ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/150/20 Справа № 215/4309/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В АЛ А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року, про відмову в задоволенні заяви засудженого до довічного позбавлення волі про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,
за участю:

секретаря - ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

засудженого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції посилався на те що, станом на момент розгляду цієї справи, законодавством України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, лише шляхом помилування, що в повній мірі відповідає вимогам Конвенції та практиці ЄСПЛ, а тому заява засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_9 про його умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким задоволенню не підлягає через відсутність законних підстав для цього. Окрім того, суд відхилив вимоги засудженого щодо визначення терміну можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини призначеного йому покарання більш м`яким, встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критеріїв, на підставі яких він має відбуватись, оскільки зазначене не передбачене положеннями Кримінального кодексу України, а звідси не входить до повноважень суду.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги скарги засуджений обґрунтовує тим, що відбув 10 років і 10 місяців довічного позбавлення волі в умовах максимального рівня безпеки. Вважає, що подальше його тримання під вартою порушує ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Окрім того, звертає увагу, що він не звертався до суду першої інстанції із клопотаннями про умовно-дострокове звільнення та із клопотанням про заміну покарання на більш м`яке у порядку ст.ст. 4, 51, 63, 64, 82, 87 КК України.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити покарання призначене ОСОБА_5 з довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк та умовно-достроково звільнити його від відбування покарання.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує незаконністю ухвали суду, оскільки практика Європейського суду з прав людини чітко в своїх рішеннях вказує на прогалину в законодавстві України, наслідком чого є порушення прав осіб, засуджених до довічного позбавлених волі. Також вважає, що необгрунтована відмова в наданні таким особам права на помилування є незаконною, та враховуючи особу ОСОБА_5 , зокрема, наявність в нього родини, негативне сприйняття ним скоєного злочину й прагнення стати на шлях виправлення, наявність заохочувань, є підстави для зміни покарання призначеного ОСОБА_5 з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років та умовно-дострокове звільнення його від цього покарання. Окрім того, вказує, що посилання суду на відсутність в діючому законодавстві України механізму заміни судом такого виду покарання як довічне позбавлення волі на більш м`яке покарання, як підставу для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_5 є безпідставним, оскільки в цьому випадку суд мав можливість скористатись положеннями Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерелом права.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який заперечував проти задоволення скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч. 1 ст. 82 КК особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Стаття 51 КК України визначає вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Цих вимог закону, суд першої інстанції дотримався належним чином.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 вироком Апеляційного суду Одеської області від 04.06.2009 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 307, п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ст. 71 КК України засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 17.08.2010 цей вирок залишено без змін, а касаційні скарги засуджених та їх захисників без задоволення.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , згідно з вироком, обчислюється з 25 грудня 2008 року, та з 14 жовтня 2014 року він відбуває покарання в ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3».

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вказаним вироком.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні цього клопотання засудженого було відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття справедливого судового рішення.

Так, вимогами національного законодавства не передбачено умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, про що обґрунтовано було зазначено в оскаржуваному рішенні.

Разом з тим, місцевий суд правильно вказав, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива виключно у порядку ст. 87 КК України, тобто шляхом помилування.

Разом з цим, з доводами захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції не погоджується.

Дійсно, при розгляді справи «Вінтер і інші проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України.

У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інші проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.

Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Щодо доводів захисника та засудженого про можливість суду, при прийнятті рішення, скористатись Конвенцією про захист прав людини та практикою ЄСПЛ як джерелом права, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Прийняте 12.03.2019 ЄСПЛ рішення у справі «Пєтухов проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україні довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення і вказане рішення є джерелом права для національних судів та підставою для задоволення заяви, суд апеляційної інстанції оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України, принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, на цей час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки механізму перегляду судом покарання у виді довічного ув`язнення та прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не існує.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідно до вимог ст.ст. 81, 82 КК України, про можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким шляхом помилування засудженого, а заміна невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється виключно лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 та захисника - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року про відмову в задоволенні заяви засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4