Справа № 212/1392/18
У Х В А Л А

09 січня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, та ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357, ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, посилаючись на ризики передбачені ст.177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 при вирішенні цього питання категорично заперечив проти клопотання прокурора і наполягав на тому, що підтвердження з боку прокурора про існування ризиків на сьогодні відсутня. Посилався на тяжку хворобу батька, який потребує постійної стороньої допомоги, та відсутністю з боку інших родичів, її надавання. Запевняв, що буде за першим викликом суду з`являтись, постійне місце проживання не покидати.
Суд розглядаючи питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, прийшов до наступного.
Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012р. у справі "Тодоров проти України", відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».
Пунктом 3 статті 5 Конвенції визначено право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Судом встановлено, що обвинувачений утримується під вартою з 05 лютого 2019 року. На даний час розгляд справи не закінчено. Так, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.
Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу дещо змінились, з урахуванням викладеного вище, а ризики передбачені ст.177 КПК України, на думку суду, впродовж часу розгляду справи втратили свою актуальність. Зазначене дає підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження. При прийнятті цього рішення суд врахував практику ЄСПЛ у справах "Смирнова проти Росії", "Вемгофф проти Німеччини", "Летельєр проти Франції" та зважує на те, що ОСОБА_4 має постійне місце реєстрації та проживання, тримається під вартою значний час. ОСОБА_4 має тяжко хворого батька, який потребує стронної допомоги.
Ризики передбачені ст.177 КПК України (ухилення обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, тиску на потерпілу та свідків), на думку суду, не мають явно вираженої наявності, - все це дає підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Таким чином, суд приходить до висновку, що міра запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання обвинуваченого забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 шляхом заборони обвинуваченому залишати своє житло в певний час, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою суду та вважає достатнім застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131,132,177,178,181,184, 194,331, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відхилити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_4 здійснювати за адресою його постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 .
При цьому покласти на нього наступні обов`язки:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - не відлучатись та не залишати місце постійного проживання, за вказаною вище адресою, без дозволу суду.
- не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_2 , в період часу з 20:00 до 06:00 години ранку, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- працевлаштуватися до наступного судового засідання;

- за наявності здати на зберігання органу досудового розслідування паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали про тримання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом визначити тривалістю 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 березня 2020 року включно.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти з моменту отримання ухвали суду працівниками Криворізької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№3).

Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_4 домашнього арешту покласти на СПП Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі порушення ним умов застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до нього може бути знову застосований більш суворий запобіжний захід тримання під вартою.
Копію ухвали вручити обвинуваченій та прокурору після її проголошення та направити начальнику Криворізького слідчого ізолятору управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1