Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3693/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001633 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 жовтня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловськ Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не інваліда, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.02.2004 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст.186 ч.2, ст.296 ч.2, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 30.11.2006 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.185 ч.3, ст.263 ч.2, ст. 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 14.03.2012 року Богунським районним судом м.Житомира за ст.187 ч.3, ст.187 ч.4, ст.70 ч.1 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини належного йому майна;

- 22.04.2013 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.186 ч.3, ст.70 ч.4 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини належного йому майна, -

обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання. Вважає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого злочину, те, що злочин вчинено з необережності, особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину, його відношення до вчиненого злочину, а також пом`якшуючі обставини справи, а саме щире каяття. Вказує, що обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме вчинення злочину щодо малолітньої дитини підлягає виключенню, оскільки злочин вчинено з необережності і обвинувачений не бажав настання наслідків від дорожньо-транспортної пригоди саме малолітній особі.
Представник малолітнього потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому вказала про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 жовтня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 встановлено обчислювати з моменту затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 10646 гривень 42 копійки за проведення експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_10 , яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 230 691 гривну 78 копійок в відшкодування матеріальної шкоди та 400 000 (чотириста тисяч) гривень в відшкодування моральної шкоди завданої малолітньому ОСОБА_9 ..

Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, 03.10.2018 року близько 18 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи автомобілем "ВАЗ-21102" державний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Василя Стуса в м.Коростені зі сторони центра міста та перевозив в салоні автомобіля на передньому сидінні пасажира ОСОБА_11 .

Рухаючи у вказаному напрямку ОСОБА_8 виявив неуважність до дорожніх обставин, не врахував дорожню обстановку, що не дало змоги постійно контролювати рух транспортного засобу, не вибрав безпечної швидкості на вказаній ділянці дороги перевищивши швидкість, допустив занос транспортного засобу, тим самим створив небезпеку для руху, виїхав за межі проїзної частини, де здійснив зіткнення з деревом, після чого автомобіль перекинувся та, притиснув до металевого гаража пішохода - малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід - малолітній ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась раною лобної ділянки волосистої частини голови і саднами на шкірі обличчя, багато уламковими переломами лобної, правої скроневої та лівої тім`яної кісток, забою головного мозку, крововиливами під тверду оболонку правої півкулі мозку, які згідно висновку експерта №162 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ-21102 державний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_8 з місця пригоди зник.

Порушення ОСОБА_8 вимог пунктів 2.1-а, 2.3-б, 10.1, 12.1, 12.4, 12.9-б, 12.9-г Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

В засідання апеляційного суду потерпілий та його представники не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_8 , який знаходиться в ДУ «Житомирська УВП (№8)», повідомлений про апеляційний розгляд відповідно до ч.3 ст.135 КПК України. Клопотання щодо участі в судовому засіданні не заявляв.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в діях, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 офіційно ніде не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд визнав щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом визнано вчинення злочину щодо малолітньої дитини, оскільки потерпілою від злочину є особа, яка не досягла 14 років.

Також, судом враховано наслідки вчиненого злочину (тяжкий стан потерпілого й до теперішнього часу), відношення винного до вчиненого (визнання вини в повному обсязі) та поведінку після вчинення злочину (зник з місця пригоди).
На підставі викладеного, враховуючи думку законного представника потерпілого, яка наполягала на призначенні самого суворого покарання, суд вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
З врахуванням наведеного, колегія судді погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 .
Згідно ст. 414 КПК України не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Проте, доводи апеляційної скарги щодо несправедливості призначеного судом покарання внаслідок своєї суворості, при апеляційному розгляді не знайшли підтвердження.
Посилання апелянта на те, що суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, те, що злочин вчинено з необережності, особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину, його відношення до вчиненого злочину, а також пом`якшуючі обставини справи, а саме щире каяття, є безпідставними, оскільки вказані обставини враховані судом першої інстанції.
Вказання апелянта про виключення з обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо малолітньої дитини, оскільки злочин вчинено з необережності та обвинувачений не бажав настання наслідків від ДТП саме малолітній особі, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки саме наслідком порушення обвинуваченим ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху стало заподіяння малолітньому потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_8 буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення..

Судді: