Дата документу 05.03.2020 Справа № 334/320/20
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/237/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/320/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2020 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 .
Не погодившись з вказаною ухвалою, представник власника майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та повернути автомобіль власнику. Свої вимоги обґрунтувала тим, що слідчим суддею не перевірялось додержання слідчим вимог ч.5 ст.171 КПК щодо строків звернення із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та проведено розгляд клопотання за відсутністю власника майна, не повідомивши останнього про дату та час судового засідання.

Під час апеляційного розгляду представник адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу. Прокурор заперечувала проти апеляційної скарги.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із наданих матеріалів до слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя звернувся слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 із клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що 15 січня 2020 року приблизно о 05 годині 05 хвилин водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснюючи рух по вул.Віражній в м.Запоріжжі зі сторони вул.Стартової в напрямку автодороги Харків-Сімферополь в районі буд.№9 скоїв наїзд на пішохода, який перетинав проїзну частину в невстановленому для цього місці справа-наліво по ходу руху транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід від отриманих травм помер.

Кримінальне правопорушення органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК.

В ході огляду місця події було вилучено автомобіль «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2 і доставлено на територію майданчика тимчасового тримання Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: м.Запоріжжя, провулок Кузнєчний, 11.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу даний автомобіль належить ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що вищезазначений автомобіль є речовим доказом, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, є предметом вчинення злочину, зберіг на собі його сліди, слідчий просив задовольнити клопотання.

Слідчий суддя, з посиланням на ч.1 ст.170 КПК задовольнив зазначене клопотання посилаючись на те, що у судовому засіданні доведено обґрунтованість поданого клопотання.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В п.1 ч.2 ст.170 КПК визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч. 3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону та виходячи із підстав заявленого клопотання випливає, що прокурор та слідчий повинні довести, у даному конкретному випадку, що майно, яке на їх думку, підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Судова колегія вважає зазначені вимоги закону, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею дотримані.

Зазначений у клопотанні транспортний засіб був вилучений в ході огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до протоколу огляду місця ДТП від 15.01.2020 та схеми до нього транспортний засіб отримав характерні для обставин події ДТП механічні пошкодження (а.с. 7-13), тобто є підстави вважати, що він зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення за попередньою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Тобто, вилучене майно відповідає критерію речового доказу, зазначеного у ст.98 КПК, а тому його вилучення в ході огляду та подальше накладення арешту з метою збереження як речового доказу відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення строків розгляду клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Клопотання про арешт майна слідчим подано 15 січня 2020 року згідно штампу на поштовому конверті, тобто в цей же день після його тимчасового вилучення.

Тому судова колегія критично ставиться до заперечень апеляційної скарги про пропуск слідчим передбаченого ч.5 ст.171 КПК строку звернення з клопотанням про накладення арешту.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу клопотання розподілено на розгляд слідчого судді о другій половині 20 січня 2020 року після його надходження до суду (а.с. 18).

Частина 1 ст.172 КПК визначає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.6 ст.173 КПК ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Розгляд клопотання відбувся 21 січня 2020 року, що на думку колегії суддів, є дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Аргумент сторони захисту з приводу обмеження ОСОБА_9 прав слідчим суддею щодо розгляду клопотання, з урахуванням положення ч.2 ст.172 КПК, є необґрунтованими і не тягнуть скасування оскаржуваного судового рішення. Крім того, власнику майна надана можливість реалізувати всі процесуальні права при апеляційному розгляді.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах процесуального закону. Арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2020 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4