Номер провадження: 11-сс/813/911/20
Номер справи місцевого суду: 947/3797/20 1-кс/947/4101/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2020 задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_8 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
-запит про отримання витягу з РПЄП, датований травнем 2017 року на 1 арк. у 2-х примірниках;
-видаткова накладна № 17227 від 05.08.2017 на 1 аркуші, в кількості 2-х штук;
-рахунок-фактура № 1596563 від 04.08.2017 на 1 арк.;
-повідомлення про проведення перевірки ДАБІ в Одеській області від 28.02.2018
№ 1015-05/1-1860 на 1 арк.;
-лист ДАБІ України від 16.03.2017 № 40-402-510/227 на 1 арк.;
-запечатаний поштовий конверт, адресований ТОВ «Південьбудізол»;
-Лист НБУ від 16.01.2020 на 1 арк.;
-Договір № 21/01-908 від 21.01.2020 на 2 арк. у 2-х примірниках;
-Договір № 11/09-1037 від 11.09.2018 на 2 арк. у 2-х примірниках,
у кримінальному провадженні №0000116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2

ст. 366 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим, оскільки долучені до нього матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження. Вказує, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, що свідчить про необхідність в забезпеченні їх збереження з метою запобігання можливого приховування, відчуження вилученого майна, а також забезпечення подальшого проведення відповідних процесуальних дій із вилученим майном у вказаному кримінальному провадженні.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та повернути зазначене в ухвалі слідчого судді майно.

Свої вимоги мотивує такими доводами:

- слідчим не дотримано строків звернення до суду із клопотанням про арешт майна, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, а слідчим суддею порушені строки постановлення ухвали про арешт майна, передбачені ст.172 КПК України;

- слідчим суддею неправильно визначені підстави для арешту майна;

- в оскарженій ухвалі відсутні будь-які докази причетності посадових осіб ТОВ «ПІВДЕНЬБУДІЗОЛ» до вказаного злочину, не пред`явлено цивільного позову, не підтверджена доказами версія органу досудового розслідування, що майно, на яке накладено арешт, є предметом, доказом або знаряддям вчинення злочину.

Апелянт також зазначає, що оскаржена ухвала отримана 21.05.2020, а строк апеляційного оскарження, відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України, обчислюється з дня отримання копії судового рішення, тому вважає, що фактично не пропустив строк на оскарження ухвали слідчого судді, оскільки відсутність ухвали об`єктивно унеможливлювало її оскарження.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржену ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
І. Щодо строків звернення з апеляційною скаргою.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді можуть бути подані протягом п`яти днів з дня їх проголошення.

Частиною 3 статті 395 КПК України передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржена ухвала була постановлена 22.04.2020, однак власник майна та його представник не були присутні під час розгляду клопотання, в матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення власнику майна та його представнику копії оскарженої ухвали, а також щодо отримання ними копії в строк, передбачений для апеляційного оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами кримінального провадження не спростовуються доводи апеляційної скарги щодо дати отримання копії оскарженої ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про поважність пропущення апелянтом строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно визнати такою, що подана у строк та продовжити її розгляд.

ІІ. Щодо доводів по суті апеляційної скарги.
Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що в період часу з 29.01.2019 по 15.09.2019, посадові особи Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський за попередньою змовою з представниками підприємства підрядника ТОВ «Південьбудізол» () розробили злочинну схему із привласнення та розтрати бюджетних коштів в особливо великих розмірах під час проведення робіт з реконструкції очисних споруд та території мікрорайону «Радужний» смт. Затока м. Білгород-Дністровський. За твердженням органу досудового розслідування до вчинення вказаного злочину може бути причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - керівник ТОВ «Південьбудізол» (), який приймав участь у складанні фіктивних актів виконаних робіт та перерахуванні грошових коштів на рахунки фіктивних підприємств, які в подальшому розподілялись між учасниками протиправної схеми з привласнення коштів, виділених на реконструкцію очисних споруд мкр. Радужний смт. Затока м. Білгород- Дністровський.
Зважаючи на викладене, 10.04.2020 проведено обшук за місцем реєстрації ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено зазначені у клопотанні документи щодо господарської діяльності ТОВ «Південьбудізол» ().
13.04.2020 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт вилученого майна, мотивуючи його тим, що вилучені документи мають істотне значення для доказування у кримінальному провадженні, зокрема містять відомості щодо обставин здійснення господарської діяльності ТОВ «Південьбудізол», а також можуть вказувати на осіб, імовірно причетних до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2020 зазначене клопотання слідчого про арешт майна було задоволено.

Разом з цим, слідчий суддя не звернув увагу на істотні порушення вимог кримінального процесуального Закону, допущених слідчим при складанні клопотання про арешт майна та при зверненні з цим клопотанням до суду, які, на думку апеляційного суду, перешкоджали розгляду цього клопотання та постановленню законного та обґрунтованого рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Апеляційний суд звертає увагу, що частиною першою стаття 117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З матеріалів провадження вбачається, що обшук та вилучення майна мали місце з 09.55 год. По 10.40 год. 10.04.2020, відповідно встановлений ч.5 ст.171 КПК України строк звернення з клопотанням про арешт такого майна закінчився о 10.40 год. 12.04.2020. Разом з цим, згідно із вхідним штампом на обкладинці матеріалів провадження, клопотання про арешт майна надійшло до суду 13.04.2020 без вказівки на час його надходження до суду.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор зазначені обставини не спростовував та пояснив, що у зв`язку із закінченням проведення обшуку в п`ятницю 10.04.2020, клопотання про арешт майно було скеровано до суду зранку в понеділок 13.04.2020.

Незважаючи на це, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги щодо пропуску слідчим строку звернення з клопотанням про арешт майна, оскільки слідчим свідомо пропущений зазначений строк, а питання про його поновлення згідно з вимогами ст.117 КПК України не порушується, що унеможливлювало прийняття відповідного клопотання до розгляду.

Крім того, під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя не взяв до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.172 КПК України в частині зазначення переліку майна, яке належить арештувати, а також зазначення підстав та мети арешту майна.

Зокрема, наведений у клопотанні слідчого перелік майна, на яке належить накласти арешт, не містить індивідуально-визначених ознак такого майна, що унеможливлює його ідентифікацію. Так, вказані у клопотанні про арешт майна документи, а саме: запит про отримання витягу з РПЄП, датований травнем 2017 року, Лист НБУ від 16.01.2020, видаткова накладна № 17227 від 05.08.2017, рахунок-фактура № 1596563 від 04.08.2017, Договір № 21/01-908 від 21.01.2020 і Договір № 11/09-1037 від 11.09.2018 містять номери та дати їх видання, однак не містять вказівки на зміст відповідних документів, у зв`язку з чим не можливо з`ясувати, доказом яких обставин кримінального правопорушення можуть бути дані документи та чи вони взагалі мають відношення до кримінального провадження.

Крім того, переважна більшість документів, які були вилучені в ході обшуку, датовані 2017-2018 роками, тобто були складені та видані до настання події кримінального правопорушення, про яке йдеться у клопотанні про арешт майна, натомість у ньому взагалі не розкрито, яке відношення наведені у клопотанні документи мають саме для цього кримінального провадження та до події злочину, а у зв`язку із зазначеними вище недоліками, неможливо встановити чи відноситься до матеріалів кримінального провадження вилучене майно, чи може воно бути доказом у кримінальному провадженні.

Надані в судовому засіданні апеляційного суду доводи прокурора про те, що вищевказані документи були вилученні з метою проведення почеркознавчої експертизи та встановлення осіб, ймовірно причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки така мета арешту майна у клопотанні слідчого не зазначена.

За наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно є передчасним, слідчий суддя не звернув уваги на невідповідність клопотання вимогам кримінального процесуального закону та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно з якими встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повинен був повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

Апеляційний суд наголошує, що слідчі судді не повинні формально підходити до розгляду таких клопотань та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Разом з цим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо пропуску слідчим суддею строку розгляду клопотання та постановлення ухвали про арешт майна, оскільки розгляд клопотання неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою учасників судового провадження, що обумовило постановлення ухвали поза межами строків, передбачених ст.ч.1 ст.172 КПК України.

Також апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо непричетності посадових осіб ТОВ «Південьбудізол» до вчинення кримінального правопорушення, оскільки процес збирання доказів під час досудового розслідування триває, а на даній стадії кримінального провадження апеляційний суд позбавлений можливості робити відповідні висновки.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановленні ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення, які у відповідності до вимог

ст. 409 та 412 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Крім того, встановлені апеляційним судом обставини вказують на невідповідність клопотання слідчого вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Частина 3 статті 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Встановлені апеляційним судом обставини свідчать про те, що висновки слідчого судді, викладені в оскарженій ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її частково задовольнити, оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч. 3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2020 про арешт майна, вилученого в ході проведення обшуку за місцем реєстрації

ОСОБА_8 , а саме в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору процесуальному керівнику для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали, протягом 72 (сімдесяти двох) годин з часу отримання копії повного тексту ухвали Одеського апеляційного суду.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4