду місця події, протоколу огляду трупа та дані висновків судово-медичних експертиз, згідно яких, зокрема: смерть ОСОБА_11 настала від сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`якими мозковими оболонками головного мозку, переломами кісток верхньої та нижньої щелеп; закритої тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, розривами тканини легень та серця, яка ускладнилась явищами шоку, що підтверджується відповідними даними, отриманими під час проведення судово-медичної експертизи трупа.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, можна вважати, що за вказаним в протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 механізмом можливість утворення виявлених у ОСОБА_11 ушкоджень не виключається. А також дані протоколу слідчого експерименту, в ході якого обвинувачений розповів та показав, як та при яких обставинах він наносив удари ОСОБА_11 .
Таким чином, із досліджених письмових доказів встановлено місце скоєння злочину, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та механізм їх спричинення, відібрані зразки слідів крові на одязі та взутті обвинуваченого, в подальшому, відповідно до висновків судово-медичних імунологічних експертиз не виключається походження вказаних слідів за рахунок крові потерпілого ОСОБА_11 . Висновки судово-медичних експертиз вказують на те, що механізм утворення тілесних ушкоджень потерпілого не виключається за даними слідчого експерименту за участю обвинуваченого.
Оцінюючи всі докази, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у вироку суду, апеляційний суд приходить до висновку що вони узгоджуються між собою та в повній мірі підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку було проаналізовано безпосередньо докази, з точки зору їх законності, допустимості та належності, колегія суддів вважає їх достатніми і приходить до висновку що винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині доведено поза розумним сумнівом. Його дії були спрямовані саме на умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, яке спричинило смерть потерпілого.
Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Твердження ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду про те, що нанесення ним ударів в різні частини тіла потерпілого не могли спричинити вказані тілесні ушкодження та смерть потерпілого, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки обвинувачений на протязі тривалого часу неодноразово наносив удари в область голови та тулубу потерпілого ОСОБА_11 , що свідчить про умисний характер його дій направлений на спричинення тілесних ушкоджень.
Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що він фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення судом покарання.
Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_10 врахував обставини та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який не судимий, характеризується негативно, те, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинений щодо особи похилого віку, в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого настала смерть потерпілого.
Суд також зазначив про відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повній мірі було враховано, що призначення ОСОБА_10 покарання у вигляді восьми років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідно статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість. Однак, призначене ОСОБА_10 покарання судом першої інстанції за своїм видом чи розміром не є явно несправедливим через м`якість.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь-яких підстав для призначення більш суворого покарання, як на те посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим, підстави вважати таке покарання несправедливим відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому, доводи прокурора, на які він посилається в апеляції, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4