Провадження № 1-кс/761/9042/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю власника майна ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0000605 від 07.06.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0000605 від 07.06.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України, про арешт майна: автомобіля марки «ToyotaCamry», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_3 та перебуває у користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слідчий також просить поновити пропущений строк на звернення з даним клопотанням, оскільки слідчим вперше було подано аналогічне клопотання до суду відповідно до положень КПК України, однак, в подальшому було встановлено, що до суду воно не надійшло.

Клопотання мотивоване тим, що Слідчим управлінням Головного управління поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000605 від 07.06.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України.

Згідно клопотання, 21.04.2020 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України.

21.04.2019, в період часу з 12:06 год. до 12:35 год., на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.04.2010 проведено обшук автомобіля марки «ToyotaCamry», д.н.з. НОМЕР_1 , який в подальшому було вилучено.

Враховуючи, що санкція ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна, а також, враховуючи, що незабезпечення схоронності вказаного майна може призвести до його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «ToyotaCamry», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 .

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 та власник майна ОСОБА_3 заперечували проти клопотання та вважали його необґрунтованим.

Слідчий суддя, вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

15.05.2020 слідчий направив слідчому судді клопотанням про арешт тимчасово вилученого 21.04.2020 майна в рамках кримінального провадження, яке було вилучено в рамках кримінального провадження, яке внесене до № 0000605 від 07.06.2019 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України. У своєму клопотанні слідчий просить арештувати належний ОСОБА_3 , тобто матері підозрюваного ОСОБА_8 , автомобіль з метою забезпечення можливої конфіскації майна як додаткового виду покарання за ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України та з метою збереження речових доказів.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий судя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно змісту клопотання, автомобіль був вилучений 21.04.2020 під час огляду, ухвалою слідчого судді від 08.05.2020 аналогічне клопотання було повернуто слідчому для усунення недоліків та встановлено 72 години для їх усунення, а з даним клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна слідчий звернувся до слідчого судді лише 15.05.2020, а відповідно до частини п`ятої статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Крім того, в клопотанні зазначено, що вилучений в ході огляду автомобіль є речовими доказами у кримінальному провадженні, тому слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, слідчий не привів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що автомобіль може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки постанова слідчого про визнання речових доказів від 22 квітня 2020 року носить суто формальний характер, оскільки в самій постанові не надана оцінка автомобілю на предмет його відповідності положенням статті 98 КПК України, а також не обґрунтовано його значення для даного кримінального провадження, у зв`язку з чим арешт на зазначений об`єкт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні не може бути накладений.

Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що слідчим не доведено правових підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Щодо зазначеної слідчим мети арешту з метою конфіскації майна, слідчий суддя зазначає, що відповідно до приписів частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку арешт з метою конфіскації майна як виду покарання накладається лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. При цьому, слідчий просить арештувати автомобіль, який належить ОСОБА_3 , яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що з клопотанням про арешт майна третьої особи звернувся слідчий, в той час, коли відповідно до положення частини 2 статті 64-2 КПК України із клопотанням про арешт майна третьої особи має звертатися прокурор, чим порушено порядок звернення з таким клопотанням.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання про арешт майна та для ініційованого слідчим питання з приводу поновлення пропущеного строку.

Керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0000605 від 07.06.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1