Справа № 202/8081/19
Провадження № 1кп/202/135/2020
УХВАЛА
Іменем України

06 лютого 2020 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001609 від 16.10.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, громадянин України, офіційно не працевлаштований, із повною загальною середньою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , 2008 р.н., раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 07.02.2020 року.
Прокурор заявив клопотання, в якому вважав за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисник та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених законодавством.
Суд заслухавши прокурора, сторону захисту, вважає, що при продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому судом враховано,що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

При розгляді цього клопотання суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи.

Суд зауважує, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від слідства та суду, незаконний вплив на потерпілу, свідків були підставами для винесення ухвали про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу. Надалі, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях, посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року.

Однак у цій справі таких підстав навести вже неможливо, оскільки під час розгляду кримінального провадження допитано потерпілу, свідка, який був очевидцем подій, які перебувають на розгляді.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілу, свідків у обвинуваченого відсутній, існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав про необхідність розгляду можливості обрання альтернативних запобіжних заходів. Суд зваживши наявність ризиків, що залишились, а це переховування від суду, вважає його недостатнім для тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а тому вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

П о с т а н о в и в :

ОСОБА_5 обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому з 20.00 години до 07.00 години залишати житло за адресою АДРЕСА_1 без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
1) з`являтися за суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Строк, на який покладено вищевказані обов`язки, визначити до 05.04.2020 року, включно.
Обвинуваченому письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Дата закінчення дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому 05.04.2020 року.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання за місцем мешкання обвинуваченого.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1