Справа № 676/3071/19
Провадження № 1-кп/676/86/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янці-Подільському кримінальне провадження, відомості про яке внесені 01 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204, по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, працюючого кранівником ВАТ «Західно-українська будівельна компанія», одруженого, на утримані двоє малолітніх дітей, раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_11 30 квітня 2019 року близько 19 години 40 хвилин, знаходячись на подвір`ї домогосподарства АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту із ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин із останньою, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс кулаком правої руки один удар в обличчя зліва ОСОБА_9 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синяка в області лівої вилиці з розповсюдженням на нижні відділи лівої скроні, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Зазначеними вище умисними діями, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, та дав показання про те, що в день події він дійсно двічі приходив до домогосподарства ОСОБА_9 з метою поговорити про поведінку сина останньої, який постійно знущався над його сином. Удень він зустрівся із батьком чи вітчимом потерпілої, який повідомив, що стосовно поведінки внука йому слід зустрітися із батьками. Того ж дня ввечері він знову прийшов до домогосподарства потерпілої. Після того як із будинку вийшла ОСОБА_9 він намагався поговорити із нею про поведінку її сина, проте розмова переросла у сварку. Вони спільно кричали один на одного, він словесно ображав потерпілу, проте ударів останній не наносив. Після цього він пішов із подвір`я, і коли був біля хвіртки, із будинку вийшла матір потерпілої, яка кричала до нього, проте він пішов з місця події. Вважає, що потерпіла його оговорила.

Незважаючи на невизнання свої вини обвинуваченим ОСОБА_11 , його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст.23 КПК України судом безпосередньо в ході судового розгляду.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 дала показання про те, що за декілька днів до події її син та син обвинуваченого посварилися. 29 квітня 2019 року до неї додому прийшли дружина і тесть ОСОБА_11 і запитували про те, навіщо її син заставляв сина ОСОБА_11 ставати на коліна. Проте її син заперечив це. Наступного дня до неї додому прийшов ОСОБА_12 , проте її не було в дома. Ввечері близько 19 год. 40 хв. до її домогосподарства знову прийшов ОСОБА_12 із невідомим чоловіком. На її думку ОСОБА_11 перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_11 почав запитувати, чому її син знущається над його сином, вона відповіла, що все з`ясували учора із його тестем. Тоді ж ОСОБА_13 вистрибнув у її сторону і наніс кулаком руки удар у щелепу. Вона відчула біль. Тоді ж на вулицю вибігла її матір, яка розборонила їх. Вона відразу ж забігла до будинку з метою викликати працівників поліції. Через п`ятнадцять хвилин приїхали працівники поліції, із ними вона поїхала до травмпункту. Під час події в будинку також перебувала дружина її брата ОСОБА_14 , яка обставин конфлікту не бачила, але чула сварку.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_15 дала показання про те, що в день події близько 19 год. 40 хв. коли вона перебувала у кімнаті, почула на вулиці крики. Вона виглянула у вікно і побачила, як ОСОБА_11 на порозі біля вхідних дверей вдарив кулаком в обличчя її доньку - ОСОБА_9 . У зв`язку з цим вона відразу ж вибігла на вулицю, де намагалася захистити доньку. Донька забігла у будинок, а ОСОБА_11 взяв її рукою за шию та вдарив її. Вона побачила на подвір`ї також іншого чоловіка, який просив ОСОБА_11 не бити її, вона ж із останнім сварилася. Після цього ОСОБА_11 із невідомим чоловіком пішов із подвір`я. Донька викликала працівників поліції, на обличчі її вона бачила почервоніння та припухлість. Через деякий час приїхали працівники поліції та донька із останніми поїхала до травмпункту. В будинку також перебувала її невістка ОСОБА_16 , яка чула сварку, проте обставин не бачила.

В суді свідок ОСОБА_17 дала показання про те, що дійсно в день події вона перебувала із старшою донькою в будинку свекрухи. Також в будинку була ОСОБА_9 , яка поралася на кухні, в іншій кімнаті її свекруха ОСОБА_15 . Вона чула крики сварки, але на вулицю не виходила, так як перебувала у стані вагітності та боялася виходити на вулицю. З будинку вибігла свекруха, а в подальшому до кімнати, де вона перебувала, зайшла ОСОБА_9 , яка була заплакана, на лівій щоці її вона побачила почервоніння. Остання взяла телефон і викликала працівників поліції. Після того із слів свекрухи вона дізналася, що ОСОБА_18 побив сусід ОСОБА_11 .

Як встановлено із показань в суді свідка ОСОБА_19 він не був безпосереднім свідком конфлікту його дружини - ОСОБА_9 із сусідом ОСОБА_11 . У вечір події він був в м. Кам`янці-Подільському, а коли приїхав додому, побачив в дружини почервоніння на лівій щоці. Із пояснень дружини, тещі він дізнався, що ОСОБА_11 наніс удар рукою в обличчя дружини. Тоді ж приїхали працівники поліції, які відвезли дружину до травмпункту. Обставини події знає зі слів дружини, тещі та братової. До події у дружини не було синця на обличчі.

Із показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_20 тестя ОСОБА_11 , встановлено, що 29 квітня 2019 року він спільно із донькою - ОСОБА_21 ходили до ОСОБА_9 , оскільки син останньої знущався із його внука, зокрема, заставляв вставати на коліна. В ході розмови ОСОБА_9 сварилася із ними, а також на репліку доньки ОСОБА_22 , про те, що вона напише заяву до поліції, ОСОБА_9 відповіла, що сама напише заяву до поліції. Наступного дня близько 11-12 години він ходив із зятем - ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , проте в дома її не було. Після цього він поїхав на роботу, а наступного дня від доньки дізнався, що ОСОБА_11 ходив розмовляти із ОСОБА_9 , проте остання викликала працівників поліції.

Аналогічні показання в суді надала й свідок ОСОБА_21 , яка окрім того зазначила, що із ОСОБА_9 в неї тривалий час склалися неприязні відносини через поведінку сина останньої, який постійно знущається над її сином, а також робить збитки на її господарстві. Будь-якої реакції зі сторони ОСОБА_9 на її скарги щодо поведінки сина не було. 30 квітня 2019 року її чоловік ОСОБА_11 дійсно двічі ходив на домогосподарство ОСОБА_9 та розповів їй що посварився із нею.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 судом оцінюються як належні докази, оскільки вони прямо (показання потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_15 ), або ж непрямо (показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ) підтверджують подію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_21 .

Крім того, вказані показання потерпілої та свідків судом визнаються допустимими доказами, оскільки вони були отримані у порядку, встановленому КПК України, зокрема, з дотриманням вимог ст.ст. 352, 353 КПК України щодо допиту свідків та потерпілої в судовому засіданні, з наданням можливості стороні захисту перехресного допиту свідків та потерпілої.

Також, винуватість ОСОБА_21 у вчиненні злочину підтверджується об`єктивно висновком №151 від 02 травня 2019 року судово-медичної експертизи, даними якого підтверджено, що саме під час конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 30 квітня 2019 року потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження. Зокрема, згідно із висновком експерта у ОСОБА_9 виявлене тілесне ушкодження у вигляді синяка в області лівої вилиці з розповсюдженням на нижні відділи лівої скроні, яке могло утворитися внаслідок одного удару тупим твердим предметом, можливо кулаком, за умов і в термін, вказаних в обставинах справи, тобто 30 квітня 2019 року, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень (а.м.к.п.80-81).

Вказаний висновок експерта судом оцінюються як належний доказ, оскільки він прямо підтверджує подію кримінального правопорушення, зокрема визначає наслідки злочину у виді отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, спричинених діями обвинуваченого ОСОБА_21 , а також спосіб його вчинення.

Зазначений доказ визнається допустимим, оскільки експертиза проведена особою, яка може бути згідно із ст.69 КПК України експертом у кримінальному провадження, експерт був залучений з дотриманням на час призначення експертизи вимог ст.ст.242-244 КПК України, зазначені тілесні ушкодження експерт сприймав особисто на підставі огляду потерпілої, висновок експерта відповідає вимогам ст.ст.101-102 КПК України.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи захисника про те, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки експерт у висновку послався на довідку №2919 від 30 квітня 2019 року Кам`янець-Подільського травмпункту, яка відсутня у матеріалах кримінального провадження, що на думку захисника свідчить про те, що експерт всупереч ч.4 ст.69 КПК України самостійно збирав докази.

Так, із показань потерпілої ОСОБА_9 встановлено, що довідку із травмпункту вона надала безпосередньо слідчому ОСОБА_23 , яка здійснювала досудове розслідування, що спростовує доводи захисника про збирання доказів експертом. Недолучення довідки до матеріалів провадження слідчим не свідчить безумовно про недопустимість висновку експерта.

Більш того, як встановлено із висновку експерта, останній оглядав потерпілу ОСОБА_9 безпосередньо. На підставі вказаного огляду, а не на підставі довідки травмпункта, виявив синюшного кольору синяк невизначенох форми розміром 3,5х3 см. Із забарвлення синця експертом було визначені строки отримання тілесного ушкодження, яке відповідало наявній інформації про час звернення потерпілої до травмпункту. Вказаний строк визначений із врахуванням існуючих методик визначення давності утворення синців.

Таким чином, оскільки судово-медична експертиза проведена експертом не виключно на зазначеній у ній довідці травмпункту, а безпосередньо на даних об`єктивного обстеження потерпілої, підстави для визнання висновку експертизи недопустимим доказом відсутні.

За даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30 квітня 2019 року слідчий СВ Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_23 в день події о 20 год. 30 хв. відібрала усну заяву в потерпілої ОСОБА_9 про те, що 30 квітня 2019 року близько 19 год. 30 хв. на території господарства АДРЕСА_3 на ґрунті неприязних відносин ОСОБА_12 спричинив заявниці тілесні ушкодження (а.м.к.п.60).

Відомості із заяви ОСОБА_9 1 травня 2019 року о 7 год. 52 хв. були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.м.к.п.58).

Судом оцінюється як недопустимі докази дані протоколів проведення слідчого експерименту від 3 травня 2019 року із потерпілою ОСОБА_9 (а.м.к.п.74-75,76), свідком ОСОБА_15 (а.м.к.п.91-92,93), оскільки вказані слідчі дії були проведені з порушенням вимог ст.240 КПК України. Так, із протоколів слідчого експерименту встановлено, що в порушення вимог ч.6 ст.240 КПК України слідчим не було докладно викладені умови і результати слідчого експерименту, оскільки після зазначення даних про копіювання результатів слідчого експерименту на диск, слідчий зазначив про початок слідчої дії та умови його проведення, здійснюючи запис на перекреслених аркушах, що свідчить про допис слідчим тексту після складання протоколу, тобто слідчим було отримано дані з істотним порушенням порядку, встановленому КПК України, і вказані докази з наведених підстав не можуть бути визнані згідно із ч.1 ст.86 КПК України допустимими доказами.

З цих же підстав на переконання суду підлягають визнанню недопустимими доказами як «плоди отруєного дерева» і дані допиту свідка ОСОБА_24 - понятого, який приймав участь у проведення слідчих експериментів, оскільки дані слідчих експериментів визнані судом недопустимими доказами.

Поряд з цим, показання потерпілої та свідків судом визнаються достовірними, оскільки підстав сумніватися у їх правдивості не встановлено.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_15 у суді надали послідовні та узгоджені показання щодо обставин нанесення ОСОБА_11 удару потерпілій. Відразу ж після події факт наявності у потерпілої тілесного ушкодження спостерігали свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , які зазначили, що після події на обличчі потерпілої бачили почервоніння, до цього у потерпілої не було тілесних ушкоджень. Вказані показання об`єктивно підтверджуються проаналізованими вище даними висновку судово-медичної експертизи.

Будь-яких доказів того, що потерпіла та свідки оговорили ОСОБА_11 в судовому засіданні не встановлено, а також не встановлено будь-яких доказів вважати, що потерпіла отримала тілесні ушкодження за інших обставин, ніж ті, що вказані в обвинувальному акті.

Більш того, свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 підтвердили факт наявності неприязних відносин між потерпілою та обвинуваченим, які виникли на ґрунті сварок їх синів, а також ту обставину, що ОСОБА_11 двічі 30 квітня 2019 року ходив до домоволодіння потерпілої з метою поговорити із нею про поведінку сина.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд прийшов до переконання, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 , мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а також, що обвинувачений ОСОБА_11 винуватий у його вчиненні, за що підлягає покаранню. Судом зазначені вище умисні дії ОСОБА_11 , які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , кваліфікуються як кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 , суд на підставі ст.ст.65, 66-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ч.2 ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Крім того, ОСОБА_11 раніше не судимий (а.м.к.п.103), працює, має на утримані двоє малолітніх дітей (а.м.к.п.112,113), не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога (а.м.к.п.105, 107), за місцем проживання ТзОВ «Керуюча компанія «ЖЕО» компрометуючими даними не володіє (а.м.к.п.109).

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлені.

З урахуванням викладеного, на переконання суду ОСОБА_11 необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, оскільки таке покарання буде відповідати цілям покарання, передбаченим ч.2 ст.50 КК України, зокрема, буде пропорційною карою за вчинений злочин та є достатнім для виправлення засудженого, а також буде запобігати вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Цивільний позов не заявлено. Речові докази відсутні. Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися. Питання про долю документів підлягає вирішенню на підставі ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.366-371,373-375 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень).

Документи: матеріали кримінального провадження, відомості про яке були внесені 01 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, ДВД-диски із відеозаписами слідчих дій (а.м.к.п.76, 93), після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок подається через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду
Хмельницької області ОСОБА_1