Справа № 487/772/20
Провадження № 1-кс/487/1988/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000103 від 28.01.2020 за ч. 3 ст. 368 КК України, про арешт майна,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 за погодженням з прокурором першого відділу регіональної прокуратури області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт із забороною відчуження на частку квартири, яка належить на праві спільної приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), загальною площею 40,8 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Клопотання мотивоване тим, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000103 від 28.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.01.2020 р. на стаціонарному посту «Дачне» Біляївського району Одеської області інспектор поліції ОСОБА_5 , виконуючи службові обов`язки, на автодорозі «Одеса-Миколаїв» зупинив вантажний автомобіль марки «МАН», державний номер НОМЕР_2 з причепом НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , який здійснював перевезення аміачної селітри (нітрат амонію) масою 29 тонн. Після зупинки транспортного засобу інспектор ОСОБА_5 попросив водія ОСОБА_8 надати йому правовстановлюючі документи на вантаж, після перевірки яких зазначив, що водій не має права на перевезення вантажу. В подальшому ОСОБА_5 виказав водію ОСОБА_8 вимогу про надання йому неправомірної вигоди у розмірі 200 доларів США за нескладання протоколу про вчинення кримінального правопорушення, невилучення вантажу разом з автомобілем, та подальше непоміщення його на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів, а також подальший проїзд повз СП «Дачне». На виконання вимоги інспектора ОСОБА_5 водій ОСОБА_8 передав йому грошові кошти у розмірі 100 доларів США та 2500 гривень, попередньо сфотографувавши передані купюри та зафіксувавши протиправні вимоги ОСОБА_5 на диктофон власного мобільного телефону. Посилаючись на те, що санкція ч. 3 статті 368 КК передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 10 років з конфіскацією майна, з метою забезпечення виконання покарання у разі визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, слідчий просив накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному на праві власності.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Підозрюваний та захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри за ч. 3 ст. 368 КК України, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака вимагання, а санкція ч. 1 ст. 368 КК України, за якою можуть бути кваліфіковані дії ОСОБА_5 , не передбачає конфіскації майна як виду покарання.
Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК).

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Судом встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000103 від 28.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розлідуванням встановлено наступне.
ОСОБА_5 наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 738 о/с від 18.09.2019 призначений на посаду інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до ст.ст. 2, 18 Закону України «Про Національну поліцію» основними завданнями та обов`язками поліції, окрім іншого, є надання поліцейських послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності, неухильне дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійне виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків.
У своїй діяльності, відповідно до ст. З Закону України «Про Національну поліцію», поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно - правовими актами.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань, окрім іншого, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчинення правопорушень, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходи щодо їх усунення, вживає заходи з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Служба в поліції відповідно до ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
У відповідності до вимог п.п.3 п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» на працівників Національної поліції поширюється дія вказаного закону.
Згідно з п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 22, ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є уповноважені на виконання функцій держави, зокрема поліцейські, які в установленому законом порядку притягаються до кримінальної відповідальності.
Вказаним особам забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб. Зазначені особи зобов`язані вживати невідкладно заходи щодо запобігання одержанню неправомірної вигоди визначені у ст. 24 цього Закону.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993, правоохоронними органами є органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є складовим підрозділом міністерства внутрішніх справ, правоохоронним органом, який здійснює правозастосовні та правоохоронні функції, а його працівники, які виконують вказані функції, працівниками правоохоронного органу.
У зв`язку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_5 прийняв присягу працівника Національної поліції України вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції України та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
Під час службової діяльності інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_5 у своїй службовій діяльності керується та повинен знати Конституцію України і закони України, Укази Президента України та розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти МВС України та Національної поліції України, основні засади державної політики у сфері діяльності поліції, правила ділового етикету та професійної етики.
Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_5 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий корупційний злочин при наступних обставинах.
Встановлено, що 28.01.2020 інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_5 приступив до виконання своїх службових обов`язків на стаціонарний пост «Дачне» автодороги «Київ-Одеса».
В подальшому, 28.01.2020 близько 09.25 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на стаціонарному посту «Дачне», розташованому за адресою: Одеська область, Біляївський район, 450км+500м траси «Київ-Одеса», зупинив транспортний засіб - спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, марки МАN» д.н.з. НОМЕР_2 , із спеціалізованим напівпричепом марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час перевірки документів на вантаж мінеральних добрив - аміачної селітри, яка відповідно до ЗУ «При перевезення небезпечних вантажів» відноситься до небезпечних вантажів класу 5.1 окисляючи речовини, № ООН 1942, та який перевозив ОСОБА_8 на вищевказаному транспортному засобі, у інспектора ОСОБА_5 виник злочинний умисел на отримання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди матеріального характеру у вигляді грошових коштів за невчинення ним в його інтересах дій з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме: за непритягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, за незатримання зазначеного транспортного засобу відповідно до ст. 265-2 КУпАП із поміщенням його на майданчик тимчасового тримання автомобілів.
Після перевірки документів на зазначений вантаж вказаного транспортного засобу, ОСОБА_5 , нехтуючи покладеними на нього обов`язками працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення і одержання неправомірної вигоди з використанням наданого йому службового становища, виказав вимогу ОСОБА_8 передати йому грошові кошти у розмірі 200 доларів США (що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.01.2020 становило 4919,68 гривень) за невчинення ним в інтересах ОСОБА_8 дій з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме: за непритягнення останнього до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, за незатримання зазначеного транспортного засобу відповідно до ст. 265-2 КУпАП із поміщенням його на майданчик тимчасового тримання автомобілів.
ОСОБА_8 , розуміючи протиправність дій поліцейського інспектора ОСОБА_5 , вирішив задокументувати його злочинні дії та повідомити про них співробітників правоохоронних органів, у зв`язку з чим за допомогою власного мобільного телефону марки «Самсунг» ІМЕІ НОМЕР_4 і НОМЕР_5 сфотографував серії та номери грошових купюр, які на виконання вимоги ОСОБА_5 збирався йому передати, а саме: грошові купюри номіналом по 500 гривень кожна ЗБ 6348791, ЗИ 1074181, ВА 8821569, ВА 8438977, ВФ 1426309 та одна купюра номіналом 100 доларів США КВ 539024980.
Надалі 28.01.2020 близько 09.35 год. інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 100 доларів США однією купюрою (що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.01.2020 становило 2459,84 гривень) та 2500 гривень купюрами номіналом по 500 гривень кожна у кількості 5 купюр за невчиненням ним в інтересах ОСОБА_8 дій з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме: за непритягнення останнього до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, та за незатримання вказаного транспортного засобу відповідно до ст. 265-2 КУпАП із поміщенням його на майданчик тимчасового тримання автомобілів.
19.03.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, застосування щодо особи заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується доданими до клопотання і дослідженими в судовому засіданні доказами.
Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підозрюваному ОСОБА_5 належить на праві спільної часткової власності частка квартири АДРЕСА_2 .
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що в судовому засіданні були доведені правові підстави, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, для арешту майна, оскільки ОСОБА_5 має статус підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину, який передбачає конфіскацію майна як виду покарання, існує ризик передачі майна підозрюваного іншим особам, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Оскільки арешт накладається з метою конфіскації майна, як виду покарання, відповідно до ст.170 КПК України, існують підстави для тимчасового позбавлення підозрюваного права на відчуження вказаного майна.
На данному етапі таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження, а незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000103 від 28.01.2020 за ч. 3 ст. 368 КК України, про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт із забороною відчуження на частку квартири, яка належить на праві спільної приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), загальною площею 40,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали оголошений 25.03.2020 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1