Справа №766/4169/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурорів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

ОСОБА_5

представників Державної установи

«Херсонський слідчий ізолятор»: ОСОБА_6

ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

засудженого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Херсона клопотання засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м?яким позбавленням волі на певний строк із зарахуванням відбутого строку покарання. В обґрунтування клопотання зазначив, що станом на день звернення до суду відбуває покарання майже 11 років, проте подальше тримання під вартою можна вважати таким, що порушує ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних прав людини. Пославшись на рішення Європейського суду з прав людини, зазначив, що довічне позбавлення волі в установах відбування покарань в Україні є нелюдським за своєю суттю, а механізм президентського помилування є недостатнім. Вважає, що знаходиться в таких умовах, що дають йому право на заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, оскільки таке покарання не відповідає новій нормі чинного законодавства, а саме: рішенню Європейського суду з прав людини віл 12.03.2019 р. у справі «Пєтухов проти України (№2)».
Під час судового розгляду ОСОБА_9 додатково пояснив, що інкриміновані йому злочини були вчинені ще на той момент, коли його вік становив лише 20 років. За час відбування покарання стягнень не має. Звільнити його від призначеного покарання не просить, а наполягає лише на зміні режиму відбування покарання, оскільки режим відбування покарання для засуджених до довічного позбавлення волі не дає можливості ані працювати, ані жити повноцінним життям.

Захисник клопотання ОСОБА_9 підтримала, просила задовольнити його з підстав зазначених в ньому.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, вважаючи, що діючим кримінальним законодавством України не передбачено можливість заміни покарання більш м?яким для осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі.

З досліджених судом матеріалів вбачається наступне.
Так ОСОБА_9 відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вироком апеляційного суду Херсонської області від 11.03.2011 р. за п. п. 1, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК України, який ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.12.2012 р. залишено без змін. Початок строку 10.06.2009 р.

За змістом характеристики на засудженого ОСОБА_9 , останній за час перебування в місцях позбавлення волі шість разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення по яких погашені у встановленому законом порядку. Має одне заохочення, на профілактичному обліку у психолога не перебуває. У відношенні до представників адміністрації поводить себе стримано, на заходи виховного впливу реагує адекватно. Підтримує соціально-корисні зв`язки шляхом отримання передач, посилок та побачень.

З пояснень представника ДУ «Новогород-Сіверська установа відбування покарань (№31)» (далі по тексту ДУ №31) ОСОБА_10 , опитаного за клопотання ОСОБА_9 , вбачається, що в період з 2014 р. по 2019 р. ОСОБА_9 перебував в умовах ДУ №31, проте його поведінку можна охарактеризувати як посередню, оскільки останній жодним чином себе не проявив. Працевлаштованим не був, хоча такої можливості і не позбавлявся, і як йому відомо з таким клопотання не звертався.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Крім того п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена двома наступними складовими: якщо засуджений став на шлях виправлення і відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня його тяжкості (ч. ч. 3, 4 ст. 82 КК України).
Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачена ст. 82 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Такий висновок можна зробити з огляду на диференційований підхід до визначення загального поняття «позбавлення волі», яке відповідно до ст. ст. 63, 64 КК України є як у вигляді позбавлення волі на певний строк, так і у вигляді довічного позбавлення волі.
Отже, з огляду на зміст вищевказаних норм застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачені.
Оцінюючи посилання засудженого ОСОБА_9 на практику Європейського суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ), відповідно до змісту якої особи засуджені до довічного позбавлення волі мають право на заміну покарання більш м?яким, і відбування такого покарання містить ознаки катування, слід зазначити таке.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що судом (ЄСПЛ) покладено на державу Україна обов`язок реформувати систему перегляду довічного ув`язнення, а тому суд з власної ініціативи своїм рішення не має право «перебирати на себе» законодавчу функцію, покладену виключно на Верховну Раду України.

Крім того, за рішенням від 12.02.2008 р. у справі «Kafkaris v. Cyprus» ЄСПЛ чітко виклав свою позицію щодо зазначеної вище проблеми. Так, у п. 97 цього рішення зазначено, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначене дорослому злочинцеві, не суперечить ст. 3 або якійсь іншій статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З рішення ЄСПЛ від 03.02.2015 р. «Hutchinson v. the UK» вбачається, що у контексті питання про вироки до довічного позбавлення волі ст. 3 Конвенції повинна бути інтерпретована як така, що вимагає можливості зменшення вироку через його перегляд. Органи держави повинні мати можливість такого перегляду з метою встановлення будь-яких змін в особі засудженого, які б вказували на те, що подальше тримання такого засудженого під вартою не є доцільним через успіхи у сфері його реабілітації.
Отже, аналіз практики ЄСПЛ із цього питання свідчить: якщо національне законодавство передбачає можливість перегляду довічного ув`язнення з метою його пом`якшення, скорочення, припинення або умовно-дострокового звільнення арештанта, цього вистачає, щоб задовольнити вимоги ст. 3 Конвенції. Отже, можливість застосування заміни покарання більш м?яким це виключено компетенція окремої держави.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що з огляду на відсутність в Україні механізму заміни покарання більш м?яким покаранням для осіб, які відбувають покарання у вигляді довічного позбавлення волі, позбавляє суд права на вирішення цього питання щодо ОСОБА_9 , а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання останнього про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким.
Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Частиною 1 ст. 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п?яти років.
Суд вважає за потрібне роз?яснити засудженому ОСОБА_9 , що відповідно до п. п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 р. №223/2015 під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м?яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_9 .
Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1