Провадження № 1-кс/947/8443/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001656 від 12.06.2020 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 12.06.2020 о 03 годині 00 хвилин ОСОБА_5 спільно із невстановленою слідством особою, знаходились на вул. Писарєва біля будинку № 10 в м. Одесі де побачили раніше незнайомого ОСОБА_6 , який в правій руці тримав свій мобільний телефон. В цей момент у ОСОБА_5 та невстановленої досудовим слідством особи виник умисел на заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_6 , який вони визначили предметом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний намір, визначивши об`єкт свого злочинного посягання, переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи умисно та за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою реалізації злочинного наміру, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 та невідома особа, наздогнали ОСОБА_6 та застосував до нього насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось у тому, що ОСОБА_5 наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_6 , а невстановлена особа нанесла потерпілому удар в область потиличної частини голови, від вказаного удару останній упав на землю. В подальшому, ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа, умисно, з корисливих мотивів, оглянули кишені потерпілого, звідки відкрито викрали майно, а саме: гаманець чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 245 гривень, банківська карточка Raiffeisen Bank Aval НОМЕР_1 , банківську картку Ощадбанк НОМЕР_2 , банківську карточку Приватбанк НОМЕР_3 , паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_6 та портативний зарядний пристрій Nomi вартістю 500 гривень. Своїми протиправними діями ОСОБА_5 та невстановлена особа, заподіяли ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 745 гривень.

Заволодівши вказаним майном потерпілого, ОСОБА_5 та невстановлена досудовим слідством особа з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , обгрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинено за попередньою змовою групою осіб.

12.06.2020 року, під час затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 175 гривень, а саме 4 купюри номіналом по 20 гривень (СИ4902265, ЧГ8552301, ЮБ7946858, ЧГ3152451), 7 купюр номіналом по 10 гривень (ЦЗ2950335, ХГ9662550, ЮЄ3566228, ЮЗ4602859, ЦА8883371, ЮГ9834032, ЮГ0801805), 3 купюри номіналом 5 гривень (ЮЄ2124044, ЮЕ8998757, ЮЕ8524388), 3 купюри номіналом по 2 гривні (СД7483285, ЄЄ6334596, ТБ9903957), 4 купюри номіналом по 1 гривня (УЕ8827135, ТЄ0853396, ТЗ6298220, УЖ8619089), а також зв`язка ключів в кількості 4 шт, один магнітний ключ, брелок.

15.06.2020 року вищевказані предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий зазначає в обґрунтування клопотання, що підставою тимчасово вилучення майна згідно п.1 ч. 2 ст. 167 КПК України, є те, щогрошові кошти в сумі 175 гривень, а також зв`язка ключів в кількості 4 шт., один магнітний ключ, брелок, відносяться до речей, які зберегли на собі сліди скоєння кримінального правопорушення.
Підставами арешту зазначеного майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є наявність розумних підозр, які свідчать про те, що вказані предмети є доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Завданням арешту зазначеного майна, є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищезазначеного майна.
Метою накладення арешту згідно п.1, п.11 ч.2 ст.170 КПК України, є збереження речових доказів, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, їх арешт потрібен для позбавлення власника можливості відчужувати вказане майно, або псування, втрати, знищення, перетворення, передачі, що в свою чергу в подальшому унеможливить прийняття законного, та об`єктивного рішення.
Слідчий в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 року), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до абзацу 1 ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання слідчого, постановою слідчого від 15.06.2020 року грошові кошти в сумі 175 гривень, а саме 4 купюри номіналом по 20 гривень (СИ4902265, ЧГ8552301, ЮБ7946858, ЧГ3152451), 7 купюр номіналом по 10 гривень (ЦЗ2950335, ХГ9662550, ЮЄ3566228, ЮЗ4602859, ЦА8883371, ЮГ9834032, ЮГ0801805), 3 купюри номіналом 5 гривень (ЮЄ2124044, ЮЕ8998757, ЮЕ8524388), 3 купюри номіналом по 2 гривні (СД7483285, ЄЄ6334596, ТБ9903957), 4 купюри номіналом по 1 гривня (УЕ8827135, ТЄ0853396, ТЗ6298220, УЖ8619089), а також зв`язка ключів в кількості 4 шт, один магнітний ключ, брелок визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Однак, ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, слідчим жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, сам по собі факт визнання вищезазначеного майна та грошових коштів речовими доказом, не доводить тих обставин, що зазначене майно та грошові кошти повністю відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні, тобто які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Матеріалами клопотання не доведено того, що зв`язка ключів в кількості 4 шт., один магнітний ключ, брелок мають будь-яке відношення до вчиненого кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Крім того, слідчим не доведено, що грошові кошти в сумі 175 гривень, а саме 4 купюри номіналом по 20 гривень, 7 купюр номіналом по 10 гривень, 3 купюри номіналом 5 гривень, 3 купюри номіналом по 2 гривні, 4 купюри номіналом по 1 гривня, які були вилучені у ОСОБА_5 , є саме тими грошовими коштами, у відкритому викраденні яких він підозрюється, тобто не доведено, що зазначені грошові кошти були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим у клопотанні не доведено підстав арешту зазначеного майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, завдання арешту зазначеного майна та мети накладення арешту згідно п.1, п.11 ч.2 ст.170 КПК України, тому клопотання слідчого про накладення арешту задоволенню не підлягає, як необґрунтоване.
Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001656 від 12.06.2020 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1