Провадження № 1-кс/947/6668/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000753 від 19.05.2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українець, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03.07.2014 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 29.05.2015 року умовно достроково;

- 08.07.2015 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання приєднано 7 днів позбавлення волі, згідно вироку Київського районним судом м. Одеси від 03.07.2014 року;

- 09.11.2016 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 289 КК України з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано до строку відбування покарання з 17.08.2016 року по 09.11.2016;

-19.10.2019 року відносно ОСОБА_4 скеровано до Київського районного суду м. Одеси обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України.

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 cт. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став повторно вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.

19.05.2020 приблизно о 11 годині 42 хвилини у ОСОБА_4 , який перебував в приміщенні магазину «Єва», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Левітана, 101, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось на прилавках вказаного магазину, визначивши предметом свого злочинного посягання два флакони шампуню «Clear» ємкістю 400 мл. кожен, вартістю 64,91 гривень за флакон, загальною вартістю 129,82 гривень та флакон крем-гелю «Dove» ємкістю 500 мл., вартістю 51,50 гривень, які є власністю ТОВ «РУШ» (код ЄРДПОУ 32007740).

Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, діючи повторно, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 таємно викрав два флакони шампуню «Clear» ємкістю 400 мл. та флакон крем-гелю «Dove» ємкістю 400 мл. та поклав їх до полімерного пакету білого кольору з написом «АТБ», після чого здійснив спробу покинути приміщення вищезазначеного магазину.

Однак незаконні дії ОСОБА_4 , за допомогою камер відеоспостереження зазначеного магазину, були помічені керуючою магазину ОСОБА_7 , яка підійшла до нього та зробила зауваження останньому щодо необхідності оплати товару, тим самим викривши його злочинний дії. Після чого, ОСОБА_4 розуміючи, що його протиправні дії були викриті потерпілою ОСОБА_7 та не реагуючи на вимоги останньої розрахуватись за товари магазину, намагався втекти з викраденим майном, прискоривши свій рух та вийшовши з приміщення даного магазину.

В цей час потерпіла ОСОБА_7 безперервно переслідувала ОСОБА_4 і намагалась голосно його зупинити. Знаходячись біля виходу в зазначений магазин, ОСОБА_4 маючи корисливий умисел на відкрите викрадення двох флаконів шампуню «Clear», ємкістю 400 мл. кожна та флакону крем-гелю «Dove», ємкістю 500 мл., загальною вартістю 181,32 гривень, застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, яке виразилось в нанесенні одного удару долонею лівої руки в область правої частини обличчя ОСОБА_7 , тим самим подолав опір з боку ОСОБА_7 , яка заважала йому розпорядитися майном на власний розсуд.

В подальшому, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення намагався втекти, однак розпорядитися викраденим майном не зміг, тобто кримінальне правопорушення не довів до кінця з причин, не залежних від його волі, оскільки при спробі зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення був затриманий пересічними громадянами.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його наступними доводами та посиланням на наступні ризики.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3-5, ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 :

- згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є неодруженим, тому у підозрюваного є можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки він усвідомлює, що санкція ч.2 ст.186 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років;

- згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом їх залякування з метою зміни ними показів в подальшому так, як жодного свідка та потерпілого не допитано у судовому засіданні відповідно до ст.225 КПК України;

- згідно п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризик знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (пошкодити чи знищити об`єкти кримінального правопорушення, на даний час не вилучено записи з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_2 );

- згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризик вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення, так як підозрюваний офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних корисних злочинів та у нього відсутнє постійне джерело доходу, знову вчинив корисний злочин.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання у повному обсязі, зазначивши, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що ризики на які посилається орган досудового розслідування не обгрунтовні, підозрюваний має постійне місце поживання , жодного впливу на потерпілих та свідків не має можливості здійснити.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

В судовому засіданні встановлено, що 19.05.2020 року в порядку ст.208 КПК України, ОСОБА_4 затримано, про що складено відповідний протокол.

20.05.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 cт.186 КК України.

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення, наявність ризиків, які виражаються у можливості переховування від органів досудового розслідування та/або суду; можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, специфіку інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, а також обґрунтованість клопотання слідчого, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було, вважаю, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе не визначати розмір застави у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000753 від 19.05.2020 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеській установі виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області № 21.

Строк дії ухвали обчислюється з моменту затримання особи 19.05.2020 року та діє до 18.07.2020 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1