ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/252/20 Справа № 190/1120/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року про відмову у задоволенні подання ДУ П`ятихатська виправна колонія (№122) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року у задоволенні подання ДУ П`ятихатська виправна колонія (№122) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ОСОБА_7 є особою неодноразово судимою, відбуває покарання за вчинення тяжких злочинів, за час відбування покарання характеризується добре, має 3 заохочення, раніше отримані 5 стягнень погашені у встановленому законом порядку, працює на швейній дільниці, до праці ставиться добре, підтримує соціальний зв`язок з родичами шляхом листування, телефонних розмов, отримання посилок та передач. Поряд із цим, суд вказав на те, що з часу отримання засудженим останнього стягнення до часу звернення установи відбування покарань до суду із даним поданням минуло менше одного року. Натомість ОСОБА_7 почав отримувати систематично заохочення, не допускаючи при цьому будь-яких порушень режиму відбування покарання, лише протягом 2019 року (02 квітня 2019 року та 27 червня 2019 року), тобто за період часу, що безпосередньо передував розгляду питанню застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення. На переконання суду, за такий незначний строк, із врахуванням того, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, неможливо дійти висновку, що він дійсно досяг виправлення. Дійшовши такого висновку, суд також звернув увагу на те, що ОСОБА_7 будучи раніше засудженим позитивних висновків для себе не зробив, та у період іспитового строку вчинив новий злочин, а отже до цього вже демонстрував своє вперте небажання ставати на шлях виправлення, що виразилося у вчиненні нового злочину у період іспитового строку.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
В обґрунтування своїх вимог засуджений вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки даним про його особу, а саме про те, що він має 5 заохочень, працевлаштований, щиро розкаявся у вчиненому, а наявні у нього стягнення відповідно до ст. 134 КВК України погашені.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання щодо ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, при розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, призначеного йому вироком Синельникіського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України.
Поряд із цим, судом враховано, що ОСОБА_7 є особою неодноразово судимою, відбуває покарання за вчинення тяжких злочинів, за час відбування покарання характеризується добре, має 3 заохочення, раніше отримані 5 стягнень погашені у встановленому законом порядку, працює на швейній дільниці, до праці ставиться добре, підтримує соціальний зв`язок з родичами шляхом листування, телефонних розмов, отримання посилок та передач.

Поряд із цим, суд вказав на те, що з часу отримання засудженим останнього стягнення до часу звернення установи відбування покарань до суду із даним поданням минуло менше одного року. Натомість, ОСОБА_7 почав отримувати систематично заохочення, не допускаючи при цьому будь-яких порушень режиму відбування покарання, лише протягом 2019 року (02 квітня 2019 року та 27 червня 2019 року), тобто за період часу, що безпосередньо передував розгляду питанню застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи ОСОБА_7 про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог засудженого, колегія суддів виходить з того, що поведінка ОСОБА_7 не зазнала позитивних змін, на що вказує наявність лише двох заохочення за весь час відбування покарання, а також вчинення ним злочину за наявності не знятої та не погашеної судимості та в період іспитового строку.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року про відмову у задоволенні подання ДУ П`ятихатська виправна колонія (№122) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4