В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі :

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене 21.06.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007622 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема в останнє, 10.02.2017 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк три роки та на цей час є таким, що відбув указане покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

у с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 20.06.2014 приблизно о 19:45 год. перебував за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів 11, біля першого під`їзду вищевказаного будинку, де помітив автомобіль марки Мерседес С-180 сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого він побачив прикріплений до лобового скла цього ТЗ GPS навігатор з функцією відеореєстратора марки Престиджио, вартістю 1499, 00 гривень, й у цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, за допомогою викрутки, яка знаходилася у передній правій кишені його штанів, видавив скло передніх правих дверцят та таємно викрав з салону наведеного автомобіля указаний GPS навігатор.

Після чого у ТЗ спрацювала системи сигналізації та ОСОБА_4 відповідно утримуючи при собі викрадене майно, почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, але був помічений потерпілим ОСОБА_5 , який намагався його зупинити.

Разом з тим, ОСОБА_4 , розуміючим те, що його дії почали носити відкритий характер, усвідомлюючи те, що він помічений потерпілим, свої злочинні дії не припинив та з викраденим майном продовжував тікати, але невдовзі був затриманий.

Вказаних висновків Суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Так,будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні указаного кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази у яких підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.
Останній указав, що, дійсно, він 20.06.2014 приблизно о 19:45 год. перебував за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів 11, біля першого під`їзду вищевказаного будинку, де помітив автомобіль марки Мерседес С-180 сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого він побачив прикріплений до лобового скла цього ТЗ GPS навігатор з функцією відеореєстратора марки Престиджио, та скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, за допомогою викрутки, яка знаходилася у передній правій кишені його штанів, видавив скло передніх правих дверцят та таємно викрав з салону наведеного автомобіля указаний GPS навігатор.

Після чого у ТЗ спрацювала системи сигналізації, тож він утримуючи при собі викрадене майно, почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, але був помічений потерпілим ОСОБА_5 , який намагався його зупинити.

Коли утікав, усвідомлював те, що він помічений потерпілим, за учиненням злочину.

Суд указані пояснення обвинуваченого сприймає, як такі що заслуговують на увагу за свою суттю в цілому, у розрізі такого.

Згідно висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, Суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, та показаннями свідка, які Суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено наступне.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 20.06.2014 сформованого о 21:00-22:00 год. слідує, що ОСОБА_5 указав, що 20.06.2014 у нього з ТЗ викрали навігатор.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_6 надав показання в яких підтвердив обставини викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення.
Так, свідок указав, що 20.06.2014 приблизно о 19:45 год. перебував за адресою, м. Київ, вул. Ентузіастів, 11, й у певний момент неподалік від свого місця знаходження почув крики чоловічого голосу з проханням когось зупинити. Озирнувшись навкруги свідок помітив, як біжить обвинувачений в сторону місцезнаходження будинку №11/1 по вулиці Ентузіастів в м. Києві. Здогадуючись про те, що прохання зупинитися було звернено саме до нього, проте він на нього не реагував, а продовжував рухатися далі, свідок вирішив його зупинити самостійно, а тому почав рухатися за ним, та десь близько 5 метрів від будинку № 11/1 таки зупинив останнього шляхом поштовху в спину, після якого той впав на земельну ділянку.
Користуючись тим, що обвинувачений знаходився в положенні лежачи на животі, свідок одразу застосував до нього загиб руки за спину, після чого помітив у нього в руках викрутку та відео реєстратор марки «Пристижио» в корпусі чорного кольору. Зрозумівши, що відеореєстратор викрадений з автомобілю, свідок вирішив, знайти цей автомобіль.
Тим часом, зібралася велика кількість людей та свідок користуючись їх допомогою, яка полягала у тому, що вони приглянули за обвинуваченим пішов шукати автомобіль. Пройшовши, метрів 70 та дійшовши до вулиці Ентузіастів, 11 в м. Києві, помітив автомобіль марки «Мерседес СІ80», у якого було розбите скло передніх пасажирських дверцят, після цього свідок підійшов до автомобіля та побачив там потерпілого, підійшовши до якого представився та запитав його чи він кликав на допомогу з проханням затримати злочинця, на що він відповів, що дійсно просив про допомогу, яка полягала у потребі затримання такої особи. Потім, свідок сповістив йому, що злочинця вдалося затримати та він в даний момент знаходиться неподалік місця вчинення крадіжки, а саме біля будинку АДРЕСА_2 .
Одразу після отриманої інформації, свідок разом з потерпілим, прийшли на те місце, де знаходився обвинувачений та коли підійшли там було багато людей серед яких був обвинувачений та в його руках був відео реєстратор марки «Престиджио» в корпусі чорного кольору та утримувачі за допомогою яких прикріплюється відео реєстратор на лобовому склі.
На земельні ділянці поряд з ним знаходилася викрутка, яка перед цим була в руках у обвинуваченого.

З протоколу слідчої дії від 20.06.2014 убачається, що дійсно поблизу будинку № 11 по вул. Ентузіастів у місті Києві був виявлений обвинувачений й у нього було вилучено речі, як-то викрутку, й у т.ч. майно потерпілого.

Ці ж дані слідують і з рапорту о/у ОСОБА_7 від 20.06.2014.

З протоколу огляду предметів (речей) від 23.06.2014 убачається, що було проведено огляд речей вилучених у обвинуваченого під час слідчої дії від 20.06.2014 та у ході цієї слідчої дії підтверджено факт вилучення відео реєстратора.

З протоколу ОМП від 20.06.2014 з фото таблицею убачається, що було оглянуто саме місце події ТЗ та установлено факт пошкодження переднього пасажирського вікна автомобіля.

Як наслідок, проаналізувавши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всі обставин провадження в цій справі, у порядку ст. 94 КПК України, Суд вважає, що наявні у провадженні докази та вище відображені в цьому судовому рішенні, які передбачені параграфами 3-5 Глави 4 указаного Кодексу, які Суд сприймав, як такі, що містять у собі дані регламентовані ст. 91 КПК України, та визнав належними й допустимими, свідчать про те, що у ході судового розгляду установлено фактичні дані, які у своїй сукупності указують на те, що дійсно обвинуваченим був здійснений грабіж по відношенню до потерпілого.

Також, суд, з огляду на обставини встановлені судом при досліджені письмових доказів, урахованих показань свідка та встановлені за наслідками такого дослідження обставини вважає за можливе, з огляду на положення ч. 1 ст. 325 КПК України, яка вказує, що якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого, вважає за можливе, з огляду на позицію обвинуваченого та прокурора, проведення такого розгляду без потерпілого ОСОБА_5 , так як є можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, зокрема, щодо дат, часу та місця й способу учинення злочину.

При цьому, передумови для оголошення показань потерпілого, свідків надані ними під час розслідування справи відсутні, так як пунктом 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК задекларовано принцип безпосереднього дослідження доказів, з урахуванням того, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а обставини регламентовані ст. 225 того ж Кодексу не є дійсними.

Також, проаналізувавши інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти безпосередньо в частині доказів, які прямо стосуються фактів справи, суд установив таке.
Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20.03.2018 в справі № 753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
Також, як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких даних.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

У цій справі порядок, встановлений КПК дотримано.

Так, вимоги ст. 290 КПК виконано, про що власне указують протоколи про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, що указує на те, що у цьому провадженні відсутні передумови для не допуску певних відомостей, що містяться у вище досліджених матеріалах, як доказів, у порядку ч. 12 ст. 290 указаного Кодексу.

Вимоги Глави 22 Повідомлення про підозру КПК України також дотримані.
Право на захист на етапі досудового розслідування було забезпечено, що слідує до доручення Центру безоплатної вторинної допомоги про призначення захисника.

За таких обставин, Суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, як доведені.

При кваліфікації дій обвинуваченого, Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, так як він повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При такій кваліфікації дій обвинуваченого Суд виходив з наступного.

Згідно пунктів 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, стосовно даних обвинувачених суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення.
Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; має постійне місце реєстрації та проживання, спосіб життя (дані щодо судимостей, освіти, сімейного стану, здоров`я), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування цього покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа регламентованих ст. 76 того ж Кодексу.

Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами кожного з винних, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню,

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази: викрутку знищити, відео реєстратор залишити у володінні потерпілого ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_8