В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.02.2020 Справа №607/2921/20

м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження
№0000024 від 16.01.2020 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, раніше не судимого -

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року в ОСОБА_3 , який перебуваючи на околиці села Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, та, побачивши біля зрізаного стовбура дерева прозорий поліетиленовий пакет, у якому знаходились частини рослини роду коноплі, виник злочинний намір направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 в серпні 2019 року, перебуваючи на околиці села Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, та, побачивши біля зрізаного стовбура дерева прозорий поліетиленовий пакет, у якому знаходились частини рослини роду коноплі, піднявши його та достовірно переконавшись, за допомогою органів чуття, що ця речовина являється наркотичним засобом - «канабісом», в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року №60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанням ними» від 15.02.1995 року №62/95 ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України, а так само про відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, незаконно придбав знайдені речі, які надалі помістив у свою особисту наплічну сумку, яку носив при собі, тим самим почав зберігати наркотичний засіб. Надалі ОСОБА_3 , придбаний поліетиленовий пакет приніс до свого місця проживання, а саме АДРЕСА_1 та перемістив усі частини рослини роду коноплі з пакета в скляну банку, після чого продовжив зберігати наркотичний засіб. В подальшому, 16 січня 2020 року близько 14 год. 00 хв. в с. Підгородне, Тернопільського району Тернопільської області, поряд із перехрестям вулиць Вербицького - Стуса, ОСОБА_3 в ході спілкування та проведення поверхневої перевірки працівниками Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області, повідомив останнім, що зберігає при собі заборонені речі. Після чого, 16 січня 2020 року в 14 год. 15 хв. в ході проведення працівниками поліції огляду місця події в с. Підгородне, Тернопільського району Тернопільської області, поряд із перехрестям вулиць Вербицького - Стуса, ОСОБА_3 добровільно вийняв та виклав на капот поліцейського автомобіля скляну банку із речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - «канабісом», загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 7,251 грама.

Згідно ст. ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року та Списку №1, Таблиці №1, Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року, канабіс відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів обіг, яких заборонено.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тобто незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.

13 лютого 2020 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 309 КК України за встановлених у висунутому обвинуваченні обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 визнав свою винуватість у зазначеному діянні в обсязі пред`явленого обвинувачення. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угод судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодами.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, які просять затвердити угоду про визнання винуватості, позицію прокурора, який не заперечував проти затвердження угоди, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 2 ст. 469, ст. 471 КПК України, з`ясувавши в обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне ухвалити у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_3 , яким затвердити угоду про визнання винуватості від 13 лютого 2020 року, укладену між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 та визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за викладених в угоді обставин та з врахуванням пом`якшуючих обставин, а саме: визнання вини, щире каяття, позитивно характеризується по місцю проживання, відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України, а саме: речовину рослинного походження зеленого кольору, яка надійшла з експертного дослідження у спецпакуванні сейф-пакет 3799285, яка згідно постанови слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 31.01.2020р. визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області; скляну банку, яка надійшла з експертного дослідження у спец пакуванні сейф-пакет 3096134, яка згідно постанови слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 12.02.2020р. визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області - знищити після набрання вироком законної сили.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення: дактилоскопічної експертизи №3/1-91/20 від 22.01.2020 року в сумі 785,05 грн., експертизи матеріалів, речовин та виробів №2/1-62/20 від 29.01.2020 року в сумі 942,06 грн., дактилоскопічної експертизи №3/1-98/20 від 11.02.2020 року в сумі 785,05 грн., які суд вважає слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави, оскільки такі витрати виникли при проведенні експертного дослідження в межах даного кримінального провадження.
Керуючись наведеним, а також ст.ст. 174, 314, 370, 373, 374, 471, 473-475 КПК України, ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити укладену 13 лютого 2020 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.

Речові докази: речовину рослинного походження зеленого кольору, яка надійшла з експертного дослідження у спецпакуванні сейф-пакет 3799285, яка згідно постанови слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 31.01.2020 р. визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області; скляну банку, яка надійшла з експертного дослідження у спец пакуванні сейф-пакет 3096134, яка згідно постанови слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 12.02.2020 р. визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області - знищити після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення: дактилоскопічної експертизи №3/1-91/20 від 22.01.2020 року в сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) гривень 05 коп., експертизи матеріалів, речовин та виробів №2/1-62/20 від 29.01.2020 року в сумі 942 (дев`ятсот сорок дві) гривні 06 коп., дактилоскопічної експертизи №3/1-98/20 від 11.02.2020 року в сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) гривень 05 коп.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1