Справа № 473/7/20
Номер провадження1-кп/473/126/2020
В И Р О К
іменем України

"20" травня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську Миколаївської області кримінальне провадження №0001974 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 23.07.2015 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

2) 31.01.2017 року Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст. 70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Вироком апеляційного суду Миколаївської області від 27.04.2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.07.2015 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, - виконувати самостійно. Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України до покарання за оскаржуваним вироком часткового приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.07.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років 3 місяців.

3) 16.02.2018 року Баштанським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.289, ч.4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі; відбуває покарання за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_5 з 12.12.2018 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» на підставі вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.02.2018 року, яким його засуджено за ч.2 ст.289, ч.4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі.

Протягом періоду відбуття основного покарання, засуджений ОСОБА_5 зарекомендував себе з негативного боку, оскільки систематично допускає злісні порушення вимог режиму відбування покарання у відповідності до ст.133 КВК України, так як зберігає заборонені речі, по відношенню до представників адміністрації не завжди ввічливий та коректний, допускає грубі висловлювання та погрози.

13.12.2019 року приблизно о 09:18 годині, засуджений ОСОБА_5 перебував в приміщенні житлової секції №6 відділення соціально-психологічної служби №2 ДУ «Вознесенська ВК (№72)», що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська №300.

В цей момент до вищевказаного приміщення, з метою проведення обшуку та виконання службових обов`язків,увійшов оперуповноважений оперативного відділу старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_4 , який був одягнений у формений одяг, та інші працівники адміністрації ДУ «Вознесенська ВК (№72)». В ході проведення обшуку житлової секції засуджений ОСОБА_5 почав агресивно висловлюватись по відношенню до працівників адміністрації, котрі проводили обшук приміщення житлової секції №6 відділення соціально-психологічної служби №2 ДУ «Вознесенська ВК» (№72).

Після чого, о 09:25 годині, засуджений ОСОБА_5 , будучи невдоволеним виконанням оперуповноваженим оперативного відділу старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_4 своїх службових обов`язків, а саме обшуку житлової секції №6 відділення соціально-психологічної служби №2 ДУ «Вознесенська ВК (№72)», дії котрого регламентовані ч.1 розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року №2823/5, почав виражатись грубими нецензурними та жаргонними словами в бік останнього і погрожував йому насильством, що виразилось у намірі перелому верхніх кінцівок.

Після чого, ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії та проявляючи агресивність, зухвалість, зверхність та зневагу до службових осіб виправної колонії, повторно виказав погрозу спричинення тілесних ушкоджень в адресу потерпілого, що полягають в спричиненні йому удару табуретом по голові, супроводжуючи свої погрози нецензурною лайкою, котрі потерпілий сприйняв як реальні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав частково. Пояснив суду, що дійсно висловлювався нецензурною лайкою на адресу потерпілого, оскільки на його думку, обшуки проводяться занадто часто, проте вважає, що останній не міг сприймати його погрози як реальні.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що 13.12.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_8 прийшли співробітники колонії з метою проведення позапланового обшуку з метою виявлення заборонених речей в секції та у обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки існувала інформація про зберігання заборонених речей у ОСОБА_8 , який перешкоджав проведенню обшуку, в категоричній формі відмовлявся від обшуку, висловлювався нецензурною лайкою на його адресу, погрожував розбити потерпілому на голові табурет, від чого йому стало зле, потім прибули інші співробітники з метою допомогти провести обшук, в свою чергу засуджений продовжував перешкоджати проведенню обшуку. Співробітником колонії ОСОБА_9 , під час обшуку на спальному місці обвинуваченого ОСОБА_8 , було виявлено зарядний пристрій до мобільного телефону. Під час обшуку було 5 чи 6 співробітників колонії, крім того, були засуджені - приблизно 6 осіб. Разом з тим, потерпілий повідомив суду, що погрози насильства від обвинуваченого сприймав як реальні та побоювався їх реалізації, оскільки знав обвинуваченого з негативного боку.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що є оперативним співробітником колонії, 13.12.2019 року дізнавшись, що засуджений ОСОБА_8 перешкоджає проведенню обшуку, пішов проводити обшук разом з начальником відділення як підкріплення. Коли свідок зайшов до житлової секції, то чув, як засуджений погрожував ударом табурета потерпілому, в бік всіх співробітників установи висловлювався нецензурною лайкою. Окрім ОСОБА_8 в камері перебувало ще 2 засуджених.

Свідок ОСОБА_11 , який є співробітником колонії, пояснив суду, що 13.12.2019 року проводив обшук у житловій секції ОСОБА_8 , який в той час поводив себе агресивно, висловлював погрози на адресу потерпілого, а саме погрожував ударом табурета по голові потерпілому ОСОБА_4 .

Пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 співпадають з поясненнями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

В судовому засіданні були допитані як свідки засуджені, які відбувають покарання.

Так, свідок ОСОБА_14 підтвердив, що дійсно в житловій секції установи відбувався обшук, обстановка була неспокійна, всі нервували. Засуджені вийшли, ОСОБА_5 залишився та що було далі, свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що знаходився під час обшуку тільки на початку. Мало місце обурення засуджених. Конфлікту між обвинуваченим та потерпілим не бачив. Крім того, в судовому засіданні досліджено рапорт оперуповноваженого ДУ «Вознесенська ВК (№72)» ОСОБА_16 на ім`я начальника установи, відповідно до якого, на відео зафіксовано перекид пакунку через огорожу, який підняла особа, схожа на ОСОБА_5 (т.1, а.п.60), п`ять рапортів на ім`я начальника ДУ «Вознесенська ВК (№72)», від співробітників установи щодо погроз насильством зі сторони засудженого ОСОБА_5 відносно потерпілого ОСОБА_17 (т.1., а.п.60-64).

Разом з тим, в судовому засіданні досліджені заява потерпілого до поліції про вчинення злочину відносно нього (т.1, а.п.65), відеозапис від 13.12.2019 року (т.1, а.п.69), який визнано речовим доказом (т.1, а.п.70), та протокол огляду відеозапису (т. 1., а.п.67-68), яким встановлено наявність із боку обвинуваченого ОСОБА_5 нецензурних висловлювань та погроз насильством щодо потерпілого ОСОБА_4 під час проведення обшуку в приміщенні житлової секції Вознесенської виправної колонії, оскільки останній висловлював свій намір здійснити перелом рук та спричинити удар табуретом по голові потерпілому.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.345 КК України, тобто погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Суд не приймає до уваги доводи захисника адвоката ОСОБА_7 стосовно виправдання обвинуваченого на підставі того, що мала місце незаконність проведення обшуку та дії засудженого ОСОБА_8 були спровоковані співробітниками колонії. Проте, на думку суду, проведення обшуку на кваліфікацію дій обвинуваченого не впливає, провокації співробітників установи відсутні.
Крім того, виходячи із свого статусу, обвинувачений мав право подавати пропозиції, заяви та скарги в усній чи письмовій формі від свого імені щодо дій співробітників колонії, та звернення мали б направитись за належністю через адміністрацію установи виконання покарань (Правила внутрішнього розпорядку установи виконання покарання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, розділ 2).
Разом з тим, оцінюючи позицію обвинуваченого щодо неможливості сприйняття його погроз потерпілим як реальних, суд не приймає до уваги, оскільки для кваліфікації дій за ч.1 ст.345 КК України наявність реальних підстав побоювання потерпілим виконання погрози не є обов`язковою (абз. 1 п. 10 постанови ПВСУ «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» від 26.06.1992 року №8).
Обставин, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні, судом не встановлено.
Обставиною, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому, є рецидив злочину.
Відповідно до ст.65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Таким чином, при призначенні покарання, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який являється злочином середньої тяжкості, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу винного, який не вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем відбування покарання характеризується негативно, відсутність пом`якшуючих обставин, обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину.
Крім того, суд бере до уваги суспільну небезпечність злочину, яка полягає в тому, що внаслідок злочинних дій порушується або може бути порушена нормальна діяльність правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками своїх обов`язків, підривається їх авторитет.
Так, з урахуванням положень ст.50 КК України, згідно яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 16.02.2018 року засуджений вироком Баштанського районного суду Миколаївської області за ч.2 ст.289 КК, ч.4 ст.70 України до покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, та у період відбування покарання вчинив новий злочин, тобто до повного відбуття покарання, тому обвинуваченому слід призначити покарання відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст.71 КК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів вирішити згідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.02.2018 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дати ухвалення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.05.2020 року.
Речовий доказ: відеодиск DVD-R, який долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити при таких матеріалах (т.1, а.п.69).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1