У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2338/20

№ 1-кп/183/1176/20

26 травня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання про повернення обвинувального акту відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,-

в с т а н о в и в :

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 29 квітня 2020 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001029 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені злочинів передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, мотивуючи його наступним. В обвинувальному акті відсутні належні підтвердження того, що його складено в межах строків досудового розслідування; не підтверджені повноваження слідчого та прокурора щодо складання та підписання обвинувального акту; в обвинувальному акті відсутні посилання на докази, на підставі яких зроблено висновки обвинувачення; відсутня конкретність формулювання обвинувачення, що, на їх думку, є порушенням права на захист; органом обвинувачення залучено неналежного потерпілого; в обвинувальному акті зазначено пом`якшуючу обставину «щире каяття», однак обвинувачений протягом досудового розслідування не визнав себе винним і не каявся, вважаючи, що каятися йому ні в чому. Крім того, обвинувальний акт не скріплено печаткою, що позбавляє його статусу офіційного документу. І, зокрема, реєстр містить посилання на неіснуючий документ «т.1 а.с. 308-309», в той час, як Том 1 містить всього 252 аркуші, а також відповідно до Постанови слідчого від 14.12.20189 року речовими доказами визнано 21 земельну ділянку, однак доступу до цих речових доказів стороні захисту надано не було. На підставі вищевикладеного, вважаючи, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, захисники просили повернути його прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання своїх захисників, зазначивши, що дійсно винуватим себе ніколи не визнавав і не розуміє, чому в обвинувальному акті «щире каяття» визначено пом`якшуючою обставиною, просив клопотання задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши наступне.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК України. Щодо підтвердження повноважень слідчого та прокурора, то всі постанови містяться в матеріалах кримінального провадження, однак на даній стадії відсутня можливість їх долучення. Формулювання обвинувачення та виклад фактичних обставин, на його думку, викладено конкретно і зрозуміло, а докази будуть досліджені судом під час судового розгляду. Кваліфікація дій обвинуваченого також є предметом судового розгляду. Щодо порушення презумпції невинуватості, то прокурор має право звинувачувати особу в силу свого статусу представника органу державного обвинувачення. Щодо помилкового зазначення пом`якшуючої обставини «щирого каяття», то, на його думку, це не є порушенням прав обвинуваченого, і, зокрема, визнання чи невизнання обставин пом`якшуючими чи обтяжуючими компетенція суду під час ухвалення судового рішення. Потерпілим визнано саме ДП «Новомосковське лісове господарство», оскільки земельна ділянка, яка є предметом інкримінованого обвинуваченому злочину, перебувала на його балансі. Щодо аркушів справи, на яких міститься рішення про арешт майна (т. 1 а.с. 308-309) в реєстрі матеріалів досудового розслідування, то це технічна описка, яка, однак, не може бути підставою для повернення обвинувального акту. Щодо відкриття доказів, то земельні ділянки, на які посилається захист, є речовими доказами по іншим кримінальним провадженням, а відтак, вони дійсно стороні захисту не відкривались, оскільки предметом даного кримінального провадження є лише одна земельна ділянка. Таким чином, обвинувальний акт відповідає вимогам закону. Його повернення можливе виключно з підстав недотримання вимог, передбачених ст. 291 КПК України. В даному випадку вимоги КПК дотримані, а відтак підстави для повернення обвинувального акту прокурору відсутні. Просив відмовити в задоволенні клопотання захисників про повернення обвинувального акту прокурору.

Дослідивши обвинувальний акт з доданим Реєстром матеріалів досудового розслідування, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу.
Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому і таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд приймає у тому випадку, якщо без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.
Відповідно до ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
До загальних засад кримінального провадження, згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, якою встановлюється обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.
Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюється не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли відомості, викладені в обвинувальному акті, суперечать вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
Той факт, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, підтверджується і висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України № 5-111кс15 від 25.06.2015 р.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
На тому, що обвинувальний акт має містити саме фактичні дані, тобто такі які є очевидними для прокурора, наголошував і ВСУ (Постанова ВСУ від 24.11.2016 року).
На а.с. 3 обвинувального акту стверджується: «Для виконання зазначеного злочинного умислу, направленого на придбання права на майно, шляхом обману, ОСОБА_8 , при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, отримав необхідні підроблені документи, а саме: розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 729 від 20.06.2010 року, відповідно до якого, ОСОБА_8 передано у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку, площею 2 га та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 18.04.2016 року». Тобто, прокурор посилається на документ, факт підроблення якого для прокурора є очевидним, однак будь-якого посилання на особу, яка його підробила та процесуальні дії, вчинені щодо неї (зокрема, виділення матеріалів щодо невстановленої особи в окреме провадження), обвинувальний акт не містить. Таким чином, в обвинувальному акті йдеться про скоєння певних дій, які інкримінуються ОСОБА_8 , особами, які в даному кримінальному провадженню до відповідальності не притягаються, їх роль та статус не зрозумілі. Не має таких відомостей і реєстр матеріалів досудового розслідування.
Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у придбанні права на майно, шляхом обману (шахрайстві), вчиненому в особливо великих розмірах.
Даний злочин є злочином з матеріальним складом, тобто вважається вчиненим з моменту настання наслідків у вигляді спричинення матеріальної шкоди потерпілому, яким є власник, володілець, особа у віданні або під охороною якої знаходиться майно або в даному випадку право на майно. Тобто, безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності. Однак, ані виклад фактичних обставин, ані формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не містять посилання на фактичні дані, які б підтверджували відношення земельної ділянки, яка є предметом інкримінованого ОСОБА_8 злочину, ДП «Новомосковський лісгосп», який в даному провадженні визнано потерпілим, як відсутня в обвинувальному акті і посилання на те, в чому саме полягали добровільні дії ДП «Новомосковський лісгосп» щодо передачі майнових прав на земельну ділянку, яка є предметом інкримінованого ОСОБА_8 злочину.
І, зокрема, як видно з Реєстру матеріалів досудового розслідування, представник потерпілого ОСОБА_9 був допитаний 24.02.2020 року (п. 48 Розділу І Реєстру матеріалів досудового розслідування), однак Постанова про залучення до провадження представника потерпілого ОСОБА_9 була винесена 19.03.2020 року (п. 28 Розділу іІ Реєстру матеріалів досудового розслідування). Таким чином, представника потерпілого було допитано на місяць раніше, ніж залучено у даному статусі до кримінального провадження.
Таким чином, не вдаючись до оцінки доказів, колегія суддів вважає, що викладені вище обставини є невідповідністю п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України по кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення є самостійними частинами обвинувального акту.

Зазначаючи про невизначеність кваліфікації, суд вважає за необхідне зазначити про те, що кваліфікація не є доказом, а відповідно до ст.91 КПК України є обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, а відтак зазначаючи про її невизначеність, суд не вдається до оцінки доказів, не визначає їх належність чи допустимість.

Зазначені невідповідності ставлять під сумнім визначеність сторони обвинувачення з остаточним обвинуваченням, що також є недопустимим.

При цьому колегія суддів приходить до таких висновків не вдаючись до оцінки доказів. Крім того, колегія суддів, а зауважує на тому, що в даному випадку питання, пов`язані з визначенням статусу потерпілого, не може бути вирішено під час судового розгляду.
Крім того, стороною захисту заявлено в судовому засіданні, про те, що стороною обвинувачення не в повному обсязі були відкриті матеріали досудового розслідування, а саме, не було надано можливості ознайомитися з речовими доказами у вигляді земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:037:2004, :03:037:4004, :03:037:7004, :03:037:1104, :03:037:1504, :03:037:1804, :03:037:1004, :03:037:1404, :03:037:0004, :03:037:5004, :03:037:8004, :03:037:1204, :03:037:1604, :03:037:2014, :03:037:3004, :03:037:6004, :03:037:9004, :03:037:1304, :03:037:1704, :03:037:1904.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував той факт, що дійсно дані речові докази не були відкриті стороні захисту, оскільки до даного кримінального провадження відношення не мають, а визнані речовими доказами по іншому кримінальному провадженню, де триває досудове розслідування.
Однак, Реєстр матеріалів досудового розслідування, долучений по даному кримінальному провадженню, в Розділ ІІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в ході розслідування» містить посилання на Тимчасові доступи до документів (договорів купівлі-продажу, витягів з реєстру), які стосуються земельних ділянок з кадастровими номерами, саме на які і посилалася сторона захисту.

Дана обставина спростовує позицію прокурора про те, що дані земельні ділянки не мають відношення до даного кримінального провадження (оскільки, навіщо тоді в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученого до даного обвинувального акту, зазначати про відповідні заходи забезпечення кримінального провадження).

А, відтак, не відкриття цих матеріалів є суттєвим порушенням, яке не може бути усунуте судом в ході судового розгляду.

Також, колегія суддів вважає, що не скріплення печаткою обвинувального акту, в сукупності з іншим вищевикладеними обставинами, є підставою для повергнення обвинувального акту прокурору, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підлягає затвердженню прокурором, яке передбачає необхідність як його підпису, так і скріплення підпису печаткою. Між тим, підпис прокурора, який затверджував обвинувальний акт печаткою не скріплений. Наведене дає підстави стверджувати те, що обвинувальний акт прокурором фактично не затверджений, що указує на його невідповідність вимогам закону та є перешкодою для призначення судового розгляду за цим актом.
Зокрема, відповідно до ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування вид заходу забезпечення кримінального провадження.

До обвинувального акту надано Реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001029 відносно ОСОБА_8 П.п. 3, 31, 32, 34, 52 Розділу І «Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» містить посилання на «клопотання про арешт майна», «клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів», «клопотання про проведення обшуку», «клопотання про обрання запобіжного заходу», відповідно, однак клопотання не є процесуальною дією, а є відповідною формою звернення слідчого, прокурора до суду, наслідком чого є відповідне Рішення суду (в даному випадку Ухвала), про наявність чи відсутність якого в Реєстрі матеріалів не зазначено взагалі. Крім того, зазначений Розділ містить послання на внесення відомостей в ЄРДР по тринадцяти кримінальним провадженням (пункти 1, 4, 6, 8, 10, 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26 Розділу І) та Доручення про проведення по ним досудового розслідування (пункти 2, 5, 7, 9, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27 Розділу І), однак відносно кого або за фактом чого вносились відомості в ЄРДР, а також, які рішення прийняті по вищезазначеним кримінальним провадженням з Реєстру не вбачається, як не вбачається і кому саме надавались доручення щодо здійснення досудового розслідування по вказаним кримінальним провадженням. Дана обставина позбавляє суд можливості визначитися, яке відношення зазначені кримінальні провадження мають до даного кримінального провадження № 0001029 по обвинуваченню ОСОБА_8 .

Дійсно, п. 10 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» містить посилання на Постанову про об`єднання, однак нею об`єднані п`ять кримінальних проваджень з тринадцяти.

П. 20 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» містить посилання на Постанову про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення, однак не містить відомостей дії кого були перекваліфіковані і з якої норми на яку саме.

П. 32 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» містить посилання на Постанову про виділення матеріалів досудового розслідування, однак не містить відомостей про те, яких матеріалів, відносно кого.

П. 33 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» містить посилання на Постанову про відмову в задоволенні клопотання, однак не містить відомостей якого клопотання.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000 року «Маттоціа проти Італії», детальніше зазначено : «Обвинувачений у скоєні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступень детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положень, закріплених у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».
В рішенні ЄСПЛ від 09.10.2008 року «Абрамян проти Росії», суд зазначає, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних сход необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, вказані обставини, у своїй сукупності, на думку колегії суддів є суттєвими та такими, що не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Разом з тим, допущені порушення не є новими фактичними обставинами, а є очевидними недоліками обвинувального акта, що встановлено на стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Разом з тим, колегія суддів не вважає за можливе прийняти позицію захисту щодо деяких обставин як підставу для повернення обвинувального акту прокурору, виходячи з наступного.

Щодо посилання сторони захисту на те, що обвинувальний акт не містить відомостей про те, коли та при яких обставинах ОСОБА_8 отримав розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 729 від 20.06.2010 року та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 18.04.2016 року, то дана обставина не може свідчити про наявність підстав для повернення обвинувального акту, оскільки ОСОБА_8 інкримінується лише використання підробленого документу.
Не можуть бути прийняті колегією суддів і посилання сторони захисту на те, що підставою для повернення обвинувального акту є численні категоричні ствердження про вчинення злочину ОСОБА_8 в обвинувальному акті без доведення винуватості останнього вироком суду, що набрав чинності у встановленому законом порядку, виходячи з наступного. Згідно з ч. 5 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення. Так, прокурор, зазначаючи в обвинувальному акті, що «реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підроблених документів» дотримався вимог ст. 291 КК України, зазначивши в ньому «формулу обвинувачення». Тому з цих підстав обвинувальний акт не може бути повернутий прокурору.
Щодо зазначення в обвинувальному акті пом`якшуючої обставини «щирого каяття», то, на переконання суду це не є порушенням прав обвинуваченого, як не є і підставою дл япровернення обвинувального акту, оскільки визнання чи невизнання обставин пом`якшуючими чи обтяжуючими компетенція суду під час ухвалення судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, на думку колегії суддів обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, має бути повернутий прокурору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 315, 376 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України повернути прокурору.

Повний текст ухвали оголошено 02 червня 2020 року о 16 годині 00 хвилин.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3