Ухвала
Іменем України
7 липня 2020 року
м. Київ
справа № 646/8190/15-к

провадження № 51- 8909 ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 25 березня 2020 року,

встановив:
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 травня 2020 року касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У зазначений строк представник ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 звернулася до касаційного суду з скаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані представником матеріали, дійшов висновку про те, що скаргу ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 слід повернути з таких підстав.
Так, касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю його скарги вимогам пунктів 4 і 5 ч.2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якими передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
При цьому, в ухвалі від 21 травня 2020 року суд касаційної інстанції враховуючи положення статей 436, 438 КПК, зазначив про недоліки скарги, зокрема про те, що потерпілий ОСОБА_5 не погоджуючись із судовими рішеннями просив їх скасувати та засудити ОСОБА_6 за вчинення усіх злочинів щодо нього, однак така вимога скаржника не є конкретною до суду касаційної інстанції, з огляду на вимогу в частині засудження ОСОБА_6 за вчинення злочинів, що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції. При цьому, Суд вказав про необхідність зазначити скаржником конкретну вимогу до суду касаційної інстанції, а саме щодо їх скасування або зміни.
Крім того, враховуючи зміст касаційної скарги, суд касаційної інстанції в ухвалі від 21 травня 2020 року зазначив, що потерпілий ОСОБА_5 посилався на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК), зміна якої на ч. 4 ст. 190 КК може вплинути на строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, також вказував про затягування процесу розгляду провадження та вчинення ОСОБА_6 злочину 06 травня 2011 року, що може перервати строк давності, при цьому не навів належних обґрунтувань на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних ним судових рішень, з урахуванням положень статей 412 414, 438 КПК та не зазначив підстав перегляду судових рішень в касаційному порядку.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 21 травня 2020 року представник ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 подала скаргу, в якій зазначила, що оскаржувані судові рішення є незаконними, в тому числі через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого. Вважає незаконним вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 червня 2019 року в частині: часткового задоволення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди та призначеного покарання на підставі положень ч.4 ст.70 КК, а призначене ОСОБА_6 судом покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років шість місяців м`яким. Стверджує, що суд першої інстанції 26 червня 2019 року звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 190 КК, не врахував наявність вироку Апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року, постановленого щодо ОСОБА_6 , що є підставою для скасування ухвали та постановлення нової, про відмову у задоволенні клопотання засудженого та його захисника ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Зазначає, що висновки, викладені в ухвалі апеляційного суду від 25 березня 2020 року, якою залишено без змін вирок від 27 червня 2019 року, не спростовують доводи у апеляційній скарзі щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 через заниження вартості відчуженого нерухомого майна, також щодо вчинених шахрайських дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_5 та в частині визначення розміру матеріальної шкоди.
Згідно з положеннями ч.3 ст. 442 КПК, при скасуванні або зміні судових рішень, суд касаційної інстанції у своєму рішенні має зазначити, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення.
Так, представник ОСОБА_4 ставить питання про перегляд судових рішень у зв`язку з порушеннями норм КПК, при цьому хоча й посилається у скарзі на положення статей 436, 437, 438 КПК, однак не зазначила, які саме норми КПК та матеріального закону порушено судами першої й апеляційної інстанцій, в частині перевірки доводів апеляційної скарги, також при визначенні матеріальної шкоди та розгляді клопотання засудженого і його захисника ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не дотримання яких вплинуло або могло вплинути на законність та обґрунтованість судових рішень.
Крім того, представник ОСОБА_4 у поданій скарзі просить:
- змінити ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 березня 2020 року, якою залишено без змін ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року, відмовивши у задоволенні клопотання засудженого і його захисника про звільнення від кримінальної відповідальності, однак не зазначила вимоги щодо вказаної ухвали місцевого суду, враховуючи наведені у скарзі обґрунтування щодо її незаконності.
Згідно із положеннями частин 1 і 2 ст.437 КПК, суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, а обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо вироку суду першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інший спосіб погіршити становище засудженого лише у разі, якщо з цих підстав касаційну скаргу подано потерпілим чи його представником.
Як убачається зі скарги, скаржниця також просить змінити ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 березня 2020 року, якою залишено без змін вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 червня 2019 року, в частині:
- призначеного остаточного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк за сукупністю злочинів та вироків;
- відшкодування матеріальної шкоди та стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 1 млн 303 тис. 139 грн;
- зарахування строку відбування покарання без застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 .
Однак, на думку суду касаційної інстанції зазначені вимоги не узгоджуються з положеннями ст. 437 КПК, а саме в частині зміни судового рішення у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інший спосіб погіршити становище засудженого.
При цьому, враховуючи вказані у скарзі ОСОБА_4 обґрунтування щодо незаконності вироку в частині призначеного покарання, вимоги щодо вироку в скарзі не зазначено.
В порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК, скаржницею не надано до скарги копію оскаржуваного вироку суду першої інстанції, тому перевірити доводи скарги щодо незаконності вироку не є можливим.

На думку Суду, враховуючи наведене, представник ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , не усунула в повному обсязі недоліки, зазначені в ухвалі касаційного суду від 21 травня 2020 року. Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою представника ОСОБА_4 .

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З урахуванням наведеного, касаційна скарга подана без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК та підлягає поверненню.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 115 КПК та керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 25 березня 2020 року, повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3