Справа № 362/2016/20
Провадження № 1-кп/362/454/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Василькова Київської області в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000415 від 23.02.2020 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків, Київської обл., українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, що має середню освіту, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.12.2019 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 309 КК України на строк 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,-

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

15.04.2020 р. з Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.04.2020 р. у даному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання на 21.04.2020 р. о 15 год. 30 хв.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив дане кримінальне провадження призначити до розгляду в судовому засіданні, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, та надав письмове клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні заперечив щодо призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, надавши письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та містить суттєві недоліки, обґрунтовуючи його наступним.

Так, вважає, що а ні слідчим, а ні прокурором, відповідно до обвинувального акту, не встановлено подію кримінального правопорушення (конкретний час та місце), передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст.121 КК України, а також мотиви вчинення злочину ОСОБА_6 , оскільки мотиви, які вказані в обвинувальному акті, є надуманими та прямо протирічать матеріалам кримінального провадження.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і суб`єкта, об`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_6 , обвинувачується в незакінченому замаху на умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Так, 23 лютого 2020 року, близько 02 год. 30 хв., ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та чоловіком, ОСОБА_6 , знаходились за місцем спільного проживання, по АДРЕСА_1 , де між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла словесна сварка, від якої прокинулася їхня малолітня донька.
В цей час, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, з мотиву обурення на плач та крики своєї малолітньої доньки ОСОБА_8 , виник прямий умисел, спрямований на заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень.
Так, ОСОБА_6 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_8 , тяжких тілесних ушкоджень, маючи на меті спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що його дії, відносно малолітньої дитини в момент нанесення є небезпечними для життя, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, яке гарантоване ст. З Конституції України та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, зайшов до спальної кімнати будинку, розташованого за вище вказаною адресою, де вихопив малолітню доньку ОСОБА_8 з рук своєї дружини ОСОБА_4 та кинув на ліжко. Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, маючи на меті спричинення тяжких тілесних ушкоджень, взяв з ліжка лівою рукою свою малолітню доньку ОСОБА_8 , за комірець футболки, та через міжкімнатний пройом умисно кинув малолітню ОСОБА_8 на підлогу сусідньої кімнати. Одразу ж після цього, ОСОБА_4 взяла на руки ОСОБА_8 і вибігла з нею з вказаного будинку, чим завадила ОСОБА_6 , довести свій злочинний умисел до кінця. Таким чином, ОСОБА_6 , з незалежних від його волі причин не вчинив всіх дій, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта №89 від 01.04.2020 р. у ОСОБА_8 , 2019 р.н., мали місце тілесні ушкодження: синець на лобі зправа. Діагноз струс головного мозку не приймається до уваги, так як не підтверджений об`єктивними клінічними даними.
Дане тілесне ушкодження спричинене від дії тупого твердого предмету (предметів).
Однак, вказане твердження не знайшло свого підтвердження в ході досудового слідства, так як встановлена відсутність події кримінального правопорушення.
Під час досудового слідства і обвинувачений, і потерпіла стверджували, що ОСОБА_6 не кидав доньку на підлогу, тримаючи за комірець футболки, дитина просто вислизнула з рук батька.
Як зазначали обвинувачений та потерпіла, дитина вислизнула з рук батька, у якого навіть не було не тільки умислу, а й можливості заподіяння власній дитині будь-якої шкоди.
Слідчий у обвинувальному акті не згадує про ступінь тяжкості виявленого у дитини тілесного ушкодження - синця на лобі, хоча вона зафіксована і у акті СМЕ - легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.
Крім того, за ч.3 ст.15 КК України замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Обвинувальний акт не містить зазначення про те, які саме конкретні дії не вчинив обвинувачений з метою доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , який не втримав дитину у руках, не можуть кваліфікуватися як злочин, і, тим паче, за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України.
Якщо батько не втримав у руках дитину і внаслідок падіння дитина отримала синець на лобі, тобто легке тілесне ушкодження, то його дії навіть кваліфікації за ст.125 КК України не можуть отримати.
Відсутність в обвинувальному акті конкретного формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно порушує право особи на захист.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Враховуючи викладене, вважає, що вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави суду дійти висновку, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні направлений до суду з порушенням вимог КПК України та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокурору для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статтей 290-293 КПК України, впродовж розумного строку.
Стосовно клопотання прокурора щодо обрання його підзахисному ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, оскільки останній не ухилявся і не ухиляється від слідства, не переховується, не буде вчиняти тиску на свідків і потерпілу, просив скасувати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та не обирати міру запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання та думку свого захисника.

Представник потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України. Пояснивши, що 13.04.2020 р. за його участі додатково допитано потерпілу, протокол допиту потерпілої підписаний ним та потерпілою. Було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження, на яке відповіді не отримано. Обвинувачення є сфабрикованим. Прокурором не було приєднано висновок експерта, де зазначено про легкі тілесні ушкодження. Вважає, що даний обвинувальний акт надуманий і сфальсифікований, не відповідає ні обставинам, ні матеріалам кримінального провадження. Відносно клопотання прокурора щодо обрання його підзахисному ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, оскільки вважає його безпідставним, просив залишити без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримала думку свого захисника.

Заслухавши прокурора, захисника обвинуваченого, обвинуваченого, захисника потерпілої, потерпілу, дослідивши обвинувальний акт, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, передбачено, що обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення, оскільки формулювання обвинувачення повинно складатися. з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення.
Так, з формулювання обвинувального акта вбачається, що 23 лютого 2020 року, близько 02 год. 30 хв., ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та чоловіком, ОСОБА_6 , знаходились за місцем спільного проживання, по АДРЕСА_1 , де між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла словесна сварка, від якої прокинулася їхня малолітня донька.
В цей час, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, з мотиву обурення на плач та крики своєї малолітньої доньки ОСОБА_8 , виник прямий умисел, спрямований на заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень.
Так, ОСОБА_6 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_8 , тяжких тілесних ушкоджень, маючи на меті спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що його дії, відносно малолітньої дитини в момент нанесення є небезпечними для життя, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, яке гарантоване ст. З Конституції України та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, зайшов до спальної кімнати будинку, розташованого за вище вказаною адресою, де вихопив малолітню доньку ОСОБА_8 з рук своєї дружини ОСОБА_4 та кинув на ліжко. Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, маючи на меті спричинення тяжких тілесних ушкоджень, взяв з ліжка лівою рукою свою малолітню доньку ОСОБА_8 , за комірець футболки, та через міжкімнатний пройом умисно кинув малолітню ОСОБА_8 на підлогу сусідньої кімнати. Одразу ж після цього, ОСОБА_4 взяла на руки ОСОБА_8 і вибігла з нею з вказаного будинку, чим завадила ОСОБА_6 , довести свій злочинний умисел до кінця. Таким чином, ОСОБА_6 , з незалежних від його волі причин не вчинив всіх дій, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта №89 від 01.04.2020 року у ОСОБА_8 , 2019 р.н., мали місце тілесні ушкодження: синець на лобі зправа. Діагноз струс головного мозку не приймається до уваги, так як не підтверджений об`єктивними клінічними даними.
Дане тілесне ушкодження спричинене від дії тупого твердого предмету (предметів).
Однак, вказане твердження не знайшло свого підтвердження в ході досудового слідства, так як встановлена відсутність події кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що під час досудового слідства і обвинувачений, і потерпіла стверджувала, що ОСОБА_6 не кидав доньку на підлогу, тримаючи за комірець футболки, дитина просто вислизнула з рук батька.
Зазначені недоліки та протиріччя у формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 в даному обвинувальному акті свідчать про порушення права обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.

Даний обвинувальний акт є неконкретизованим та не чітким, що порушує право обвинуваченого ОСОБА_6 знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують та право на захист від конкретного визначеного обвинувачення.

З вищевикладеного вбачається, що зазначений обвинувальний акт є неконкретизованим та суперечливим, а тому суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для виконання вимог КПК України, а не призначенню до судового розгляду.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, за ч. 3 ст.15, ч.1 ст. 121 КК України відноситься до тяжкого злочину, що свідчить про наявність обґрунтованої підозри у можливості продовження кримінальної протиправної поведінки обвинуваченим ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, 1. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України відноситься до тяжкого злочину, а отже існує ризик можливостей вчинення ним інших протиправних діянь, ухилення від явки до суду, а томуризики, які передбачені ст. 177 КПК України не відпали, а саме, що останній може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; чинити інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також, що на даному етапі жоден з осіб, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування не допитані в цьому кримінальному провадженні. Крім того, суд враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти загально прийнятих прав та інтересів потерпілих, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а тому, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В клопотанні прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 193-194, п. 3 ч. 3 ст. 314, п. 5 ч. 2 ст. 291, 371-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави - відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків, Київської обл., українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, що має середню освіту, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів, а саме: по 19.06.2020 р. включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки передбачені ст.194 КПК України, а саме:
- не залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.;
- прибувати до слідчого Васильківського ВП ГУНП в Київській області, прокурора та суду за викликом;
- не відлучатись із населеного пункту (місця проживання в зазначений час), в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти прокурора, слідчого чи суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.
Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно.
Повернути обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000415 від 23.02.2020 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України прокурору Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для виконання вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів.

Повний текст ухвали суду оголошено 24.04.2020 р. о 15 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1