КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/5257/2019 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року,
за участю: прокурора ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на постанову Генеральної прокуратури України про видачу особи (екстрадицію) від 06.11.2018 року.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки та мотиви, які викладені слідчим суддею, суперечать положенню Кримінального процесуального законодавства, Європейській конвенції про видачу правопорушників, укладеного між Україною та Республікою Польща, Договору «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах», Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах.
Також апелянт зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги відсутність в матеріалах справи під час екстрадиційної перевірки належним чином проведення медичного обстеження на стан здоров`я ОСОБА_7 , у тому числі в умовах стаціонару психіатричного обстеження, з урахуванням потенційної наявності психічної хвороби, матеріали справи не містять фактичних даних підтвердження того, що під час здійснення екстрадиційної перевірки було здійснено звернення до Департаменту інформатизації МВС, територіального сервісного центру МВС з наданням відповідних відомостей, які б містили, на момент отримання таких відомостей, притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, стосовно ОСОБА_7 .
Крім того апелянт зазначає, що матеріали не містять підтвердження того, що в процесі проведення екстрадиційної перевірки були здійсненні всі необхідні дії по зверненню до запитуючої Сторони з наданням додаткових відомостей або даних, у тому числі відомостей того, що на території Республіки Польща відсутній факт переслідування ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) з політичних мотивів, та будь-яких інших відомостей, які необхідні для повного, об`єктивного та достовірного встановлення відсутності будь-якого обмеження у можливості здійснення видачі (екстрадиції) особи.
Апелянт звертає увагу на те, що 27.08.2019 року громадянка Республіки Казахстан ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) звернулася до уповноважених посадових осіб територіального органу ДМС, до завдань якого належить реалізація державної політики у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, з заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
На обґрунтовування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена без ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 , її копію остання отримала від Печерського районного суду м. Києва поштовим зв`язком 23.08.2019 року.
В судове засідання ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 , повтроно не заявилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином. Від захисника ОСОБА_6 , надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку із зайнятістю його в іншому судовому розгляду, заслухавши думку прокурора, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , з урахуванням вимог ст. 405 КПК України.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне, як вбачається з матеріалів справи апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,надійшла до Київського апеляційного суду 30.08.2019.
Разом з цим, в призначені судові засідання 03.09.2019, 18.09.2019, 16.10.2019, 05.11.2019, 19.11.2019, 05.12.2019, жодного разу не з`явилися ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 , останнім подавалися клопотання про відкладення судового розгляду, тому розгляд справи відкладався. Проте, таке відкладення призводить до затягування судового розгляду зі сторони захисту.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та необхідність залишити її без змін, апеляційну скаргу захисника без задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши, обговоривши та обміркувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.
Частиною 1 ст.117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Наведені у клопотанні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року, колегія суддів вважає поважними, а тому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року, слід поновити.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 17.12.2018 надійшла скарга адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на постанову Генеральної прокуратури України про видачу особи (екстрадицію) від 06.11.2018 року щодо видачі до Республіки Польща громадянки Казахстану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для притягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених параграфом 1 статті 18 у зв`язку з параграфом 1 ст. 286, параграфом 1 статті 194 у поєднанні з параграфом 1 статті 267 КК Республіки Польща та абзацом 1 статті 49 Закону про захист персональних даних у зв`язку з параграфом 2 статті 11 і статтею 12 КК Республіки Польща.
Екстрадиційною перевіркою встановлено наступне.
02.04.2018 о 18 год. 30 хв. під час оформлення пасажирів рейсу 809 сполученням «Київ-Прага» (на відліт до Чехії) працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України виявлено та затримано громадянку Республіки Казахстан ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої відбулось спрацювання бази даних «Інтерпол» зі статусом «Розшук» (розшукувані державами - членами МОКП Інтерпол особи з метою розшуку та екстрадиції), як особи, що перебуває у міжнародному розшуку (характер завдання затримання, арешт).
Про затримання громадянки Республіки Казахстан ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено МЗС України та Генеральну прокуратуру України.
Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2018 до ОСОБА_7 в порядку ст. 583 КПК України застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до надходження запиту польської сторони про її видачу.
Проведення екстрадиційної перевірки стосовно ОСОБА_7 Генеральною прокуратурою України доручено прокуратурі Київської області та надано засвідчену копію запиту про екстрадицію.
Запит Республіки Польща та інші документи про видачу ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлені належним чином відповідно до вимог Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957, якою врегульовані відносини між Україною та Республікою Польща у питаннях екстрадиції.
Відповідно до наданих іноземною стороною документів, громадянка Республіки Казахстан ОСОБА_7 розшукується за вчинення злочинів, передбачених КК Республіки Польща, а саме: § 1 ст. 267 (Отримання інформації, не призначеної для особи, розкриваючи запечатаний лист, підключаючись до каналу, слугуючому для передачі інформації, або шляхом пошкодження електронної, магнітної або іншого особливого засобу забезпечення безпеки), § 1 ст. 286 (отримання майнової вигоди під впливом на іншу особу невигідно розпорядитися своїм або чужим майном шляхом введення його в оману або використання помилки або нездатності належного розуміння проведеної дії), § 1 ст. 294 (вчинення злочину, передбаченого в ст. 278 § 1 або 2, ст. 284 § 1 або 2, ст. 285 § 1, ст. 286 § 1, ст. 287 § 1, ст. 288 § 1 або З або в ст. 291 § 1, щодо майна значної вартості).
17.10.2017 районним судом Варшава-Мокотув видано судове рішення за №XIV Кр 2449/17 про затримання ОСОБА_7 31.01.2018 Кримінальним судом у Варшаві видано європейський ордер на арешт ОСОБА_7 за №VIII Кор 14/18.
Діючим Кримінальним кодексом України діяння, за вчинення яких розшукується ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), підпадають під ознаки ч. 3 ст. 190 КК України (шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки).
Злочини, за якими обвинувачується ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк більше одного року.
Передбачені ст. 49 КК України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 190 КК України не закінчилися.
Запити інших держав про видачу ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) не надходили.
Щодо отримання в Україні притулку, статусу біженця та інших форм захисту до органів Державної міграційної служби України ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) не зверталася.
Компетентні органи України не проголошували остаточне рішення стосовно ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) у зв`язку із правопорушенням, за яке вимагається його видача та не ухвалювали рішення про не порушення чи припинення переслідування у зв`язку із цим самим правопорушенням.
Злочини, передбачені ч. 3 ст. 190 КК України, не належать до військових злочинів і не мають політичного характеру та відповідно до положень ст. 477 КПК України кримінальне провадження не може бути розпочатим виключно за заявою потерпілого.
Фактів переслідування ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) в Республіці Польща з політичних мотивів перевіркою не встановлено. На території України зазначена особа не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалась.
У відповідності до норм ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Відповідно до ст. 587 КПК України екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.
У відповідності до норм ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 591 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.
При розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).
Таким чином, на підставі досліджених матеріалів скарги, а також наданих копій матеріалів екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не встановлено і стороною його захисту в ході розгляду не надано достатніх доказів того, що при проведенні перевірки відносно останньої допущено порушення закону, а відтак слідчий суддя знаходить постанову обґрунтованою і прийшов до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
З таким рішенням колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Як вбачається з вимог ст.589 КПК України, у видачі (екстрадиції) особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.
Згідно ч. 1 ст. 591 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою, крім випадку, передбаченого статтею 588 цього Кодексу. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.
Частиною 4 ст. 591 КПК України, передбачено, що при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).
Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 590 КПК України, у разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) особи, щодо якої воно прийнято, такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави. Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.
З матеріалів апеляційного провадження вбачається, що 03 грудня 2018 року громадянка казахстану ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_9 , отримали копію постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_12 про видачу особи від 16 листопада 2018 року, що випливає зі змісту скарги поданої до суду першої інстанції (а.с. 2-3).
Згідно з інформацією Державної міграційної служби України (а. с. 23), ОСОБА_7 до територіальних органів ДМС України із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зверталася, таких статусів не отримувала, а інформація про належність у неї громадянства України відсутня.
Оскільки ОСОБА_7 не є громадянкою України і з часу її затримання на території України та до часу прийняття Генеральною прокуратурою України рішення про її видачу (екстрадицію) до Держави Республіка Польща, тобто фактично протягом семи місяців, не звернулася до компетентних органів України із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то колегія суддів вважає, що у Генеральної прокуратури України не існувало підстав, передбачених ст. 589 КПК України, для відмови Державі Республіка Польща у видачі (екстрадиції) ОСОБА_7 до цієї країни.
Що стосується посилань апелянта, що27.08.2019 року громадянка Республіки Казахстан ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 )звернулася до уповноважених посадових осіб територіального органу ДМС, до завдань якого належить реалізація державної політики у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, з заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то дана обставина в даному випадку не є підставою для скасування постанови про видачу особи, оскільки у відповідності до чинного законодавства, особа зобов`язана не пізніше п`яти діб з моменту прибуття в Україну звернутися до міграційної служби із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Проте, дана обставина виникла лише після того, як постало питання про видачу ОСОБА_7 на запит Республіки Польщі.
Сам факт звернення особи, щодо якої ставиться питання про видачу (екстрадицію) до іншої держави, до органів державної міграційної служби України про надання статусу особи, яка потребує захисту, статусу біженця, за відсутності об`єктивних доказів існування небезпеки для цієї особи застосування до неї у запитуючій державі тортур, нелюдського поводження і т. ін., не є підставою для скасування рішення про видачу цієї особи, прийнятого на підставі проведеної відповідно до вимог закону екстрадиційної перевірки.
Правовідносини між Україною та Республікою Польщею щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993 які є чинними для обох держав.
Відповідно до ст.1 Європейської конвенції про видачу правопорушників, договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.
Видача правопорушників, відповідно до ч.1 ст.2 Європейської конвенції про видачу правопорушників, здійснюється у зв`язку із правопорушеннями, які караються за законами запитуючої Сторони та запитуваної Сторони позбавленням волі, або згідно з постановою про утримання під вартою на максимальний термін не менше одного року чи більш суворим покаранням.
Україна ратифікувала вказану Конвенцію, є її Стороною, а відповідне національне законодавство є узгодженим з цією Конвенцією.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді стосовно відсутності перешкод видачі ОСОБА_7 правоохоронним органам Республіки Польща за їх запитом, оскільки остання, притягається правоохоронними органами Республіки Польща до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених параграфом 1 статті 18 у зв`язку з параграфом 1 ст. 286, параграфом 1 статті 194 у поєднанні з параграфом 1 статті 267 КК Республіки Польща та абзацом 1 статті 49 Закону про захист персональних даних у зв`язку з параграфом 2 статті 11 і статтею 12 КК Республіки Польща, який відповідає ч. 3 ст. 190 КК України і є екстрадиційним, за його вчинення встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк більше одного року.
Апеляційний суд наголошує і на тому, що видача ОСОБА_7 правоохоронним органам Республіки Польща відповідає зобов`язанням України за міжнародними договорами України - Європейській конвенції про видачу правопорушників 1957 року, договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993.
При цьому, у матеріалах провадження відсутні, а стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких доказів про те, що ОСОБА_7 займала активну політичну позицію на території Республіки Польща, входила до будь-якої політичної партії, руху чи громадської організації.
Крім того, як вбачається з висновку за наслідками екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі громадянки Республіки Казахстан ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) до Республіки Польща, в ньому враховані всі обставини та підстави, які могли б перешкодити у видачі особи, проте підстави для відмови у видачі ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки Республіки Казахстан компетентним органам Республіки Польща для притягнення до кримінальної відповідальності відсутні, що також знайшло підтвердження під час розгляду скарги в судді першої інстанції на постанову про видачу, та під час перегляду в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, доводи захисника щодо незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення про видачу (екстрадицію) особи компетентним органам іноземної держави.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, не вбачається.
На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, врахував дані про особу затриманої, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 587, 590, 591 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на постанову Генеральної прокуратури України про видачу особи (екстрадицію) від 06.11.2018 року, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4