Справа № 586/1311/19
Провадження № 1-кс/589/3638/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Шостка

23 грудня 2019 року

Суддя Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

особи щодо якої складено адміністративний протокол ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву захисника ОСОБА_4 про відвід судді Середино-Будського районного суду Сумської області ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2019 року захисник ОСОБА_4 заявив відвід судді ОСОБА_5 у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свою заяву останній мотивував тим, що під час судового засідання 16 грудня 2019 року головуючим у судовому засіданні було продемонстровано негативне ставлення до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, під час допиту працівника поліції, котрий склав протокол щодо ОСОБА_3 , головуючий суддя фактично стверджував про те, що останній має вкрай негативну репутацію у м. С.-Буда, неодноразово переслідувався працівниками поліції за порушення правил безпеки дорожнього руху, хоча ці факти не є встановленими. Така поведінка головуючого судді, на думку адвоката ОСОБА_4 , є виразом негативного ставлення до ОСОБА_3 та може перешкодити ухваленню законного та обґрунтованого рішення. За таких обставин, адвокат вважає, що існують підстави для сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді.

Адвокат ОСОБА_4 та суддя ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що не є перешкодою для проведення засідання.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги заяви адвоката.

Вивчивши заяву адвоката ОСОБА_4 , вважаю, що заява до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст.1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Енгель на інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини(Ozturk v. Germany), пункт 54;Лутц проти Німеччини(Lutz v. Germany), пункт 55).

Аналізуючи вказані вище джерела права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, вважаю, що адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним» в розумінні ЄСПЛ.

Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку поряд з вимогами КУпАП і положень КПК України при вирішенні питання про відвід у справі про притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумній у його неупередженості.

Відповідно до ч.5 ст.80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Із заяви про відвід вбачається, що захисник ОСОБА_4 , як підставу для відводу, визначає, що головуючий суддя ОСОБА_5 під час допиту працівника поліції, який склав протокол щодо ОСОБА_3 , фактично стверджував, що ОСОБА_3 неодноразово переслідувався працівниками поліції за порушення правил безпеки дорожнього руху, хоча ці факти не є встановленими, що на думку адвоката є виразом негативного ставлення до ОСОБА_3 та може перешкодити ухваленню законного та обґрунтованого рішення.

Разом з цим, дані доводи адвокатом жодним чином не обґрунтовані та не доведені.

При цьому, слід зазначити, що норми КПК України, які регулюють порядок розгляду суддею відводу іншому судді, не передбачають можливості судді, який розглядає відвід, перевіряти на предмет законності прийняті рішення суддею, якому заявлено відвід, процесуальні дії.

Отже, передбачених ст. ст. 75, 76 КПК України обставин, які б виключали участь судді ОСОБА_5 у розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_3 , в заяві захисника ОСОБА_4 не наведено.

Таким чином, слідчий суддя вважає заяву захисника про відвід судді ОСОБА_5 необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 81 КПК України, п.п. 3,7 ч.1 ст. 129 Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 від здійснення розгляду матеріалів справи №586/1191/19 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_3 - відмовити.

Справу №586/1191/19 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_3 ч. 1 ст. 130 КУпАП передати судді ОСОБА_5 для продовження розгляду.

Копію ухвали надіслати захиснику ОСОБА_4 та долучити до матеріалів справи №586/1191/19 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_3 ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1