Провадження №1-кс/760/3824/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням та просив скасувати арешт, накладений ухвалами Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року у справі №760/11253/19, від 17 жовтня 2019 року у справі №760/28678/19 у межах кримінального провадження №0013117 від «16» листопада 2018 року, на групи нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщенні житлового будинку, у вигляді заборони їх відчуження, а саме: нежитлове приміщення №145, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №000.
Клопотання обґрунтоване тим, що 18.04.2020 року слідчим Солом`янського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 кримінальне провадження №0013117 від 16.11.2018 року закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування та у зв`язку з тим, що жодній особі не повідомлено про підозру.
В подальшому, у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба, оскільки кримінальне провадження в межах якого відповідних захід забезпечення було застосовано закрито, що відповідно до ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту.
На підставі викладеного просив клопотання задовольнити.
Заявник в судове засідання не з`явився, просив клопотання про скасування арешту задовольнити та справу розглядати без його участі.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.
Слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без його участі, оскільки неявка слідчого не є перешкодою для розгляду клопотання про скасування арешту майна по суті.
Врахувавши заяву заявника, дослідивши матеріали справи, прихожу до наступного.
У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Як зазначено у ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Встановлено, що Солом`янським УП ГУ НП України в м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0013117 від 16.11.2018 року.
У вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року (справа №760/11253/19) було задоволено клопотання слідчого Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві ОСОБА_4 , яке погоджене з прокурором Київської місцевої Прокуратури №9 ОСОБА_5 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0013117 від 16.11.2018 р., що розслідується за ч. 2 ст. 190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року (справа №760/28678/19) було задоволено клопотання слідчого Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві ОСОБА_4 , яке погоджене з прокурором Київської місцевої Прокуратури №9 ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0013117 від 16.11.2018р., що розслідується за ч. 2 ст. 190 КК України.
На підставі вищевказаних ухвал Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт на майно та групу нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщенні житлового будинку у вигляді заборони їх відчуження, а саме: нежитлове приміщення №145, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №000.
18.04.2020 року кримінальне провадження №0013117 від 16.11.2018 року закрито.
Згідно з приписами статті 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Крім того, слід зазначити, що статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не може бути протиправно позбавлений права власності, а також, що таке право є непорушним.
Відповідно до частини 1 статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. При цьому обмеження права власності повинно бути розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.
Аналогічні гарантії права власності, передбачені статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1960, якою встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини неодноразово констатував порушення Конвенції, при вилученні речей та документів, які не стосуються справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98; «East/West Alliance Limited проти України»).
У зв`язку з тим, що кримінальне провадження №0013117 внесене до ЄДРДР 16.11.2018 року закрито, слідчий суддя вважає, що відпала потреба у подальшому застосуванні вказаного арешту майна.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст. 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва від 07.05.2019 року у справі №760/11253/19 та від 17.10.2019 року у справі №760/28678/19 у межах кримінального провадження №0013117 від 16.11.2018 року на групи нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщенні житлового будинку, у вигляді заборони їх відчуження, а саме: нежитлове приміщення №145, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №000.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1