Справа № 212/1084/20
У Х В А Л А
17 лютого 2020 року м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-
В С Т А Н О В И В :
13 лютого 2020 року в провадження слідчого судді надійшла вказана скарга, в якій заявник просить зобов`язати прокурора, керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 214 КПК України, внести до ЄРДР відомості, що викладені в заяві про кримінальне правопорушення №6(6)-З від 11 лютого 2020 року, та розпочати досудове кримін альне провадження відносно судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 та інших посадових осіб Печерського районного суду м. Києва причетних до ведення автоматизованої системи документообігу суду, що причетні до електронного формування та внесення відповідної інформації, а саме ухвали від 03.07.2019 у справі №212/4579/18 до офіційного сайту «Судова влада України» та ЄДРСР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 364,366,367 КК України.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що 11 лютого 2020 року за допомогою електронного поштового зв`язку він звернувся до керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 з заявою про кримінальне правопорушення за №6(6)-З, якою просив в порядку ст. 214 КПК України, внести відомості, що викладені в заяві до ЄРДР та розпочати досудове кримінальне провадження відносно судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 та інших посадових осіб Печерського районного суду м. Києва причетних до ведення автоматизованої системи документообігу суду, що причетні до електронного формування та внесення відповідної інформації, а саме ухвали від 03.07.2019 у справі №212/4579/18 до офіційного сайту «Судова влада України» та ЄДРСР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 364,366,367 КК України. Зазначена заява отримана Криворізької місцевою прокуратурою №2 Дніпропетровської області 11.02.2020.

На думку заявника, в порушення вимог ст. 214 КПК України, станом на 08.00 годину 13 лютого 2020 року дана заява не зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, заявнику не надано копії витягу з ЄРДР, копії постанови про початок досудового провадження, у зв`язку з чим заявник звернувся до слідчого судді з даною скаргою.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив її задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі. Зауважив, що не оскаржує процесуальні дії судді, а вважає, що останній та інші посадові особи, причетні до ведення АСДС допустили недбалість щодо складання ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується такими фактами, як не надіслання копії цієї ухвали сторонам у справі, відсутністю на сайті Судової влади України відповідної інформації про призначення справи до розгляду тривалий час.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, зазначив, що відповідно до чинного законодавства, зокрема до Положення про ведення ЄРДР, заява про кримінальне правопорушення повинна бути прийнята та зареєстрована, але до ЄРДР вноситься заява, в якій після відповідної перевірки встановлені ознаки будь-якого кримінального правопорушення. Після реєстрації заяви ОСОБА_3 , доводи викладені в його заяві були перевірені і прокуратурою було надіслано на адресу заявника відповідь про відсутність підстав для внесення його заяви до ЄРДР. Зазначив, що заявник не погоджується із процесуальними діями судді стосовно тривалого часу прийняття рішення у цивільній справі. Також, послався на особливий порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності уповноваженим органом стосовно тих дій, про які зазначив заявник в своїй заяві.

Заслухавши пояснення заявника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив наступне.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Разом з цим, дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 за вих. № 6(6)-З від 11 лютого 2020 року, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366, 367 КК України, суддею ОСОБА_6 та іншими посадовими особами Печерського районного суду м. Києва.
Доводи заявника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаними статтями. Адже із змісту заяви вбачається, що вся її суть зводиться до невдоволення ОСОБА_3 тривалим призначенням до розгляду цивільної справи №212/4579/18, неповідомленням учасників справи про прийняте суддею рішення, не оприлюдненням тривалий час на сайті Судової влади України інформації щодо призначення справи до розгляду, а також не оприлюдненням ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що, на думку заявника, свідчить про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 364, 366, 367 КК України.
У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Крім того, існує процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності судді. За статтею 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підставами для дисциплінарної відповідальності судді, зокрема є незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду, порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та ін.
Відповідно до пунктів 66, 68, 69 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру. Дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов`язки ефективно та належним чином. Такі провадження повинен проводити незалежний орган влади або суд із наданням гарантій справедливого судового розгляду і права на оскарження рішення та покарання.

Враховуючи вищевикладене, на думку слідчого судді, заява ОСОБА_3 від 11 лютого 2020 року про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді ОСОБА_6 та інших посадових осіб Печерського районного суду м. Києва ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 366, 367 КК України, а фактично зводиться до невдоволення процесуальними діями судді щодо тривалого прийняття рішення про відкриття провадження у справі, щодо не оприлюднення інформації про призначення справи до розгляду на офіційному сайті Судової влади України, щодо неотримання відповідей на свої звернення стосовно руху цивільної справи, а також щодо тривалого часу не оприлюднення в ЄДРСР ухвали суду в електронному вигляді, а тому слідчий суддя дійшов висновку, що невнесення уповноваженою особою Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області відомостей за заявою ОСОБА_3 за вих. 6(6)-З від 11 лютого 2020 року не є протиправним, а тому у задоволенні скарги належить відмовити.
З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 за вих. №6(6)-З від 11 лютого 2020 року - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1