ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/238/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Баку Республіки Азербайджан, громадянина України, який має базову середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 16 травня 2005 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, 104, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;
- 27 липня 2009 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.186, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки;
- 31 травня 2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, 24 березня 2014 звільнений за відбуттям строку покарання;
- 28 жовтня 2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців, звільнений 10 травня 2018 за відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11».

Захисник - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.
До набрання вироком сили постановлено залишити без змін запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту.
Строк покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту його затримання після набрання вироком чинності.
Вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст.69, 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 3 роки.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним, розкаявся та просив суд суворо його не карати. Крім того, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, за яким задовільно характеризується, міцні соціальні зв`язки, відшкодував шкоду потерпілому, працює не офіційно, допомагав слідству і суду у встановленні істини, наміру ухилятися від слідства і суду або продовжувати злочинну діяльність не має.

Згідно з вироком суду, 20 грудня 2018 року приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку №81 по вул.Сеченова в м.Бердянськ Запорізької області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, взяв у раніше невідомого йому неповнолітнього ОСОБА_9 належний його батькові - ОСОБА_10 стільниковий телефон «Samsung Galaxy J3», вартістю 5000 гривень з сім-карткою мобільного оператора «МТС», вартістю 50 грн, на рахунку якої грошових коштів не було, після чого на неодноразові прохання ОСОБА_9 повернути телефон ОСОБА_6 не відреагував та разом з викраденим майном залишив місце злочину, розпорядившись телефоном на власний розсуд, чим відкрито викрав вказане майно та завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 5050 грн.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в межах заявлених вимог; прокурора, який заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги захисника, вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_8 щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий. Обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнано відшкодування обвинуваченим потерпілому завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.
З врахуванням фактичних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого та обставини, яка пом`якшує покарання, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі, з реальним його відбуванням, але на мінімальний строк.
Доводи захисника в апеляційній скарзі про суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не є слушними, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, ніде не працює, на шлях виправлення не стає, до нього раніше вже застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробуванням, проте, обвинувачений продовжував вчиняти злочини.
Згідно з досудовою доповіддю органу з питань пробації, виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_6 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для пом`якшення призначеного покарання не вбачає, в тому числі і для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3