Справа № 159/7150/19
Провадження № 1-кп/159/131/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл.
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 190 301 100 012 55 про обвинувачення

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Детковичах Дрогичинського району Брестської області РБ, громадянина України, без визначеного місця проживання, з освітою середньою, не працюючого, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, а саме:

1. 27.12.10 р. Камінь Каширським райсудом Волинської обл. за ч. 1 ст. 185 КК України до арешту на строк 30 дн., звільненого 26.01.11 р. по відбуттю покарання;

2. 13.07.11 р. Камінь Каширським райсудом Волинської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 р. з іспитовим строком 2 р.;

3. 08.02.12 р. Камінь Каширським райсудом Волинської обл. за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 р., 06 міс.; звільненого за ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08.04.14 р. на строк 03 р., 01 міс., 26 дн.;

4. 27.03.15 р. Олевським райсудом Житомирської обл. за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 р. з іспитовим строком 3 р.;

5. 28.10.15 р. Олевським райсудом Житомирської обл. за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 р., 06 міс.; звільненого умовно достроково за ухвалою Коростенського міськрайсуду Житомирської обл. від 24.07.18 р. умовно достроково на строк 1 р., 24 дні;

6. 07.10.19 р. Ковельським міськрайсудом Волинської обл. за ч. 2 ст. 190 КК України до обмеження волі на строк 1 р., судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 о 16 год. 30 хв. 27.11.19 р., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні автостанції «Ковель», що по бульв. Лесі Українки у м. Ковелі Волинської обл., діючи з прямим корисливим умислом, усвідомлюючи значення та протиправний характер своїх дій, шляхом обману під приводом здійснити телефонний дзвінок, отримав від потерпілого ОСОБА_6 доступ до його мобільного телефону марки «Samsung SM j100» білого кольору вартістю 445 грн, разом із сім - карткою мобільного оператора «Київстар», що майнової цінності не становить, після чого з метою заволодіння цим майном потерпілого, який намагався повернути свій телефон, вчинив напад із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, що полягало у нанесенні двох ударів руками в обличчя потерпілого, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді гематоми обличчя, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого зник у невідомому напрямку, таким чином заволодів належним потерпілому вказаним вище мобільним телефоном із сім - карткою мобільного оператора «Київстар», завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 445 грн.

Своїми умисними діями, що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні 02.03.20 р. обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) не визнав, суду показав, що потерпілий першим підійшов до нього у автостанції. Попередньо незадовго до події він з потерпілим спільно на вулиці вживали спиртне. А потім вони розійшлись та окремо один від одного зайшли на автостанцію. Коли він зайшов у автостанцію, то потерпілого відразу не помітив і сів відпочити. Потерпілий першим почав з ним спілкуватись. Телефон потерпілий йому дав сам. Просив його допомогти продати телефон за 200 грн. Він сказав, що цей телефон коштує лише 50 грн. Тоді потерпілий його схопив за шию. Дійсно, він потерпілого вдарив двічі чи тричі, взяв у нього телефон. Потерпілий, дійсно, просив його повернути телефон. Він не мав куди і не міг зателефонувати, хотів повернув потерпілому телефон, але останній першим двічі наніс йому удар, виражався нецензурно. За ці слова він і наніс потерпілому 2 удари у стоячому положенні; дав «здачі» потерпілому за те, що той його першим вдарив; душив за шию. У сидячому положенні він потерпілого не бив, а відводив руку, щоб не віддати потерпілому телефон. Потім він просто вийшов на вулицю біля автовокзалу, повідомивши про це потерпілого. Той на це нічого не відповів. Якого саме рейсу автобуса очікував потерпілий, та де той проживає, він не знав, вважаючи, що потерпілий місцевий. Він на вулиці стояв біля вікна і його було видно із зали автостанції добре. Коли потерпілий викликав поліцейських, він не бачив, але повернувся він на автовокзал, щоб повернути потерпілому телефон, а там - вже були поліцейські. Потерпілого у автостанції він не побачив. Він відразу підійшов до поліцейських, так як зрозумів і йому сказали, що поліція стоїть, та на запитання поліції про телефон відповів, що так; що у нього є телефон потерпілого. Він відразу видав телефон. Телефон викрадати він наміру не мав. Він сам повернувся на вокзал, де були поліцейські. Телефон був б/у, не вмикався. Винуватість свою визнає лише у тому, що наніс удари потерпілому у відповідь на те, що той першим вдарив його; взяв у того телефон без згоди потерпілого. Просить його суворо не карати.

Однак винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) у повному обсязі обвинувачення підтверджується як показаннями потерпілого, так і письмовими та іншими доказами, що зібрані у справі.

Так потерпілий суду 13.02.20 р. показав, що о 17 год. 27.11.19 р. він їхав з м. Ковеля Волинської області у с. Синове Старовижівського району Волинської обл.. Так як до автобуса «Ковель Синове» ще потрібно було чекати до години часу, він сів на лавці у залі очікування автовокзалу. Перед цим він неподалік автовокзалу він з товаришами вживав алкогольні напої. У автовокзалі людей було небагато. Обвинувачений, якого він до цього не бачив і не знав, сидів неподалік нього; запитав, чи немає у нього телефону, щоб зателефонувати. Він сказав, що є і можна зателефонувати. Обвинувачений підійшов до нього та сів поряд справа від нього Він надав обвинуваченому свій мобільний телефон, що справний та заряджений. Однак той не телефонував, а щось переглядав у телефоні. Тоді він попросив обвинуваченого віддати телефон. Обвинувачений у відповідь почав його ображати. Він зрозумів, що обвинувачений не має наміру віддавати телефон, схопив обвинуваченого за руку, за шию, щоб відібрати свій телефон. Однак, це не вдалось. Обвинувачений відразу наніс йому удари в обличчя кулаком ще у сидячому положенні, а також тоді, коли він встав , та через службовий вхід закладу хотів утекти, швидко пішовши. Всього йому було нанесено 3 4 удари. Він відразу звернувся до касира і на його прохання було викликано поліцію. Обвинуваченого швидко затримали на території вокзалу і у руках у останнього поліцією було виявленого його телефон. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду, на суворому покаранні не настоює. 02.03.20 р. суду додатково показав, що перед нападом спільно з обвинуваченим спиртного він не вживав; з обвинуваченим знайомим не був; обвинуваченого не просив продати телефон, так як у телефоні записані всі потрібні йому номери спілкування; обвинуваченого першим не бив та у подальшому і сидячи і стоячи відмахувався ногами від ударів обвинуваченого. За плечі обвинуваченого, обхопивши, дійсно, притискав, щоб забрати свій телефон.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) доводиться також:

-висновком експерта № 253 від 02.12.19 р. проведеної судово медичної експертизи, згідно з яким, з врахуванням даних обстеження та завіреної ксерокопії «Консультативного висновку спеціаліста № 847» на ім`я ОСОБА_6 , у останнього при СМЕ виявлені тілесні ушкодження у вигляді гематоми обличчя, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від ударів руками людини, в час, вказаний в постанові, у меддокументації та потерпілим, і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Всі вище вказані тілесні ушкодження у потерпілого утворитись при падінні з висоти власного росту не могли. По тілу потерпілого було нанесено не менше 2 - х ударів;

-висновком експерта № 716 від 03.12.19 р. проведеної судової товарознавчої експертизи, згідно з якою ринкова вартість телефону мобільного марки «Samsung» моделі «Galaxy J1 SM j100H» за станом на 27.11.19 р. могла складати 445 грн;

-протоколом огляду речей від 12.12.19 р., згідно з яким було оглянуто б/у телефон мобільний марки «Samsung SM j100» білого кольору із сім - карткою мобільного оператора «Київстар»;

-протоколом добровільної видачі від 18.12.19 р., згідно з яким представником ПрАТ «Вопас» було видано поліції диск із записом з камери відеоспостереження, що розташована у приміщенні АС Ковель, за 27.11.19 р.;

-протоколом огляду речей від 18.12.19 р., згідно з яким було оглянуто виданий поліції диск із записом з камери відеоспостереження, що розташована у приміщенні АС Ковель, за 27.11.19 р. та при перегляді вмісту розташованої на ньому інформації за допомогою ноутбука, виявлено, що в період часу з 16 год. 35 хв. по 16 год. 43 хв. обвинувачений в ході розмови з потерпілим отримав від останнього телефон мобільний білого кольору, а у подальшому, коли той намагався повернути свій телефон, обвинувачений, утримуючи телефон при собі, наніс декілька ударів руками у обличчя потерпілому, після чого разом з телефоном вийшов із приміщення автостанції;

-даними відтвореного у судовому засіданні відеозапису, згідно з яким обвинувачений, перебуваючи у приміщенні АС «Ковель», в період часу з 16 год. 35 хв. по 16 год. 43 хв. в ході розмови з потерпілим, отримав від останнього мобільний телефон білого кольору; у подальшому утримував його у себе. При рухах потерпілого, що пояснені останнім як намір, обхопивши обвинуваченого за шию, забрати у останнього свій мобільний телефон, наніс потерпілому декілька ударів руками у обличчя. Після цього обвинувачений з телефоном вийшов із приміщення АС, а потерпілий пішов у службове приміщення автостанції. Повернувшись у приміщення АС, не здійснював дій по поверненню телефону потерпілого останньому аж до початку спілкування із поліцією. Був затриманий поліцією.

Суд, повно, всесторонньо, обєктивно аналізуючи зібрані у справі докази, приходить до висновку, що злочинні дії обвинуваченого вірно кваліфіковано органами досудового розслідування.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винуватого у їх сукупності.

Так суд враховує, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин.

Обставин, що помякшують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить вчинення кримінального правопорушення (злочину) особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що стверджується консультаційним висновком спеціаліста № 846 від 27.11.19 р.; рецидив злочинів.

Судом також враховується те, що обвинувачений позитивно характеризується по місцю фактичного проживання, та по останньому місцю відбування покарання у виді позбавлення волі; він не працює та не має доходу, утриманців, хоча є працездатного віку; думку потерпілого, який на суворому покаранні не настоює; те, що раніше обвинувачений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у т. ч., за умисні корисливі злочини, однак, належних висновків не зробив та, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, незадовго після проголошення щодо нього судом вироку 07.10.19 р., знову став на злочинний шлях, тобто, є схильним до вчинення злочинів.

На переконання суду, показання обвинуваченого у тій їх частині, що він потерпілого вдарив у відповідь на удари потерпілого та що телефон потерпілого опинився у нього тому, що останній просив його допомогти цього телефона продати і він мав намір повернути телефона потерпілому, спростовані у судовому засіданні показаннями потерпілого та іншими доказами у справі.

Так потерпілий категорично заперечив прохання допомогти у продажі телефону, не заперечив, що добровільно надав телефона на прохання обвинуваченого зателефонувати та зазначив, що саме з огляду на неспроможність спроб забрати назад свого телефона у обвинуваченого, він захоплював обвинуваченого рукою за шию та заперечив нанесення ним першим обвинуваченому тілесних ушкоджень. Такі показання потерпілого не спростовані у судовому засіданні та стверджені іншими доказами, що зібрані у справі, зокрема, відеозаписом події. З цього ж відеозапису вбачається, що після отримання у своє розпорядження телефону потерпілого, обвинувачений вільно виходив з ним з автостанції, потім, повернувшись у приміщення зали очікування автостанції, не вчиняв дій, що свідчили б на користь того, що він прагне відшукати потерпілого, повернути останньому телефон.

Тому суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з недоведеністю обвинувачення, що інкриміноване обвинуваченому, про що заявляє захисник.

Суд також враховує, що за вироком Ковельського міськрайсуду Волинської області від 07.10.19 р., що набрав законної сили 09.11.19 р., обвинувачений був засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 р. обмеження волі. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що обвинуваченому слід обрати покарання, пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням положень ст. ст. 71, 72 КК України.

Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу слід залишити попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання слід рахувати з моменту затримання відповідно до ст. 208 КПК України згідно з протоколом затримання від 27.11.19 р. з 27.11.19 р..

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, знявши арешт з їх частини, що накладався слідчим суддею.

Процесуальні витрати у справі слід стягнути з обвинуваченого на доход держави у повному обсязі.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Обвинуваченого ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком: вироком Ковельського міськрайсуду Волинської області від 07.10.19 р., та, з врахуванням положень пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно з яким одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, остаточно визначити покарання у виді 4 (чотирьох) років, 06 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого 27.11.19 р..

Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Стягнути із ОСОБА_4 на доход держави 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн процесуальних витрат за проведення експертизи (висновок № 716 від 03.12.19 р.).

Речові докази у справі:

-компакт - диск DVD + R із записом з камери відеонагляду приміщення автостанції «Ковель», - залишити при матеріалах кримінального провадження;

-телефон марки «Samsung SM j100» білого кольору разом із сім - карткою мобільного оператора «Київстар», що передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області за постановою слідчого від 27.11.19 р., - повернути потерпілому ОСОБА_6 , знявши з цього майна арешт, що накладений за ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 28.11.19 р..

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії даного вироку.

Головуючий:ОСОБА_1