Справа №583/2736/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/963/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 583/2736/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2019 року, в межах продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Рибальське, Охтирського району, Сумської області та мешканеця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винуватого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 289 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Сумського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження № 583/2736/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2019 року, яким визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 289 КК України і призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком 10 років з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки;

- за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком 10 років з конфіскацією майна.

До покарання, призначеного за цим вироком, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року і остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком 12 років з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 11 вересня 2019 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишений тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більш ніж до 09 листопада 2019 року.

Ухвалою Сумського апеляційного суду дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 було продовжено до 18 грудня, включно.

13 грудня 2019 року до Сумського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 на строк 60 днів, яке мотивував тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 встановлений був вироком суду та продовжений був ухвалою апеляційного суду, однак судове провадження по даній справі не закінчено і потребує значного часу для розгляду, беручи до увагу складність кримінального провадження, поведінку обвинуваченого, який не відбувши покарання за попереднім вироком вчинив нові злочини, тому тримання під вартою має бути продовжено через наявність обґрунтованих ризиків переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 177; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вислухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого, обвинуваченого з захисником, які поклалися на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в клопотанні прокурора, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях звертає увагу на те, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «I.A. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Зі змісту статті положень ст. 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За вироком, ОСОБА_6 вчинив декілька умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень, при цьому предметом злочинного посягання було не лише майно, а й життя особи.

Із вироку суду вбачається, що злочин проти життя потерпілого обвинувачений до кінця не довів із - за незалежних від нього обставин.

З урахуванням вказаного і зважаючи на обставини кримінального провадження, враховуючи всі «за» і «проти», колегія суддів приходить до висновку, що існуючі ризики не зменшилися, а беручи до уваги реальність покарання, що може загрожувати ОСОБА_6 у випадку залишення вироку судом апеляційної інстанції без змін, підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 178, 183, 199, 331 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , до 13 лютого 2020 року, включно.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4