233 № 233/3736/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт за матеріалами об`єднаного кримінального провадження № 0000592 від 06 червня 2018 року,№0000436 від 28 квітня 2018 рокута №0000295 від 17 березня 2019 рокувідносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Костянтинівки Донецької області, раніше судимого, адреса проживання якого, згідно обвинувального акту: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває об`єднане кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000592 від 06 червня 2018 року,№0000436 від 28 квітня 2018 рокута №0000295 від 17 березня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України. В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернулась з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України станом на теперішній час не перестали існувати. А саме, обвинувачений ОСОБА_5 у разі зміни щодо нього запобіжного заходу може: переховуватись від суду, що підтверджується тим, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років, та покарання і процедура виконання покарання може бути визнана ОСОБА_5 більш небезпечними, ніж втеча. Оскільки м. Костянтинівка знаходиться у безпосередній близькості до тимчасово неконтрольованої території України, тому розшук підозрюваного ОСОБА_5 буде унеможливлений; незаконно впливати на потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 погрожувати, залякувати, просити чи іншим чином намагатися змінити показання на свою користь, що може вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_5 достовірно відомо місце мешкання потерпілих; вчинити інші кримінальні правопорушення, зважаючи на те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких умисних злочинів проти власності та в період не погашеної судимості, знову вчинив умисний злочин, що говорить про те, що він на шлях виправлення не став, має схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Також останній не має офіційних джерел доходу та міцних соціальних зв`язків, за місцем мешкання характеризується негативно, веде бродяжницький та антисуспільний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, та може знову вчинити злочин з метою здобуття коштів.
Заслухавши думку учасників судового провадження, при цьому обвинувачений ОСОБА_5 погодився із прокурором, адвокат ОСОБА_4 просив врахувати під час прийняття рішення усі доводи та докази, наведені прокурором у клопотанні, оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК України, суд приходить таких висновків.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2020 року ОСОБА_5 був подовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 03 квітня 2020року включно.

Переглядаючи доцільність продовження застосування вказаного запобіжного заходу, суд враховує існування на теперішній час ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду з огляду на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні декількох, в тому числі, тяжких злочинів, за які Законом передбачене покарання до 5 років позбавлення волі, а отже ризик втечі може бути розцінений ним менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». обвинуваченого до зали судового засідання. Також, обґрунтовуючи існування вищевказаного ризику, суд звертає увагу, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також на теперішній час продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків сторони обвинувачення, які ще не допитані судом, з метою зміни ними показань, що підтверджується тим, що обвинувачений може спробувати переконати або домовитися, або залякати про дачу неправдивих свідчень, або будь-яким іншим шляхом незаконно впливати на свідків.
Окрім того, не зменшився ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження кримінального правопорушення, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, тяжких злочинів, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте після звільнення, відповідних висновків для себе не зробив, враховуючи ті обставини, що він обвинувачується у вчиненні умисних злочинів по даному провадженню.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 суд також, враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Отже, на переконання суду, обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду.

Враховуючи, що на даний час не відпали, а є дійсними та триваючими ризики, передбачені п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , що на даний час виключає можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 01 червня 2020 року включно, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Костянтинівка Донецької області, громадянину України, строк тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Донецькій області строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 01 червня 2020 року включно.
Копії ухвали вручити обвинуваченому і направити начальнику Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» в Донецькій області.
На ухвалу суду в частині продовження обвинуваченому строку тримання під вартою учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя