ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1281/20 Справа № 213/3606/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час розгляду провадження в суді по 03 квітня 2020 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із взяттям під варту, не зможе попередити ризики, визначенні п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховуватися від суду, скоєння інших злочинів, здійснення впливу на свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів в період іспитового строку, один із яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, є особою, схильною до агресії, раніше судимий, не одружений, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а тому суд дійшов висновку про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, у зв`язку із необхідністю здійснення медичного обстеження та забезпечення належного лікування.
Свої вимоги про скасування ухвали обвинувачений обгрунтовує тим, що прокурором не доведено існування заявлених ним ризиків. Також обвинувачений вказує, що інкримінованих йому злочинів він не скоював. Разом з цим, звертає увагу на наявність в нього тяжких захворювань, а саме: епілепсія, ВІЧ, туберкульоз та інвалідність по зору, що унеможливлює його подальше перебування під вартою. Окрім того, зазначає, що працівниками органу досудового розслідування на нього здійснювався як фізичний так і моральний тиск, з приводу чого він звертався до Генеральної прокуратури.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 04 лютого 2020 року в судовому засіданні, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Так, суд врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується, у вчиненні злочинів в період іспитового строку, один із яких відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є схильним до агресії, не одружений, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, раніше судимий та відповідно наявність передбачених ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема, відсутність підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, на чому наполягала сторона захисту.
Матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Щодо доводів обвинуваченого про наявність в нього тяжких захворювань, а саме: епілепсії, ВІЧ, туберкульозу та інвалідності по зору, що унеможливлює його подальше перебування під вартою, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки відповідними медичними документами ці доводи не підтверджені.
Разом з цим, всі викладені обвинуваченим доводи скарги були об`єктом дослідження судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4