ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/131/20 Справа № 192/2361/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2020 про про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 по внесеному 21 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженню №0000775 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, про арешт майна.
Рішення суду обґрунтовано тим, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено будь-які відомості, щодо виявлення факту перевезення, зберігання незаконних порубаних дерев, не внесено відомостей про місце незаконної порубки дерев. Тому слідчий суддя вказав, що у слідчого та прокурора не було законних підстав для звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі:

- прокурорпросить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого СВ Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області про накладення арешту - задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль марки М-2140, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного належить ОСОБА_8 , під керуванням ОСОБА_9 , на 29 фрагментів спиляних дерев, а також на бензопилу марки «Grunhelm GS- 5200М» зеленого кольору, якою ОСОБА_9 проводив зпил деревини, у кримінальному провадженні №0000775, з метою забезпечення збереження речових доказів шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Вказану ухвалу вважає незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з наступних підстав.
На думку апелянта слідчим суддею не враховано, що положеннями ст.ст. 131-132, 170- 174 та іншими нормами КПК України не передбачено такої підстави для відмови в арешті майна, як не внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань будь-яких відомостей, щодо виявлення факту перевезення, зберігання незаконно порубаних дерев та не внесення відомостей про місце незаконної порубки дерев.
Вважає, що, у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань містяться усі початкові відомості, в тому числі і кваліфікація, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, на підставі яких матеріалів зареєстровано кримінальне провадження та інші необхідні початкові відомості.
На його думку, слідчий суддя зробив висновок, що кваліфікуюча ознака перевезення, чи зберігання незаконно зрубаних дерев відсутня, та вийшов за межі розгляду клопотання про накладення арешту на тимчасово вилученого майна. Подія кримінального правопорушення є обставиною, що підлягає доказуванню. Відповідно до ч.І ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин покладається на слідчого, прокурора.
Вважає, що, точне місце вчинення кримінального правопорушення зафіксоване та міститься у протоколах огляду місця події від 20.12.2019, які долучені до матеріалів.
На думку апелянта, слідчий суддя лишив поза увагою вимоги ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України відповідно яких, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально - протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів вбачається, що слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на: автомобіль марки М-2140, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 , та знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_9 , та 29 фрагментів спиляних дерев. Також в клопотанні зазначено про арешт бензопили марки «Grunhelm GS-5200M», зеленого кольору, на правій стінці якої мається надпис «Grunhelm GS-5200M».
На обґрунтування клопотання слідчий та прокурор зазначили, що в провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження №0000775 від 21 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, за фактом незаконної порубки дерев в лісосмузі поблизу с. Привільне, Солонянського району, Дніпропетровської області.
Слідчий з метою збереження речових доказів, по справі, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном просив накласти арешт на вказане майно.
Колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт вказаного майна, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000775 від 21 грудня 2019 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України внесено відомості, що 2 грудня 2019 року до Солонянського ВП надійшов рапорт від поліцейського СРПП Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, про те, що під час патрулювання було виявлено факт незаконної порубки дерев (а.с. 9).
При цьому відомостей про те, ким виявлено (прізвище, ім`я, по батькові особи), де було виявлено факт незаконної порубки дерев до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.
З такого запису слідує, що відомості до ЄРДР внесено неналежним чином.
Відповідно до ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено належні відомості, щодо виявлення факту перевезення, зберігання незаконних порубаних дерев, не внесено відомостей про місце незаконної порубки дерев.
Тому колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до обгрунтованого висновку, що у слідчого та прокурора не було за таких обставин законних підстав для звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Наведене вище спростовує доводи апеляційної скарги щодо наявності правової підстави накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими, суперечать наявним даним в матеріалах справи, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, належно дослідженими судом.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
Ухвала за змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Отже ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303,304,404,405,407, 419,422 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу апрокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2020 про про арешт майна, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: