Справа №487/2997/20
Провадження №1-кс/487/3613/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.06.2020 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000488 від 26.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
01.06.2020 року слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на добровільно видані ОСОБА_5 грошові кошти купюрами по 500 гривень кожна на загальну суму 1500 гривень з наступними серіями та номерами: ЛИ2357013, ЛД1323806, МВ5571588, які поміщено в сейф-пакет №S1031511.

Підставою для внесення клопотання стало те, що накладення арешту на зазначене майно для забезпечення його збереження як речового доказу, а також має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Слідчий до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути клопотання за своєї відсутності, заявлені вимоги підтримав.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000488 від 26.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Встановлено, що 26.05.2020 до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Миколаєві надійшла заява ОСОБА_5 про те, що невстановлений співробітник служби безпеки України на ім`я ОСОБА_6 примушує його до вчинення злочину, а саме: до вимагання грошових коштів у особливо великому розмірі від невстановленого підприємця.

В ході досудового розслідування, 26.05.2020 приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_5 на виконання вказівок невстановленого співробітника СБУ на ім`я ОСОБА_6 за адресою: м. Одеса, на розі пр-т Олександровський та вул. Єврейській у кіоску з продажу кави отримав від працівників зазначеного кіоску отримав грошові кошти у розмірі 1500 гривень (3 купюри по 500 гривень кожна), які до цього залишив ОСОБА_6 для здійснення поїздки до м. Київ та вчинення злочину.

В подальшому, 26.05.2020 ОСОБА_5 добровільно видав отримані грошові кошти купюрами по 500 гривень кожна на загальну суму 1500 гривень з наступними серіями та номерами: ЛИ2357013, ЛД1323806, МВ5571588, які поміщено в сейф-пакет № S1031511.

Постановою слідчого від 27.05.2020 слідчим зазначені вище грошові кошти визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчим доведено, що майно, щодо якого ініційоване клопотання, має значення речових доказів, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного у клопотанні майна.

Керуючись ст. ст. 131-132, 167, 169, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000488 від 26.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: на добровільно видані ОСОБА_5 грошові кошти купюрами по 500 гривень кожна на загальну суму 1500 гривень з наступними серіями та номерами: ЛИ2357013, ЛД1323806, МВ5571588, які поміщено в сейф-пакет № S1031511.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити слідчому Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 .

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1