Справа № 761/1839/20
Провадження № 1-кс/761/1681/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання у кримінальному провадженні № 120 191 100 000 006 13 від 20.08.2019 за ознаками ч. 3 ст. 362 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернулась представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 з клопотанням про накладення арешту на садовий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 ,кадастровий номер :02:014:0137.

На обґрунтування клопотання зазначено, що невстановлені досудовим розслідуванням особи, попри наявність обтяження у вигляді арешту державного виконавця та іпотеки, здійснили протиправні реєстраційні дії, внаслідок чого зазначене вище майно незаконно вибуло з законної власності гр. ОСОБА_3 .

У зв`язку з викладеним представник потерпілого просила накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення його збереження.

У подальшому 29.01.2020 представник потерпілого ОСОБА_4 подала заяву про повернення їй клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, дійшов висновку про таке.
Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

У своєму клопотанні представник потерпілого просила накласти арешт на майно, яке вибуло з права власності потерпілого.
У подальшому представник потерпілого подала заяву, у якій просила клопотання про накладення арешту повернути для доопрацювання.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК, якщо положення КПК не регулюють або не однозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК, яка серед іншого визначає принцип диспозитивності.

Відповідно до ст. 26 КПК принцип диспозитивності передбачає, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами.

Таким чином, враховуючи, що представником потерпілого подана заява про повернення матеріалів клопотання, беручи до уваги положення вище наведених норм КПК, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ст. 9, 26, 199 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 накладення арешту у кримінальному провадженні № 120 191 100 000 006 13 від 20.08.2019 за ознаками ч. 3 ст. 362 КК України повернути представнику потерпілого ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1