Номер провадження: 11-кп/813/1343/19
Номер справи місцевого суду: 502/1421/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року, якою прокурору для усунення недоліків повернуто клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:

ОСОБА_9 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 вм.Кілія Одеської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

суспільно небезпечне діяння якої підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні про суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України відносно ОСОБА_9 разом з додатками повернуто прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення недоліків.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не відповідає вимогам ч.2 ст.292, п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу суду та призначити новий розгляд клопотання про застосування заходів медичного характеру в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що права ОСОБА_9 як підозрюваної, так як і особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру порушено не було. До участі у справі та реалізації прав ОСОБА_9 було залучено захисника ще на стадії досудового розслідування.

Зазначила, що суд вийшов за рамки тих питань, які вирішуються під час підготовчого судового засідання. Суд може повернути клопотання слідчому або прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст.291 КПК України, а у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру викладені фактичні обставини вчиненого ОСОБА_9 злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_7 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Вичерпний перелік відомостей, які повинно містити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, встановлений у ст.291 КПК України.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру (далі - клопотання), а також реєстру матеріалів досудового розслідування.

Частиною 1 ст.293 КПК України передбачено, що одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Змістом ст.44 КПК України передбачені випадки обов`язкового залучення законного представника у кримінальному провадженні, а саме: якщо підозрюваним є неповнолітній або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною.

Разом з тим, ОСОБА_9 не відноситься ні до однієї з цих категорій, оскільки вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та є повнолітньою особою, а в матеріалах провадження відсутні докази, що ОСОБА_9 має статус недієздатної чи обмежено дієздатної особи.

Питання про визнання особи недієздатної чи обмежено дієздатної вирішуються виключно судом на підставі Цивільного кодексу України за процедурою, встановленою Цивільним процесуальним кодексом України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що участь законного представника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції вийшов за межі тих питань, які вирішуються судом при підготовчому судовому засіданні. Передбачене главою 27 КПК України підготовче провадження є першим важливим етапом судового провадження у суді першої інстанції, у якому суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження (тобто клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та реєстр матеріалів досудового розслідування та розписку), з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття в подальшому відповідних судових рішень.

Суд може повернути клопотання слідчому або прокурору виключно з підстав його невідповідності вимогам ст.291 КПК України. Тобто ця норма носить імперативний характер.

Разом з тим, суд першої інстанції посилаючись на «неконкретність обвинувачення», вийшов за межі тих питань, які вирішуються судом при підготовчому судовому засіданні, та дав оцінку фактичним обставинам кримінального провадження викладеним у клопотанні слідчого, хоча така оцінка має бути надана судом виключно на стадії судового розгляду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повернув клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору виключно з надуманих підстав, чим фактично ухилився від його розгляду по суті, що є неприпустимим і беззаперечно порушує процесуальні права учасників кримінального провадження, в тому числі і права щодо проведення судового розгляду в розумні строки.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.409, ст.411 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пунктом 2 ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію статей 7, 9 КПК України

Так, ч.6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, а тому вона підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з направленням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року, якою прокурору для усунення недоліків повернуто клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 скасувати.

Призначити новий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3