Справа № 346/1959/20
Провадження № 11-сс/4808/111/20
Категорія ст.181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) процесуального прокурора у кримінальному провадженні прокурора Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 21 травня 2020 року про відмову в обранні щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 21 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Строк дії ухвали становить два місяці, а саме: з моменту фактичного затримання 19 травня 2020 року до 19 липня 2020 року включно.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК. Однак слідчий суддя вважав, що слідчим та прокурором доведено недостатньо про застосування більш суворого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання судом встановлено, що підозрюваний має місце постійного проживання, одружений. Крім того, при обранні виду запобіжного заходу суд враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, стан здоров`я підозрюваного, те що ОСОБА_8 є інвалідом ІІІ групи дитинства. Також слідчий суддя взяв до уваги наявність у підозрюваного онкологічного захворювання.

Отже, слідчий суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_8 слід застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж зазначено у клопотанні, а саме- у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав АС, в якій покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали, оскільки вказане рішення слідчого судді про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, є необґрунтованим, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення прокурора ОСОБА_7 який підтримав подану ним АС, просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які вважать АС прокурора безпідставною, просять залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни; перевіривши матеріали за клопотанням слідчого, які надійшли з Коломийського міськрайонного суду, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону слідчий суддя дотримався в повній мірі.

Покликання прокурора в АС на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді в частині обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, є голослівними, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м,яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього ж Кодексу.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею були в повній мірі дотримані.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні та збуті психотропних речовин, вчинених повторно.

Як вбачається з доданих до клопотання слідчим копій з матеріалів кримінального провадження, 19.05.2020 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК, час фактичного затримання 14.30 год. та 20.05.2020 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК.

Копію клопотання слідчого про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу та доданих до нього матеріалів було вручено йому 21 травня 2020 року, що підтвреджується його особистим підписом (а.с. 61).

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Тримання під вартою не повинно бути продовжене через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі (Leteliier v.France (Летельєр проти Франції), §51; LA, v.France ( LA проти франції), §104; Prencipe v.Monaco (Пранцип проти Монако), §79; Tiron v.Romania (Тирон проти Румунії), §§ 41-42). Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v.Moldova (Бекчієв проти Молдови), §59).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польщі) §43).

Однак із плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань (Clooth v.Belgiu (Клоот проти Бельгії), §44).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (W v.Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов"язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв"язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v.Moldova (Бекчиєв проти Молдови) §58).

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v.Austria (Коймайетер проти Австрії), §10).

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, про те, що при застосуванні до підозрюваного цілодобового домашнього арешту, можна уникнути ризиків, на які посилається прокурор.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя також вірно врахував вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 зазначеного злочину, дані, що характеризують його особу, вік, стан його здоров`я, зокрема інвалідність ІІІ групи з дитинства та наявність у нього онкологічного захворювання і майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, що одружений, а також відсутність судимостей.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею поза всяким розумним сумнівом доведено можливість застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього додаткових обов`язків і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині того, що існують ризики того, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків у справі, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки стороною обвинувачення не наведено достатньо доводів на обґрунтування цієї позиції, як того вимагають положення ч. 5 ст. 132 КПК, згідно яких кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому відсутні підстави для її скасування.

За таких обставин, АС прокурора не підлягає до задоволення

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу процесуального прокурора у кримінальному провадженні прокурора Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 21 травня 2020 року про відмову в обранні щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5