Провадження № 1-кп/331/226/2020
Єдиний унікальний номер 335/3706/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року колегія суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_14,

суддів ОСОБА_15, ОСОБА_11,

при секретарі ОСОБА_16,

за участі:

прокурора ОСОБА_17,

захисника ОСОБА_18,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяви суддів ОСОБА_14 та ОСОБА_11 про самовідвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

16.01.2020 року у провадження колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження №0000242 за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року на 28.02.2020 року призначено підготовче судове засідання по кримінальному провадженню.

30.01.2020 року та 17.02.2020 року надійшли заяви про самовідвід суддів ОСОБА_14 та ОСОБА_11 відповідно.

Заяви обґрунтовані тим, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, кримінальне провадження №0000242 було об`єднане з кримінальним провадженням №0000202, а в подальшому матеріали кримінального провадження за №0000242 були виділені в окреме провадження.

Згідно змісту обвинувального акту у даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 , заручившись підтримкою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які були об`єднані єдиним злочинним умислом, направленим на незаконне збагачення шляхом вимагання майна, грошових коштів з частини прибутку та прав на майно господарських товариств Запорізької області, організував стійку злочинну групу. Вищевказані особи, умисно, попередньо та добровільно зорганізувались у стійке об`єднання для вимагання з власників та директорів найбільш прибуткових господарських товариств Запорізької області (якими є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) їх майна та прав на майно у вигляді грошових коштів від їх доходів та часток уставних фондів їх підприємств.

23 червня 2017 року колегією суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в складі: головуючого - судді ОСОБА_14, суддів: ОСОБА_13 та ОСОБА_11 ухвалено вирок у кримінальному провадженні № 0000202 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.15 ч.3 ст.115 ч.2 п.7, ст.115 ч.2 пп.7,13, ст.189 ч.2, ст.189 ч.4, 307 ч.1 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_3 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч. 4 КК України.

Зазначені кримінальні провадження є взаємопов`язаними між собою, стосується того ж кола осіб та обставин, про які йдеться в обвинувальних актах, отже суддями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вже було досліджено певну частину матеріалів, що будуть надані стороною обвинувачення, оскільки вони слугували доказами у кримінальному провадженні № 0000202 та колегією суддів їм вже було надано оцінку.

Після постановлення Жовтневим районним судом м. Запоріжжя вироку у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прокурором Запорізької області ОСОБА_19 до Вищої Ради правосуддя було подано дисциплінарну скаргу у відношенні суддів ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою притягнення суддів до відповідальності.

Одним з основних пунктів у дисциплінарній скарзі прокурора ОСОБА_19 була саме незгода з визначенням безпосередньо судді ОСОБА_14 головуючим суддею у справі, що, на думку прокурора, свідчило про неправильний розподіл справи, а зміст скарги прокурора загалом свідчить про наявність сумніву представників прокуратури Запорізької області у неупередженості суддів ОСОБА_13, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 та недовіру останнім.

Крім того, впродовж усього періоду розгляду кримінального провадження колегія суддів знаходилась під постійним тиском як з боку представників громадськості, засобів масової інформації, так і з боку інших невстановлених осіб у зв`язку із розглядом даного провадження, що було пов`язано із висвітленням неправдивих відомостей за допомогою засобів масової інформації, а також зовнішніх носіїв реклами у м. Запоріжжі. У зв`язку із чим 30.01.2017 року суддя ОСОБА_14 зверталась до Вищої ради правосуддя із повідомленням про втручання у її діяльність під час виконання суддівських повноважень.

Таким чином, на думку суддів, вищевикладені обставини можуть вплинути на об`єктивний та неупереджений розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_20 у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяв, вважав можливим розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу саме у цьому судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_18 та обвинувачений ОСОБА_1 не заперечували проти задоволення заяв про самовідвід суддів

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви про самовідвід, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вимога законності у кримінальному провадженні України поширюється не лише на законність суду, який уповноважений здійснювати судовий розгляд у кримінальних справах, а включає в себе й законність складу суду в конкретному судовому провадженні.

Частина 1 ст. 80 КПК України передбачає, що за наявності підстав, визначених у ст. 75 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, які можуть бути підставою для відводу судді.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а тому рішення Європейського суду є обов`язковими для виконання судами України.

Законність складу суду спрямована на забезпечення права на справедливий суд, проголошеного в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У практиці Європейського суду з прав людини недодержання вимог щодо складу суду визнається порушенням положень п. 1 ст. 6 Конвенції, про необхідність розгляду справи незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

У рішенні в справі «Мироненко та Мартиненко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм. Побоювання заявників щодо безсторонності судді ЄСПЛ визнав об`єктивно обґрунтованими та оцінив як порушення п.1 ст.6 Конвенції (суддя висловив свою позицію при вирішенні питання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування).

Також згідно практики Європейського суду з прав людини важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так у своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності.

Згідно з п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача.

Оцінюючи наведені суддями обставини, беручи до уваги норми п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України щодо безумовного скасування судового рішення у разі його ухвалення незаконним складом суду, з метою недопущення порушення гарантованих діючим законодавством принципів судочинства щодо права обвинувачених та потерпілих на справедливий судовий розгляд неупередженим судом, враховуючи, що члени колегії вже брали участь у розгляді кримінального провадження за тими самими епізодами кримінальних правопорушень щодо інших обвинувачених ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), досліджували усі докази по справі та прийняли остаточне рішення у вигляді обвинувального вироку, який у подальшому був скасований апеляційною інстанцією за апеляційною скаргою прокурора та потерпілих, колегія суддів доходить висновку про неможливість участі суддів ОСОБА_14 та ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 , оскільки їх рішення можуть бути необ`єктивними з огляду на повну обізнаність щодо всіх обставин ймовірно вчиненого ним кримінального правопорушення групою осіб ( ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 ), тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення заяв суддів ОСОБА_11 та ОСОБА_14 про самовідвід.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 21, 31, 75, 76, 80, 372 КПК України,

У Х В А Л И Л А:

Заяви суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_11 та ОСОБА_14 про самовідвід від участі у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, - задовольнити.

Відвести від участі у даному кримінальному провадженні суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_21 та ОСОБА_22 на підставі ч. 1 ст. 75 КПК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, передати до канцелярії Жовтневого районного суду м. Запоріжжя для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому статтею 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя: ОСОБА_14

Судді: ОСОБА_15

ОСОБА_16