Справа № 539/4627/19
Провадження № 1-кп/539/507/2019
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
та представника потерпілих ОСОБА_13
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни, Полтавської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000238 від 19.02.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, Подане клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення кого передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі, мешкає на віддаленої Запорізької області, має закордонний паспорт, може вільно виїжджати за кордон. Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, про які вказано в клопотанні, а також зазначено ризики, передбачені п.п. 1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України. Метою застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Обвинувачений та його захисники вважають, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає, оскільки досудове розслідування завершено, ОСОБА_4 протягом всього часу проведення досудового розслідування завжди з`являвся на виклики слідчого та жодним чином не перешкоджав кримінальному провадженню Прохають суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Потерпілі та їх представник клопотання прокурора підтримали.
Суд заслухавши учасників процесу, розглянувши клопотання, прийшов до висновку, що в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При вирішенні питання щодо обрання (продовження) запобіжного заходу, слід враховувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України», в якій констатовано порушення п.3 ст. 5 Конвенції в зв`язку з тим, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І. А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вказує на необхідність в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оскільки обвинувачений мешкає на віддаленої Запорізької області, має закордонний паспорт, може вільно виїжджати за кордон, впливати на потерпілих та свідків.

Доводи прокурора не є переконливим.

ОСОБА_4 обвинувачується у тяжкому злочині. Суворість покарання дійсно є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя, однак не можна оцінюватися з винятково абстрактного погляду.

Встановлено, що протягом всього часу проведення досудового розслідування обвинувачений жодного разу не ухилився від прибуття до слідчого для проведення слідчих дій і до суду для розгляду клопотань щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проти чого не заперечує в судовому засіданні і сам прокурор.

Наведені у клопотанні ризики були відомі прокурору під час досудового розслідування, однак протягом 10 місяців запобіжний захід обвинуваченому не обирався, що пояснюється належним виконанням процесуальних обов`язків підозрюваним.

В судовому засіданні прокурор не зміг пояснити яким чином лише факт передачі обвинувального акту до суду посилює ризики невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків або ж спонукає обвинуваченого до дій, що будуть перешкоджати цьому кримінальному провадженню.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, раніше не судимий, являється інвалідом ІІІ групи. Суд не надано даних, які б негативно характеризували ОСОБА_4 та вказували б на можливість порушенням ним процесуальної поведінки.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність даних про особу ОСОБА_4 який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням його незадовільного стану здоров`я, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, разом з тим, обвинуваченого ОСОБА_4 в порядку ч.3 ст.194 КПК України слід зобов`язати прибувати до суду за кожною вимогою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177-178,181,183,184,194,196,197, 314-316, 369-372 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відмовити.
В порядку ч.3 ст. 194 КПК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Лубенського
міськрайонного суду ОСОБА_1