Справа № 405/7141/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника служби у
справах дітей ВК Кіровоградської
міської ради: ОСОБА_7 ,
представника Кропивницького
ВП ГУ НП України в
Кіровоградській області ОСОБА_8 ,
законних представників
н/л обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
неповнолітніх обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
особи, стосовно якої передбачається
застосування примусових заходів виховного характеру: ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003594 від 13.05.2019 року, за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності, відносно малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
встановив:
Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2020 року обвинуваченому н/л ОСОБА_11 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 10.07.2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого н/л ОСОБА_11 під вартою.

В судовому засіданні прокурор вказав про необхідність продовження обвинуваченому н/л ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, обвинувачений може ухилитися від суду, враховуючи тяжкість покарання; впливати на потерпілого та свідків, які не допитані в судовому засіданні. Окрім того, раніше судимий.

Захисник ОСОБА_5 заперечила проти продовження строку тримання під вартою, вказавши, ризики, наведені прокурором є необґрунтованими. Згідно практики ЄСПЛ тяжкість покарання не є підставою для тримання під вартою, а тому просить змінити на домашній арешт

Законний представник просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

н/л ОСОБА_11 підтримав думку захисника.

Захисник ОСОБА_4 вказала, що є підставі для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.
Інші учасники процесу залишили питання на розсуд суду.

Заслухавши доводи прокурора, думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому н/л ОСОБА_11 виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого н/л ОСОБА_11 судом враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушені, у вчиненні якого він обвинувачуюється, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого. Також, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Так, н/л ОСОБА_11 не одружений, не навчається, у нього відсутні соціально-сталі зв`язки, не працевлаштований, тому не має сталого джерела доходу, раніше судимий.

Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Кримінальне правопорушення вчинив в період іспитового строку, групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Окрім того, судом враховано можливість обвинуваченого зникнути з постійного місця проживання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого н/л ОСОБА_11 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому н/л ОСОБА_11 строком на 60 днів, тобто до 22 серпня 2020 року включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, суд
постановив:
Продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 22 серпня 2020 року включно.
Копію ухвалу направити до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_14