Справа № 169/355/20
Провадження № 1-кс/169/68/20
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про арешт майна
04 червня 2020 року смт Турійськ

Слідчий суддя Турійського районного суду Волинської області ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання клопотання старшого слідчого слідчого відділення Турійського відділення поліції Володимир - Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000121 від 20 травня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий слідчого відділення Турійського відділення поліції Володимир - Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 (далі слідчий) за погодженням із прокурором ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000121 від 20 травня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 191 КК України, із клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що 19 травня 2020 року о 13:34 годині в чергову частину Турійського ВП Володимир Волинського ВП ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення про те, що по вулиці Ковельська в смт Турійськ Волинської області, поблизу автостанції «Турійськ», зупинено вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який перевозив лісодеревину породи сосна, документи на яку викликали сумнів.

У ході огляду місця події 19 травня 2020 року встановлено, що на вказаному вантажному автомобілі знаходилось 10 колод породи сосна, на одній з яких прикріплена пластикова бирка з маркуванням UA ДАЛРУ 347249391. Під час проведення замірів лісопродукції із залученням спеціаліста встановлено, що об`єм, класифікація та розміри деревини не відповідають тим, що вказані у товарно транспортній накладній (ТТН-ліс) серії ВЛА №945996 від 19 травня 2020 року, та даним, що отримані із сайту Державного агентства лісових ресурсів України, під час перевірки інформації за биркою з маркуванням UA ДАЛРУ 347249391. Вищевказаний транспортний засіб та лісодеревину вилучено та поміщено на майданчик для зберігання транспортних засобів Турійського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області. Крім того, вилучено вищевказану товарно транспортну накладну (ТТН-ліс) серії ВЛА №945996 від 19 травня 2020 року, та бирку з маркуванням UA ДАЛРУ 347249391. Вказуючи, що вилучені речі та предмети мають ознаки речових доказів у кримінальному провадженні, то з метою їх збереження слідчий просив накласти на них арешт.
Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, подали заяви, в яких просили розглядати клопотання без їхньої участі.
Враховуючи, що за змістом частини першої статті 172 КПК України неприбуття осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, то згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.
Дослідивши та проаналізувавши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Положеннями статті 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно з частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною одинадцятою статті 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2020 року, кримінальному провадженню присвоєно № 0000121, правова кваліфікація частина друга статті 191 КК України, орган досудового розслідування - Турійське відділення поліції Володимир - Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області.

До клопотання додано протокол огляду місця події від 19 травня 2020 року, відповідно до якого оглянуто та вилучено вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 10 колод породи сосна, товарно транспортну накладну (ТТН-ліс) серії ВЛА №945996 від 19 травня 2020 року та бирку з маркуванням UA ДАЛРУ 347249391.
Також з доданих до клопотання матеріалів слідує, що власником вищевказаного автомобіля є ТзОВ «Аміла» відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Проаналізувавши та оцінивши наведені обставини та матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, в їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що в них відсутні докази про те, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, може бути знищено чи пошкоджено. Більше того, накладення арешту на вилучене майно призведе до незаконного обмеження прав ТзОВ «Аміла», як власника та володільця майна.
У матеріалах, що додані до клопотання, відсутні докази того, що зазначене майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, а саме, що воно зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або, що вказане майно було об`єктом кримінально протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.

Слідчим у клопотанні не наведено обґрунтування існування реальних ризиків, визначених у абзаці другому частини першої статті 170 КПК України, та достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, та не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.
Такий висновок слідчого судді узгоджується із правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії», де визначено, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Разом із тим, в обґрунтування клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий посилається на пункт перший частини другої статті 170 КПК України, тобто просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення його збереження, як речових доказів.

Однак, слідчим не надано жодних доказів того, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, до клопотання про арешт майна не додано процесуального документу (постанови про визнання речовими доказами), який надає йому статус речового доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, та враховуючи те, що не встановлено обставин, які могли б свідчити про те, що власник майна може вчинити дії, передбачені частиною першою статті 170 КПК України (приховання, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження) по відношенню до вищевказаного майна, відсутність доказів щодо наявності таких ризиків, а також те, що на даний час підозра у вказаному кримінальному провадженні нікому не пред`явлена, та потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення Турійського відділення поліції Володимир - Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000121 від 20 травня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 191 КК України, відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Ухвалу надіслати для негайного виконання старшому слідчому слідчого відділення Турійського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 та прокурору у кримінальному провадженні - начальнику Турійського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя