Справа № 145/642/20
УХВАЛА

20 травня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького районного суду Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора- ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання прокурора та захисника у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 24.06.2019 до ЄРДР за №0000133 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4,5 ст.301, ч.2 ст.156 КК України,-

УСТАНОВИВ:

18.05.2020 до Вінницького районного суду Вінницької області за підсудністю надійшли матеріали даного кримінального провадження.

20.05.2020 у даному підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 подав суду письмове клопотання про продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки такий строк спливає та ті ризики , які стали підставою його застосування, не відпали, а саме: обвинувачений може налагодити контакт зі можливими співучасниками злочину з метою унеможливлення викриття їх та притягнення до кримінальної відповідальності, також пошук та встановлення зв`язків зі сторонніми особами, які бпротидіяли розгляду у суді даного кримінального провадження, а також сприяли б його звільненню від кримінальної відповідальності; ОСОБА_8 відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачується у вчиненні тяжких (особливо тяжких) злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років; ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку із важкістю покарання, яке йому загрожує, а також суспільного осуду, так як його дії виходять далеко за принципи моралі; ОСОБА_8 у зв`язку із тим, що являється батьком потерпілої від насильства ОСОБА_9 , буде безпосередньо впливати на неї, психологічно тиснути, створювати перешкоди у проведенні слідчих дій із потерпілою та її подальшій реабілітації; ОСОБА_8 зможе вчинити інше кримінальне провадження, наприклад дезертирство, так як являється військовослужбовцем і розуміє наслідки у разі визнанняйого винним у вчиненні такого роду злочину.
Отже, прокурор вважає , що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин , пов`язаний із насильством у сім`ї, тому з метою забезпечення виконання покладених на нього обов`язків та враховуючи особливий осуд суспільства, що є виключним випадком, слід продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Захисник ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні подав суду письмові заперечення щодо клопотання прокурора , колегії суддів зазначив, що із останньої підозри, оголошеної ОСОБА_8 , ним убачається, що будь-якої інформації про застосування ОСОБА_8 будь-якого насильства, визначеному нормативно-правовими актами України, в тому числі і Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - у підозрі не зазначено, а тому посилатись суд на вказану обставину (ризик, тощо) не вправі.
Зазначає, що досудове розслідування, намагаючись аргументувати перед судом наявність у діях ОСОБА_8 насильства, посилалося на Конвенцію Ради Європи «Про захист дітей сексуальної експлуатації та сексуального насильства» (4 аркуш обвинувального акту та 3 аркуш підозри) та ППВСУ № 5 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про злочини статевої свободи та статевої недоторканості», розкриваючи виключно поняття «фізичних розпусних дій». Така позиція була вигідна як слідчій, так і прокурору, бо вона виключала можливість внесення застави і дозволяла безальтернативно тримати ОСОБА_8 під вартою.
Вказує, що на даний час ОСОБА_8 оголошено остаточну підозру, досудове розслідування завершено, всі докази зібрані і вивчені на попередній процесуальній стадії.
Вважає, що упередженість досудового розслідування щодо ОСОБА_8 очевидна, оскільки на вказаній стадії докази подавались до суду для обрання варти і її продовження на вибіркових доказах та вирваним із контексту зручних для слідства і прокурора тих чи інших уривків законів і інших нормативних актів.
Зазначає, що відповідно до змісту оголошеної підозри, обвинувального акту - не доведено, що ОСОБА_8 застосовував чи мав намір застосовувати (погрожував) насильство щодо дитини. При цьому, на даний час не встановлено будь-якої шкоди у розумінні ст. 55 КПК України - моральна, фізична або майнова шкода відсутня і органом досудового розслідування та прокурором взагалі не досліджувалось взагалі. Разом з тим, як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування, будь-яких рішень слідством про залучення як потерпілої ОСОБА_10 - не приймалось.
Вказує, що під час ознайомлення із матеріалами даного кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України ним виявлено що: відомості до ЄРДР внесені за інформацією правоохоронних органів (тобто заявника не було). В даних матеріалах не виявлено будь-яких заяв ОСОБА_10 чи її представників (які залучені в порушення вимог КПК) про залучення її як потерпілої, не виявлено пам`ятки потерпілого, не виявлено згоди ОСОБА_11 чи її законного представника на залучення як потерпілою. Також не виявлено із вказаних питань (по ч. 7 ст. 55 КПК України) будь-яких рішень слідчого чи прокурора, тому на думку захисника у даному кримінальному провадженні , особи із процесуальним статусом потерпілий не має.! Натомість, у обвинувальному акті на аркуші № 12 вказано про те, що но справі ОСОБА_9 є потерпілою.
Щодо іншої, відсутньої і непідтвердженої будь-якими доказами і матеріалами провадження моральної шкоди, захисник зазначає, що висновком судово-психіатричного експерта № 398 від 26.12.2019 року не встановлено, що визначені у обвинувальному акті події у ОСОБА_10 призвели до психічних захворювань, викликали будь-які відхилення у психіці, викликали морально- психологічні страждання, що могло вплинути на її життєдіяльність та соціальну адаптацію. Тобто, на думку захисту наявність моральної шкоди не підтверджено.
Вказує, що допитаний в якості свідка ОСОБА_12 (експерт-психіатр) підтвердив вищезгадані висновки судово-психіатричного експерта № 398 від 26.12.2019 року.
Зазначає, що вході проведення досудового розслідування будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 (в тому числі пов`язаних із сексуальним насильством) - не встановлено і не підтверджено.
Вважає, що стороною обвинувачення наведені лише абстрактні, нічим не підтверджені припущення щодо існування ризику втечі, однак не надано жодних доказів, які би могли підтвердити існування такого ризику з огляду на особисті обставини обвинуваченого.

Зазначає, що із 2012 року і до моменту затримання, ОСОБА_8 від проведення слідчих дій не ухилявся (в ході допиту 21.11.2019 року заявив, що даватиме показання після детального вивчення підозри; після того, як слідству стало замало звинувачень і з`явилась ще одна частина 5 ст. 301 особливо-тяжкого злочину - ОСОБА_8 прогнозовано відмовився давати показання, бо зрозумів очевидний обвинувальний і репресивний настрій слідства і прокурорів), місце проживання не змінював, не переховувався, мав постійну роботу, а тому на думку захисту відсутні підстави вважати, що ОСОБА_8 буде переховуватись від слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Вказує, що сторона захисту переконана про такий ризик, як переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування або суду на даний час відсутній і не може слугувати підставою для обрання такого суворого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Щодо ризику знищення доказів та тиску на потерпілу та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим шляхом, захисник послався на рішення Європейського суду «Тимошенко проти України, «Нештяк проти Словаччини», «Хайредінов проти України», «Луценко проти України» «Белчев проти Болгарії» та «Кастравет проти Молдови».
Щодо забезпечення запобігання можливого впливу ОСОБА_8 , на потерпілу, захисник вказує, що допитана із процесуальними порушеннями ОСОБА_13 повідомила, що в її родині склались добрі відносини із всіма членами родини, мама і тато її люблять і вона їх любить; обидва батьки приймають участь у її вихованні, насильства над нею не вчиняють.
Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування, суду та тяжкості злочину, захисник зазначає, що прокурор зобов`язаний надати докази існування ризиків якими він обґрунтовує необхідність обрання запобіжного заходу, в той час як у матеріалах кримінального провадження, відсутні будь-які докази існування ризиків про існування яких заявляє сторона обвинувачення.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання (у разі необхідності проживання окремо від сім`ї - може проживати у своїх батьків), а також міцні соціальні зв`язки, а саме він одружений, на утриманні має 2-х дітей, яких разом із матір`ю утримував обвинувачений, а тепер засобів у дітей і дружини до існування немає і недалекий час при нинішніх умовах сім`я із дідами і бабами підуть жебракувати.Раніше ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягався, не погашеної або не знятої судимості не має, являється єдиним годувальником своєї сім`ї, яка із грудня 2019 року після затримання ОСОБА_8 «зводить кінці з кінцями». ОСОБА_8 має альтернативне місце проживання ( для забезпечення проживання окремо від дитини ) АДРЕСА_1 .
Вказує, що прокурор зазначає, що жоден інший запобіжний захід не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Проте, кожен з існуючих запобіжних заходів здатен забезпечити виконання обов`язків, що можуть бути покладені на ОСОБА_8 .
Зазначає, що прокурор просить не визначити заставу, бо на їх думку мало місце домашнє насильство, однак відповідно до частини 4 статті 182 КПК, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Вказує, що щодо обов`язку прибувати до слідчого, прокурору або суду. Переконані, що це загальний обов`язок, який покладається на підозрюваного в силу п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, а тому не має необхідності прописувати вказаний обов`язок, як індивідуальний та окремий обов`язок, який ОСОБА_8 має виконувати в силу свого статусу. Щодо насіння електронного браслету. Сторона захисту переконана, що належна поведінка підозрюваного ОСОБА_8 може бути досягнута і без носіння електронного засобу контролю.
Також зазначив, що прокурор порушив вимоги КПК, якими передбачено, що на час карантину , клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, в свою чергу, подав дане клопотання 20.05.2020.
Просить суд у задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Захисник ОСОБА_7 також заперечив щодо клопотання прокурора, суду подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому , яке обґрунтовував тим, що з завершенням досудового розслідування по даному провадженню відпали раніше встановлені ризики визначені ст.177 КПК України та є підстави для зміни запобіжного заходу з огляду на наступне.

Вказує, що сторона обвинувачення посилається на такий ризик як, переховування від суду з огляду на можливу міру покарання та суспільний осуд.Твердження щодо міри покарання є не достатніми та не можуть бути єдиною підставою для тримання під вартою особи. Щодо суспільного осуду, то не зрозуміло, що має на увазі сторона обвинувачення, адже справи такої категорії проходять у закритих засіданнях, матеріали досудового розслідування розголошенню не підлягають, а відповідно пересічному громадянину не відомо про обставини та подробиці обвинувачення ОСОБА_8 .
Зазначає, що ОСОБА_8 у розшуку не перебував, з моменту подій, що є предметом розгляду пройшло 7 років, будучи на свободі та розуміючи факт можливого кримінального переслідування через усвідомленість про наявність кримінального провадження, ОСОБА_8 не залишав країну, також сторона обвинувачення не надали жодних нових доказів наміру переховуватись від суду.
Вважає, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Вказує, що обвинувачений не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має двох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований, учасник бойових дій, має державні нагороди.
Зазначає, що сторона обвинувачення посилається на наявність ризику вплив на потерпілу, та інших осіб причетних до правопорушення.
Вважає, що сторона обвинувачення зобов`язана підтверджувати такі припущення доказами.
Зазначає, що з матеріалів обвинувачення вбачається, що ОСОБА_8 є єдиним фігурантом провадження та у клопотанні відсутнє посилання, що існують додаткові матеріали виділені по інших особах. Щодо впливу на потерпілу, ОСОБА_8 на протязі 7 років не вчиняв дій, які є предметом розгляду даної справи, мав безперешкодний доступ до дитини, проти ніякого тиску на неї не чинив.
Вказує, що в межах провадження було проведено психіатричну експертизу потерпілої з матеріалів якої не вбачається, що обвинувачений чинив тиск на потерпілу, та що дитина сприймає батька, як загрозу чи кривдника. Сторона обвинувачення на підтвердження доводів наведених у клопотанні не наводить жодних доказів, маючи результати відповідної експертизи.
Зазначає, що особі можливо обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою відмінною від місця проживання потерпілої.
Вказує, що сторона обвинувачення посилається на те, що особа може вчинити інший злочин, наприклад дезертирство. При цьому особа є раніше не судимою та сторона обвинувачення не наводить жодних доводів на користь вказаного ризику.
Просить суд змінити запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт у нічну пору доби.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію своїх захисників.
Прокурор ОСОБА_5 заперечив щодо клопотання захисника ОСОБА_7 , оскільки вважає , що доводи, приведені захисником, є недостатніми для зміни запобіжного заходу обвинуваченому. Також суду зазначив, що нормами КПК не передбачено, що суд має право відмовити у задоволені клопотання прокурора про продовження даного запобіжного заходу у випадку несвоєчасної подачі такого клопотання.

Заслухавши думки учасників судового провадження, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з положеннями, викладеними в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею ст. 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а частиною 2 статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2019 обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід тримання під вартою, який, в подальшому, ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області - продовжено, останній раз : ухвалою суду від 15.04.2020 на 37 днів до 24.00 год 21.05.2020.

Колегією суддів установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.
Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України).

Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Клопотання прокурора про наявність в кримінальному провадженні вище приведених ним ризиків, які обумовлюють доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, фактично обґрунтовано лише тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому за умови доведеності його вини у вчинені особливо тяжкого злочину, пов`язаного із насильством у сім`ї, який має особливий осуд у суспільстві.

Проте, сама лише тяжкість можливого покарання за вчинення особливо тяжкого злочину обвинуваченим , хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Між тим, доводи клопотання прокурора, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними, і прокурором в підготовчому судовому засіданні не доведені.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою та клопотання про зміну запобіжного заходу, колегія суддів враховує процесуальну поведінку малолітньої потерпілої по даному кримінальному провадженню, яка згідно листа, поданого стороною захисту в даному засіданні, любить свого батька ОСОБА_8 , сумує за ним; наявність іншого місця проживання у обвинуваченого, окремо від малолітньої потерпілої - АДРЕСА_1 (будинок його батьків), на що стороною захисту надано правовстановлюючі документи на даний будинок, який належить на праві власності ОСОБА_14 ; стан здоров`я обвинуваченого; позитивну характеристику місця роботи; те, що обвинувачений має статус учасниками бойових дій. Також те, що досудове розслідування вже завершене, обвинувачений перебуває під вартою з листопада 2019 року; ухвалою колегії судді від 19.05.2020 постановлено здійснювати кримінальне провадження у закритому судовому засіданні, у тому числі і підготовче судове засідання, впродовж усього судового провадження, що унеможливлює розголошення відомостей по даному кримінальному провадженні, що, як слідство, захищає права малолітньої потерпілої та є перешкодою для набуття в суспільстві негативного резонансу.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначені обставини є підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання батьків обвинуваченого ( по АДРЕСА_1 ) з покладанням певних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК, зокрема, і носіння електронного засобу контролю, а не як просить захисник лише у нічну пору доби.

Оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні двох тяжких та одного особливо тяжкого злочинів, на даний час судовий розгляд провадження ще не розпочатий , тому колегія суддів вважає , що наявні та не відпали ризики , передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховатися від суду та незаконно впливати на малолітню потерпілу та свідків в даному провадженні.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не зачіпаючи питання доказовості вини обвинуваченого, вважає за доцільне змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт на 60 днів , а саме - по 18.07.2020 включно.

Тому колегія суддів прийшла до висновку, що у задоволені клопотання прокурора ОСОБА_5 слід відмовити за необґрунтованістю, а клопотання захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково .

Також, в даному підготовчому судовому засіданні слід оголосити перерву до 18.06.2020 о 14.00 годин , у зв`язку з неявкою в дане підготовче судове засідання законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_15 .

Керуючись ст.ст. 177, 183, 194, 331 КПК України, Колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання : АДРЕСА_1 по 18 липня 2020 року, включно.
Відповідно до ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Вінницької області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками даного кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти в залі суду та зобов`язати його невідкладно прибути до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

В інший частині клопотання захисника ОСОБА_7 - відмовити.

Копію ухвали направити для виконання до Гніванського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області та зобов`язати негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_8 , про що письмово повідомити Вінницький районний суд Вінницької області.

Копію ухвали для відома направити до Військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України .

Оголосити перерву в підготовчому судовому засіданні до 18.06.2020 о 14.00 годині, у зв`язку з неявкою в дане підготовче засідання законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_15 .

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо або через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів: обвинуваченим- з дня отримання копії цієї ухвали, а іншими учасниками - з дня проголошення ухвали.

Повна ухвала суду проголошена 22.05.2020 о 09.10 годині.

Головуючий-суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3