Справа № 214/121/20
1-кп/214/613/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження №0002080 від 22 листопада 2019 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 21.11.2019 року, приблизно о 18-00 годині, знаходячись поблизу будинку № 48 по вул. Гетьманівській, що в Саксаганському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення з корисливих мотивів чужого майна, із застосуванням фізичного насилля, підійшовши зі спини до потерпілої ОСОБА_5 та схопивши двома руками за її вуха, та намагаючись відкрити замок сережок, чим пошкодив ліву мочку вуха, чим завдав потерпілій тілесні ушкодження, після чого продовжив свій злочинний намір на відкрите заволодіння сережок з дорогоцінного металу 585 проби, вагою 0,81 г., достовірно знаючи про те, що його вищевказані дії достовірно були відомі потерпілій, після чого ігноруючи волю та вимоги потерпілої про зупинення скоєння даного правопорушення, покинув місце злочину з викраденим майном, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку, згідно товарознавчої експертизи № 398 від 11.12.2019 року, на суму 951,46 гривень. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1974 від 08.12.2019 року у потерпілої ОСОБА_5 малася рвана рана мочки лівого вуха, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками: відкритого викрадення чужого майна ( грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав в повному обсязі та пояснив, що 21.11.2019 року близько 17-30 години він зайшов до магазину «Варус», який розташований по вул. Гетьманська. Побув там 10-15 хвилин, він побачив за касовою зоною двох жінок. У яких на вухах були сережки. В цей час в нього виник раптовий намір на заволодіння даними сережками та обернення їх на свою користь. Після чого він вирішив прослідкувати за даними жінками. Коли жінки покинули приміщення магазину то попрямували по вул. Гетьманській, він пішов за ними. Жінки зупинились біля будинку № 48 та розійшлись. Одна із жінок пішла у двір, він пішов за нею та схопив її за вуха двома руками. Він намагався розстібнути сережки, як він їх зняв в подальшому не пам`ятає, після чого втік з місця злочину. Приблизно через хвилин сорок пішов на зупинку «Міська лікарня №1». На зупинці він побачив раніше не знайомого йому чоловіка та запропонував придбати в нього сережки, на що останній погодився, та заплатив йому 500 гривень. Злочин вчинив, оскільки був у скрутному матеріальному положенні, не працює, проживає з мамою. Шкоду потерпілій не відшкодував, просив суворо не наказувати, оскільки у мами крім нього, нікого не має.

Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 21.11.2019 року близько 17-30 години вона разом зі своєю знайомою пішла до магазину «Варус», який розташований по вул. Гетьманська. Купивши всі необхідні продукти попрямувала з подругою додому. Коли вони розійшлись, вона йшла одна додому, бачила що за нею на відстані йшов незнайомий чоловік. Коли вона підходила до подвір`я свого будинку, ззаду підійшов не відомій їй чоловік, та схопив її за вуха. Вона просила не чіпати її, однак чоловік смикнув сильніше і зірвав в неї з обох вух сережки, потім втік.

Вона просила суд призначити суворе покарання обвинуваченому, оскільки він перед нею не вибачився, завдану шкоду не відшкодував, завдав їй тілесних ушкоджень. Колись він пропонував їй забрати свою заяву відносно нього, демонструючи перед нею гроші п`ятсот гривень, але не запропонував відшкодувати шкоду. Їй здалось що обвинувачений вирішив над нею знущатися.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненому злочині, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував у учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено. Суд вважає, що щире каяття не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки обвинувачений не відшкодував та не намагався відшкодувати шкоду потерпілій, не приніс їй щирого вибачення, не намагався виправити наслідки вчиненого. Зазначений висновок знайшов своє підтвердження у позиціях Верховного Суду, який у своїй постанові від 18.09.2019 року по справі №166/1065/18 вказав, що «розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно засудженого відсутні дані на підтвердження того, що засуджений поряд із відсутністю цивільного позову, намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, компенсував їй перенесені страждання, чи полегшив душевний біль.»

Обставинами, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд вважає скоєння злочину відносно особи похилого віку, оскільки на момент грабежу потерпілій було 59 років.
Обвинувачений ОСОБА_4 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України (Т. 2, а.с. 65).

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який не працює, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони (Т.2 а.с. 66), раніше не судимий (Т.2 а.с. 62;68;72), на обліку в КП «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» у лікаря нарколога перебував з листопада 2010 року по серпень 2018 року з приводу психічні поведінкові розлади внаслідок вживання декількох психоактивних речовин. Синдром залежності ( Т.2. а.с. 64); у лікаря психіатра не перебував і не перебуває (Т.2 а.с. 65). Крім того, суд звертає увагу, що обвинувачений вчинив новий злочин через два дні після зняття останньої судимості, покарання за яким призначено вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 19.11.2018 року за ч.3 с.185 , ч.3 ст.357 КК України до трьох років позбавлення волі з випробуванням 1 рік. Проте, на момент вчинення грабежу 21.11.2019 року обвинувачений відповідно до ст..89 КК України є не судимою особою.
Суд не приймає до уваги наявність свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 від 13.02.2001 року (а.с.67 Т.2) оскільки оригінал свідоцтва суду не надано, на копії свідоцтва відсутні відмітки про постановку на облік в податковому органі та в районному відділу Пенсійного фонду, відсутній Витяг з Єдиного Реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців. Зазначені відомості могли б бути доказом того, що обвинувачений є само зайнятою особою, проте таких доказів обвинувачений суду не надав.
Згідно досудової доповіді Саксаганського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області, про обвинуваченого ОСОБА_4 визначено середній ризик вчинення останнім повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства. У відповідності до висновку органу пробації про можливість виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність визначення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі окремих осіб).

На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних правопорушень.

У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним, окрім обов`язків визначених в ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на правопорушника обов`язок працевлаштуватися або звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного, виконувати заходи передбачені пробаційною програмою, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі оскільки переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Цивільний позов не заявлявся.
Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349 ч. 3, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ CD-R марки «Maximus» /700 Mb, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002080 залишити в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с. 25;26).
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1