ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1646/20 Справа № 171/1835/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гранітне, Апостолівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,
неодноразово судимого, останній раз:
- 20.04.2016 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 12.12.2018 року умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 27 днів на підставі ухвали П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2018 року,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000786,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, 29.08.2019 року, приблизно о 06 год., знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де побачив належний ОСОБА_10 електричний оприскувач «FORTE CL 12A», який знаходився поблизу літньої кухні, після чого у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав вищевказаний оприскувач, після чого з місця злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 720 грн. 75 коп.

Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20.04.2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 1рік 10 місяців.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25 вересня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено на 60 днів, тобто до 03 травня 2020 року.

Прокурор не погодився з даним вироком. В апеляційній скарзі просить його в частині призначеного покарання скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України, та остаточно призначити до відбуття - 3 роки позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 12.12.2018 року на невідбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 27 днів.

Злочин, за який ОСОБА_8 засуджено вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року, обвинувачений вчинив 29.08.2019 року, тобто в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року.

Однак, призначаючи ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції було призначене покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що без належної оцінки суду залишились наявні у справі й такі, що підлягають обов`язковому врахуванню дані, а саме: протягом 2004-2016 років ОСОБА_8 вчинив ряд умисних злочинів проти власності, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, за кожен з них був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, яке відбував в установах виконання покарань закритого типу; дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб не має, за місцем мешкання характеризується задовільно; раніше судимий.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційних скарг.
Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є вірними, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому колегією суддів не перевіряються.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).
Наведеним вимогам Закону, а також роз`ясненням ПВС України суд першої інстанції не придав значення, тому прийняв поспішне рішення розв`язуючи питання щодо призначення покарання.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання, наближеного до мінімального розміру, суд першої інстанції послався на тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про його особу, який є особою раніше судимою, вказаний злочин вчинив в період умовно-дострокового звільнення, за місцем проживання характеризується посередньо, не зайнятий суспільно-корисною працею, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Суд послався і на те, що по справі не встановлено наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Разом з тим, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_8 раніше судимий п`ять разів за вчинення аналогічних умисних корисних злочинів до реальної міри покарання. Звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково, менше ніж через рік знову вчинив умисний корисний злочин проти власності, що переконує у відсутності намірів на перевиховання (а.с.14-16).
Тому, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим внаслідок його м`якості.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Виходячи з наведеного, на підставі ст. 414 КПК України, даний вирок підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку, та задоволенню апеляційної скарги прокурора.
Враховуючи викладене, тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, його суспільну небезпеку, досліджені судом апеляційної інстанції дані, що характеризують особу обвинуваченого (т. 1 а.с. 18-20), з огляду на те, що той за місцем проживання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий, вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія судів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання пов`язане тільки з позбавленням волі в розмірі, передбаченому санкцією кримінального закону у порушенні якого визнано винним останнього, а саме у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Тому доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 420 КПК, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
З наведених підстав вирок суду підлягає скасуванню та ухваленню апеляційною інстанцією нового, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області - задовольнити.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 , в частині призначення покарання - скасувати.
Ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4