Постанова

Іменем України
12 грудня 2019 року

м. Київ
Справа № 155/459/18
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/802/234/19

Провадження № 51 4679 км 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у режимі
відеоконференції,
потерпілого ОСОБА_8 у режимі відеоконференції,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506 від 29 грудня 2017 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мирне Горохівського району Волинської області, громадянина України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за ст. 121 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2018 року

ОСОБА_6 засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 3 650 гривень 16 копійок на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою і засудженою за те, що вона 28 грудня 2017 року у період часу з 16 годині 20 хвилин по 21 годину в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно завдала дитині удари руками та невстановленим предметом по голові, обличчю та тілу, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, підкапсульної гематоми печінки, та закриту черепно-мозкову травму у вигляді зламу кісток склепіння черепа, яка супроводжувалась забоєм головного мозку, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 липня 2019 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за її апеляційною скаргою змінено, на підставі ст. 79 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

У решті вироку суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційним судом не наведено мотивів неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а його висновки про необхідність застосування положень ст. 79 КК України є хибними. Указує на те, що суд апеляційної інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , яка зловживає алкоголем, негативно характеризується, її поведінка розглядалася на засіданні виконкому сільської ради у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків, позбавлена батьківських прав, після заподіяння тілесних ушкоджень втекла з дому і продовжила вживати алкогольні напої, не відвідувала дитину у лікарні та не надала жодних коштів на її лікування, а також обставини, які обтяжують покарання. Крім того, звертає увагу на те, що апеляційним судом неправильно встановлено тривалість іспитового строку.
Заперечень на касаційну скаргу прокурора від учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою та просила її задовольнити.
Потерпілий та захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 121 ч. 1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості є обґрунтованими.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У ст. 79 ч. 1 КК України встановлено, що у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не повністю дотримався принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і дійшов до передчасного висновку про неможливість досягнення мети покарання без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, врахував при цьому наявність у ОСОБА_6 хворої дочки ОСОБА_11 , 18 лютого 2019 року, яка потребує постійного догляду.
Приймаючи рішення про можливість звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням, суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи, а також досудову доповідь органу пробації про обвинувачену. Особливу увагу при цьому суд має приділити, зокрема, сімейному стану засудженої та стану її здоров`я, способу життя жінки та її ставленню до вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, побутовим умовам та наявності умов для утримання і виховання дитини.
Разом з тим, рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням і можливість її виправлення без ізоляції від суспільства в ухвалі належним чином не мотивовано та прийнято без врахування всіх матеріалів кримінального провадження. Так, суд апеляційної інстанції в повній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та його вчинено саме по відношенню до власної малолітньої дитини, дані про особу ОСОБА_6 та спосіб її життя, яка не працює та не займається суспільно-корисною працею, за місцем проживання характеризується негативно, страждає на алкогольну залежність, розглядалася на виконкомі сільської ради у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків, її поведінку після вчинення кримінального правопорушення, а також обставини, які обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо малолітньої дитини.
Крім того, згідно з показаннями ОСОБА_6 вона судовим рішенням позбавлена батьківських прав щодо обох своїх малолітніх дітей, однак зазначене питання взагалі судом апеляційної інстанції не з`ясовувалось.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 79 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженої та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженої внаслідок м`якості.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватою і засуджено, призначене їй покарання із застосуванням ст. 79 КК України слід вважати м`яким.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3