ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/2396/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/339/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 - ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Зугдіді Грузія, грузин, громадянин України, із середньою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2 185 ч.1 КК України,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді арешту на строк 2 місяці 25 діб.
В строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано час знаходження його під вартою з 02.12.2018 р. по 28.02.2019 р. відповідно до ст. 72 КК України.
Покарання за цим вироком ОСОБА_8 визначено вважати відбутим.
Вказаним вироком встановлено, що 02 грудня 2018 року близько 13 години 45 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи на паркувальному майданчику ТЦ «Барабашово» за адресою: м.Харків, вул.Академіка Павлова, 165, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, підійшов до автомобіля марки Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , належному на праві власності ОСОБА_10 , відчинив двері вказаного автомобіля, та сів на переднє пасажирське сидіння. Перебуваючи в салоні автомобіля, ОСОБА_8 діючи умисно, таємно, шляхом вільного доступу взяв шкіряну куртку чорного кольору ME&FI exclusive, вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №327 від 28.01.2019 року, 11666,67 гривень та комп`ютерний планшет ТМ «Samsung» моделі «Galaxy Tab SM-T555», вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №327 від 28.01.2019 року, 3750 гривень, що знаходились в автомобілі належному на праві власності ОСОБА_10 . В цей час помітивши дії ОСОБА_8 до автомобілю підійшов потерпілий ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_8 , розуміючи, що його дії стали викриті потерпілим, та усвідомлюючи не можливість доведення злочину до кінця, а також вжиття активних дій потерпілого направлених на його затримання, залишив шкіряну куртку чорного кольору ME&FI exclusive та комп`ютерний планшет ТМ «Samsung» моделі «Galaxy Tab SM-T555», в салоні автомобіля марки Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , належному на праві власності ОСОБА_10 , та покинув місце скоєння кримінального правопорушення.
Тобто, ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були помічені потерпілим, який викрив його в скоєнні даного злочину та намагався затримати..
Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнених апеляційних доводів та вимоги, просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.73 КК України
Виключити з резолютивної частини вироку покарання у виді 25 днів та вважати засудженим ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці.
В строк відбуття покарання ОСОБА_8 зарахувати час знаходження його під вартою з 02.12.2018 р. по 28.02.2019 р. відповідно до ст. 72 КК України.
В решті вирок районного суду залишити без змін.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, прокурор посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував вимог ст.73 КК України та призначив покарання обвинуваченому у місяцях і днях.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в редакції змінених доводів, перевіривши матеріали кримінального провадження , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст.73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.
Зі змісту цих вимог закону, обчислення строків покарання у днях допускається лише у випадках заміни або складання покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення. Призначення покарання у виді позбавлення волі, за вчинений злочин, допускається лише в роках та місяцях.
Однак суд, у порушення вимог ст.73 КК України, призначив ОСОБА_8 покарання у виді арешту на строк 2 місяці 25 днів, що згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.408, п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни вироку.
Вказані обставини свідчать на користь апеляційних доводів та вимог прокурора, внаслідок чого апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню.
Оскільки оскаржуваним вироком вирішено питання про зарахування у строк відбуття покарання ОСОБА_8 часу знаходження його під вартою з 02.12.2018 р. по 28.02.2019 р. відповідно до ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII), колегія суддів не вирішує це питання під час апеляційного розгляду.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 в редакції змінених доводів задовольнити.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року стосовно ОСОБА_8 змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК Україниі призначити його у виді 2 (двох) місяців арешту.

В решті вирок Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді