Справа № 953/579/20
н/п 1-кс/953/965/20
"28" січня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
Однак, у встановлені зазначеними договорами строки, ОСОБА_5 так і не виплатив гроші ОСОБА_7 за передані нею йому у власність частки в статутних капіталах ТОВ «СП «Велес-Агро», ТОВ «ІГ «Велес-Агро» та ТОВ «СП «Велес». Декілька місяців після укладення договорів на питання стосовно строків сплати ОСОБА_5 обіцяв отплатити в найближчі дні, а в подальшому став уникати розмов щодо сплати. Зі слів ОСОБА_5 в нього не було грошей. У зв`язку із несплатою ОСОБА_5 грошей за частки ОСОБА_4 , було прийнято рішення про укладання договорів, за результатами яких частки ОСОБА_4 будуть повернуті їй, що було заплановано на 14.10.2019. Але, 11.10.2019 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дізналися, що останній звільнений з посад керівника ТОВ «ІГ «Велес-Агро» та заступника керівника ТОВ «СП «Велес-Агро».
Як пояснив ОСОБА_5 , таке звільнення пов`язане із його бажанням забезпечити свої права на товариства від ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_8 стало відомо, що в листопаді 2019 року ОСОБА_5 продав свої частки в розмірі 100 % в статутних капіталах ТОВ «СП «Велес-Агро», ТОВ «ІГ «Велес-Агро» та ТОВ «СП «Велес» ОСОБА_9 , однак відмовився виплатити гроші ОСОБА_4 , як передбачено договорами купівлі-продажу часток у статутних капіталах від 15.04.2019, та повідомив ОСОБА_8 , що грошей в нього все одно не має, а товариства тепер перебувають у власності добросовісного набувача, тому його не турбують можливі судові позови з боку ОСОБА_4 . Остаповим стало зрозуміло, що правочин стосовно товариств мав фіктивний характер, оскільки грошей за їх результатами ОСОБА_5 не отримав. Крім того, 18.12.2019 ОСОБА_10 продав свої права на ТОВ «СП «Велес-Агро», ТОВ «ІГ «Велес-Агро» та ТОВ «СП «Велес» своїму зятеві ОСОБА_11 .
Прокурор також вказує, що під час допиту ОСОБА_6 підтвердив покази ОСОБА_4 стосовно зазначених фактів, а також повідомив, що за його даними, частину врожаю, зібраного ТОВ «СП «Велес Агро», ТОВ «ІГ «Велес-Агро» та ТОВ «СП «Велес» ОСОБА_5 продав за готівку з метою заволодіння грошовими коштами та приховування реального прибутку підприємств. Крім того, ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_5 було подано для проведення реєстраційних змін щодо ТОВ «ІГ «Велес-Агро» довіреність, нібито підписану ОСОБА_6 , однак він жодної подібної довіреності не підписував.
Тобто, покази ОСОБА_6 щодо обставин його звільнення з посади керівника ТОВ «ІГ «Велес-Агро» підтверджуються.
Крім того, п. 3.4 договорів купівлі-продажу часток в статутному капіталі ТОВ «СП «Велес-Агро», ТОВ «ІГ «Велес-Агро» покупець зобов`язаний до здійснення повної оплати утриматися від подальшого продажу частки, розірвання будь-яких договорів стороною яких є Товариство, від зміни складу органу управління, відчуження майна Товариства.
Однак, відповідно до Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 19.11.2019 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «ІГ «Велес-Агро», ТОВ «СП «Велес-Агро», ТОВ «СП «Велес» - змінено склад або інформацію про засновників. При чому станом на 19.11.2019 засновником зазначених товариств відповідно до Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є ОСОБА_10 , а керівником значиться ОСОБА_5 .
Також, відповідно до Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 19.11.2019 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «ІГ «Велес-Агро», ТОВ «СП «Велес-Агро», ТОВ «СП «Велес» - змінено склад або інформацію про засновників, яким став ОСОБА_11 . При чому, керівником зазначених товариств відповідно до Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19.12.2019 все одно значиться ОСОБА_5 .
В судове засідання прокурор не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання. 28.01.2020 прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання без його участі, вказав, що клопотання підтримує, просить його задовольнити.
Відповідно ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатись без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним, з метою забезпечення арешту майна.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Так, за заявою ОСОБА_4 21.12.2019 до ЄРДР внесені відомості про те, що до СУ ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою, шляхом шахрайства заволоділи майном заявниці (а.с.6).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Разом з цим, як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 19.11.2019 засновником ТОВ «СП «Велес» є ОСОБА_10 , керівником ОСОБА_5 (а.с.24-33).
Отже, прокурором доведено доведено, що вищевказані корпоративні права у статутному капіталі ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВЕЛЕС», мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вказаних прокурором у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказане майно, а саме: 100% корпоративних прав у статутному капіталі ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВЕЛЕС» можуть бути об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.
Тому вказане майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
З урахуванням викладеного вище, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 107, 132, 167, 170-173, 309, 372, КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1