Справа № 159/2597/20
Провадження № 1-кс/159/773/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про застосування запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

03 червня 2020 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,
з участю:
секретарів
судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000926 від 01.06.2020 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калиновник Ковельського району Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, зі слів - розлученого, має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він01.06.2020 року, близько 13 год. 50 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті давніх неприязних відносин з матір`ю своєї колишньої дружини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині способом, небезпечним для життя багатьох осіб, кинув поряд з нею невстановлений на даний час досудовим розслідуванням пристрій, таким чином виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, та не реалізував свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 з незалежних від його волі причин, оскільки в момент вибуху остання забігла в приміщення свого будинку.
Відомості про вказане кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ч.ч. 1, 4, 5 ст. 214 КПК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.06.2020 року за № 0000926 і розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

01.06.2020 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

02.06.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.5 ч. 2 ст. 115 КК України.
03.06.2020 року старший слідчий ОСОБА_5 , за погодженням з процесуальним прокурором ОСОБА_9 , звернувся до суду з клопотанням про застосування щодопідозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Потреба у застосуванні саме такого запобіжного заходу мотивована наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскількиОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), що відноситься до категорії особливо тяжких; раніше піддавався адміністративній відповідальності за насильство в сім`ї щодо своєї дружини ОСОБА_10 ; за місцем проживання характеризується посередньо; є особою, яка зловживає спиртними напоями. Крім цього, підозрюваний ОСОБА_6 є членом Добровольчого Українського Корпусу Правий Сектор та брав участь в зоні АТО (ООС), звідки нещодавно приїхав та має намір повернутись на територію Східної України, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілу у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 , яка є його колишньою тещею, а також на свідків, зокрема на ОСОБА_10 , що є його колишньою дружиною. Враховуючи особу підозрюваного, його нестійкий психологічний стан, останній може вчиняти інші кримінальні правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, ухилятись від виконання процесуальних рішень.

Наведене, на думку слідчого, свідчить про те, що жоден із запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків.
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали з підстав, викладених вище.
Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні просив обрати щодо нього домашній арешт за адресою його проживання.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, оскільки вважає, що дії підозрюваного кваліфіковано невірно, а тому підозра не обґрунтована, а встановлені органом досудового розслідування ризики не обґрунтовані та не підтверджені відповідними доказами. Просив обрати щодо підозрюваного інший (більш м`який) запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши учасників судового засідання, перевіривши надані матеріали, включаючи витяг з ЄРДР, слідчий суддя вважає, що внесене слідчим клопотання є підставним та підлягає до задоволення.
Як визначено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
В силу ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України.
Виконуючи вимоги законодавства слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Про обґрунтованість підозри свідчать матеріали кримінального провадження, досліджені в ході судового розгляду даного клопотання.
Більше того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» (№ 35615/06 від 13.11.07), Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор та слідчий у клопотанні, дають підстави вважати оголошену ОСОБА_6 підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона обвинувачення, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного даного запобіжного заходу.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Слідчий суддя, зважаючи на дані про особу підозрюваного, також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), що відноситься до категорії особливо тяжких; раніше притягувався до адміністративній відповідальності за насильство в сім`ї; розлучений, проживає окремо від батьків, а тому не має стійких соціальних зв`язків, що дозволяє йому в будь-який час залишити місце проживання; не має місця постійного працевлаштування, а тому, з метою заробітку коштів на проживання, може виїхати на тимчасові заробітки; брав участь в зоні проведення АТО (ООС) та має намір підписати новий контракт, а тому в такий спосіб, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Щодо доводів захисника про відсутність вказаного ризику, слідчий суддя вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. А у справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів".
За таких обставин, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, враховуючи зміст підозри, визначальне значення для доведеності винуватості особи будуть мати показання потерпілої та свідків, в тому числі й колишньої дружини, а тому досить високим є ризик можливого впливу на них, що, в свою чергу, підтверджує існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В той же час, слідчий суддя не вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (можливість вчинення іншого кримінального правопорушення), оскільки підозрюваний ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому його схильності до вчинення злочинів в ході розгляду клопотання прокурором та слідчим не доведено та слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, у сукупності з відомостями, що характеризують його як особу, дає підстави вважати, що значущість зазначених вище ризиків є досить високою, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти переліченим ризикам. За таких обставин до ОСОБА_6 слід застосувати найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Заборон, визначених ст. 183 КПК України, щодо застосування цього запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не встановлено.
Крім цього, обираючи саме найсуворіший запобіжний захід щодо підозрюваного, слідчий суддя виходить з того, що інкримінований останньому злочин має високий ступінь суспільної небезпеки, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи сторони захисту про можливість та доцільність застосування до підозрюваного іншого (більш м`якого) запобіжного заходу, не спростовують зазначених вище висновків, а тому слідчий суддя відхиляє їх.

Щодо доводів сторони захисту стосовно невірної кваліфікації правопорушення та необґрунтованості підозри, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи невинності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів, правової кваліфікації вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа дане кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
В силу ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства, слідчий суддя, в силу вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 182, 184, 193, 194, 196, 198 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській ОСОБА_5 - задовольнити повністю.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з подальшим його утриманням в ІТТ № 2 ГУНП у Волинській області, ДУ "Луцький слідчий ізолятор", ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" або в дільницях слідчих ізоляторів при установах виконання покарань Волинської та Рівненської областей.

Дата початку дії ухвали в частині строків тримання під вартою 01 червня 2020 року.

Дата закінчення дії ухвали в частині строків тримання під вартою 30 липня 2020 року включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали надати підозрюваному, його захиснику, прокурору, слідчому, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду ОСОБА_1