Номер провадження: 11-кп/813/1144/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2020 р. відносно:

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянки України, не одруженої, мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої:
- 15.05.2015 р. Київським районним судом м. Одеси від за п.2 ч.2 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2016 р. на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09.02.2013 року по 23.07.2015 року.
- про застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання в.о. начальника ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)» ОСОБА_12 та звільнено засуджену ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на невідбуту частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Одесивід 15.05.2015 р.
Суд, посилаючись на характеристику засудженої ОСОБА_8 , надану ДУ «ЧВК (№74)», а також Постанову Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. №2 вважав за можливе застосувати до неї умовно-достроково від відбування покарання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 зазначив, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ні адміністрацією установи, ні засудженою, ні її захисником не надано до суду конкретних даних про те, що подальше виконання покарання у виді позбавлення волі до неї є недоцільним, а подальше виправлення засудженої можливе в умовах перебування на волі. Оцінюючи в сукупності надані адміністрацією установи виконання покарань дані, можливо зробити висновок, що ОСОБА_8 більшу частину строку відбування покарання характеризувалась або посередньо, або негативно, неодноразово допускала порушення режиму утримання, порядку та умов відбування покарання, вину не визнає, в особистості засудженої не відбулося позитивних змін та на його думку засуджена на даний час не готова до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. Окрім того, звільнення ОСОБА_8 за вчинення особливо тяжкого злочину стосовно малолітньої дитини не буде досягнуто такої мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України.

Посилаючись на зазначені доводи, прокурор ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 .

На вказану апеляційну скаргу захисником ОСОБА_9 подано заперечення, який останній зазначає, що ОСОБА_8 з огляду на характеристику ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» сумлінною поведінкою, дотриманням правил трудового розпорядку, виконанні вимог персоналу, відсутністю порушень дисципліни , наявності 2 заохочень та сумлінним ставленням до праці, прийняттям участі у програмах диференційованого впливу, довела своє виправлення і заслуговує на умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_9 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 , а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_7 наполягала на вимогах апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 та просила їх задовольнити, натомість засуджена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 заперечували проти скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною третьою ст. 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Згідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджена ОСОБА_8 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, посилаючись на відповідні підстави, наведені вище.

Відповідно до довідки характеристики, яка є в матеріалах особової справи, ОСОБА_8 була засуджена:

- 15.05.2015 р. Київським районним судом м. Одеси за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення.

Початок строку відбування покарання рахується з 09.02.2013 року, а кінець строку відбування покарання датується 25.08.2021 роком. У ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)» засуджена відбуває покарання з 14.08.2015 року.

Таким чином, на даний момент ОСОБА_8 відбула передбачені законом більше ніж 2/3 частини покарання, про що вірно вказано в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції та формально має право на розгляд питання про умовно-дострокове звільнення.

З наявної в матеріалах провадження довідки - характеристики та довідки про заохочення і стягнення на ОСОБА_8 (а.с. 4-7), за період перебування в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» вона характеризувалась негативно, мала 3 стягнення, до роботи не залучалась, заохочень не мала. За період перебування в ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)» вона характеризується задовільно, мала 6 стягнень, які на момент апеляційного розгляду скарги погашені. До дисциплінарної відповідальності не притягувалась, працевлаштована на виробництві установи, за що мала одне заохочення. Приймала участь у культурно-масових заходах, які проводились в установі, за що мала одне заохочення. Відповідно до Наказу начальника установи №252 від 28.08.2015 року перебувала на профілактичному обліку як схильна до суїциду, протоколом №38/17 від 22.11.2017 року знята з даного профілактичного обліку за недоцільністю. Свою провину у вчиненому злочині не визнає, одразу ж міняється настрій до пригніченого, категорично відмовляється розмовляти на тему скоєного. До теперішнього часу підтримує родинні зв`язки, шляхом телефонних розмов, побачень, отримує від них передачі. До роботи ставилась сумлінно, мала дуже низькі виробничі показники, прагнення їх підвищити не проявляла, потребувала постійного контролю, мала ряд зауважень з боку цехового персоналу. Останнім часом засуджена працює добре, має вищі за середні по бригаді виробничі показники, вчасно та якісно виконує покладені завдання, браку в роботі не допускає. Розкладу дня та форми одягу дотримується, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, приймає активну участь в господарчих роботах по благоустрою території установи та у ремонтних роботах, які проводяться у відділенні.
З огляду на вище викладене, суд апеляційної інстанції, погоджується з доводами прокурора ОСОБА_11 про те, що засудженою ОСОБА_8 та її захисником ОСОБА_9 не надано конкретних переконливих даних про те, що процес її виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі, а наявність лише двох заохочень майже за п`ять років перебування у виправній колонії жодним чином не свідчить про системність її дій на шляху до виправлення.

З огляду на приписи ст. 6 КВК України, колегія суддів зазначає, що аналізу підлягають дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не обґрунтовано задовольнив клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженої від відбування покарання у вигляді позбавлення волі без урахування всіх обставин справи.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_11 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 скасуванню.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 411, 419 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2020 р. про задоволення клопотання в.о. начальника ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)» ОСОБА_12 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 скасувати.
У задоволенні клопотання в.о. начальника ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)» ОСОБА_13 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4