Справа № 461/2530/20
Провадження № 1-кс/461/1852/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2020 року слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 10.03.2020 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0002236 від 23.06.2018 року, мотивуючи скаргу тим, що слідчим при винесенні оскаржуваної постанови вкотре не було надано належної оцінки обставинам справи, внаслідок чого позбавлено скаржника права на належний захист від кримінального правопорушення та порушено його законні права, як учасника кримінального провадження, адже кримінальним правопорушенням йому було завдано значної шкоди.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав, з мотивів, наведених у ній.

Слідчий в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, її неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення скаржника, приходжу до висновку, що скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що 10.03.2020 року слідчий Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , вказуючи на відсутність об`єктивних підстав вважати, що кримінальним правопорушення ОСОБА_3 була спричинена моральна, фізична та майнова шкода, а ГУ ПФУ у Львівській проведено перерахунок пенсії на підставі грошового атестату №5 від 21.01.2016 року, посилаючись, серед іншого, на висновок експерта, винесла постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0002236 від 23.06.2018 року.

Постанови слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим були неодноразово скасовані слідчими суддями.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Згідно з ч.2 даної норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення нею кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

У частині 3 вказаної статті зазначено, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Не дивлячись на посилання слідчого в постанові про відмову у визнанні потерпілим, на вказану норму закону, приписи такої норми слідчим в повному обсязі не виконані, оскільки в постанові не наведено конкретних очевидних та достатніх підстав вважати, що заява ОСОБА_3 про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст.55 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що слідчим не надано належної оцінки доводам заявника про завдання йому моральної внаслідок кримінального правопорушення, а фактично лише процитовано положення законодавства, які регламентуються визначення поняття моральна шкода.

Посилання слідчого в оскаржуваній постанові на висновок експерта доводів скаржника не спростовує. Постанова не містить жодного обґрунтування та оцінки дій посадових осіб ГУ ПФУ, які, як зазначає скаржник є причиною заподіяння йому шкоди.

Відповідно до ст. 7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка згідно положень ч. 2 ст. 9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

Неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Крім неналежного мотивування постанов, підставою їх скасування є і необґрунтованість прийнятого рішення слідчим, прокурором стосовно співвідношення процесуальних вимог щодо визнання особи потерпілою та фактичних обставин кримінального правопорушення.

На противагу цьому, слідчим суддею встановлено, що слідчим не надано оцінки доводам заявника щодо заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, а висновки, викладені в ухвалах слідчих суддів про скасування неодноразових постанов про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим залишились поза увагою слідчого при повторному розгляді заяви. Слідчим не надано належної оцінки доказів, здобутих в ході кримінального провадження, що в свою чергу свідчить про недотримання вимог ст.110 КПК України щодо обґрунтованості процесуального рішення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
За таких обставин, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, як необґрунтована. Доводи скаржника в ході розгляду справи спростовані не були, а слідчим не подано жодного доказу на спростування тверджень ОСОБА_3 , відтак скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,

постановив:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого слідчого відділу Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 (слідчого уповноваженого на проведення досудового розслідування кримінального провадження №0002236) про відмову у визнанні потерпілим від 10.03.2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5