Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/954/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«22» квітня 2019 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув неповну середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує будівельні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1. 13 травня 2015 року близько 18:00 години ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були засуджені за вчинення цього злочину вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2018 року, та ОСОБА_4 домовились про спільне таємне заволодіння майном Державного Підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунару" /надалі - заводу/, розташованого у будинку 38 по вулиці Адміральській у місті Миколаєві.

На виконання умов досягнутої домовленості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , діючи спільно, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, перелізли через паркан, який огороджує територію заводу по вулиці Набережній, проникнувши таким чином на охоронювану територію.
Там вони, користуючись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи спільно, викопали з землі або відкрутили належний заводу металобрухт загальною вагою 180 кг. вартістю 648 грн. та почали його вилучати, перекидаючи через паркан, але довести свій злочинний намір до кінця не змогли, адже були затримані охороною заводу.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

2. Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 3 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше сховище;

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

3. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину 13 травня 2015 року за встановлених судом обставин визнав, повністю підтвердив усі встановлені судом обставини.

4. Окрім показів обвинуваченого, його винуватість у проникненні на територію заводу та викраденні там майна 13 травня 2015 року підтверджується дослідженими судом документами, а саме:
-актом від 13 травня 2015 року про проникнення на охоронювану територію;
-протоколом від 13 травня 2015 року огляду місця події, з якого вбачається, що 13 травня 2015 року на ділянці місцевості в районі паркану, яким огороджена територія заводу з боку вулиці Набережної у місті Миколаєві були виявлені металеві вироби, частина з яких була перекинутою через паркан;

5. Той факт, що вказане майно належить заводу, підтверджується:
-матеріалами інвентаризації /акт № 2 від 22 травня 2015 року та додані до нього матеріали/;
-розпискою представника заводу про отримання цих виробів саме як належних заводу

6. Про характер викраденого майна свідчить висновок експерта № 220 від 28 серпня 2015 року, з якого вбачається, що вилучені обвинуваченим металеві вироби мають значні деформації та значною мірою піддались впливової корозії, що унеможливлює використання їх за призначенням, а за такого - їх сукупність є металобрухтом.

7. З цього ж висновку експерта вбачається, що загальна вартість металобрухту,що є предметом злочину, становить 648 грн.

8. Матеріали справи також свідчать, та сторони не заперечують того, що обвинувачені перекинули через паркан до затримання лише частину вилученого ними металобрухту.

Наведені вище докази узгоджуються поміж собою та у сукупності утворюють цілісну картину подій, у якій кожна послідуюча дія природно випливає з попередньої та тягне наступну.
Доказів же на спростування відомостей, що містяться у цих доказах, матеріали справи не містять.

За такого вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин суд вважає доведеною.

Мотиви неврахування окремих доказів.

9. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення на підтвердження характеру та вартості майна, замах на викрадення якого обвинувачений вчинив 13 травня 2015 року, надали матеріали інвентаризації та довідку про вартість цього майна.
З цих доказів вбачається, що таке майно є металевими виробами /але - не металобрухтом/, та їх загальна вартість становить 3.100 грн. 98 коп.

Проте, з достовірністю цих доказів погодитись неможливо за такого.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 242 Кримінального Процесуального Кодексу України у разі наявності спору щодо вартості майна обов`язковим є призначення відповідної експертизи для визначення характеру цього майна та його вартості.
З огляду на цей законодавчий припис документи щодо результатів інвентаризації та довідку про вартість викраденого майна суд вважає в цьому випадку недостовірними доказами, а достовірним, належним та допустимим доказом з цього приводу вважає висновок експерта.

За такого суд під час винесення вироку ґрунтує свої висновки саме на висновку експерта, але - не на відомостях. що містяться у матеріалах, що аналізуються.

Мотиви зміни обвинувачення.

10. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення кваліфікують дії обвинуваченого по епізоду від 13 травня 2018 року, як закінчений замах на крадіжку чужого майна.
Проте, відповідно до частини 2 статті 15 Кримінального Кодексу України замах слід вважати закінченим лише у разі, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Відповідно до цього у Постанові № 10 Пленуму від 06 листопада 2009 року Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" зазначається, що: "Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита" /абзац 2 пункту 4/.
В цьому ж випадку матеріали справи свідчать, та сторони не заперечують того, що обвинувачені перекинули через паркан лише частину підготовленого ними майна, тобто - усе передбачене їх наміром майно ще не викрали.
За такого їх дії не містять складу закінченого замаху на крадіжку та мають кваліфікуватись, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна.

Обставини, які пом`якшують покарання.

11. Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує визнання ним своєї винуватості та сприяння ним у досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження, його щире каяття, а також - вчинення ним злочину у неповнолітньому віці.

Обставини, які обтяжують покарання обвинувачених

12. Обставин, що обтяжують покарання цього обвинуваченого, суд не вбачає.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись статтями 65, 103 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 3 статті 185 цього Кодексу, норм загальної частини цього Кодексу, а також враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують його покарання, а також - умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень його розвитку та інші особливості його особи.

В зв`язку із цим суд відзначає наступне.

13. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 , суд відзначає, що вчинений ним злочин відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є злочином середнього ступеню тяжкості.

Разом із цим суд відзначає, що ним вчинений лише незакінчений замах на вчинення злочину, а також - те, що предмети злочинних посягань є непридатними для прямого використання.

Суд відзначає й те, що предметом злочинних посягань виступало майно, яке протягом тривалого часу не використовувалось власником та про схоронність якого в належному стані власник протягом тривалого часу не дбав.

Наведене суттєво знижує суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

14. Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання негативної характеристики не має, на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 виховувався однією матір`ю, яка через необхідність дбати про його молодших братів не приділяла належної уваги вихованню ОСОБА_4 не приділяла.

Судом також встановлено, що після вчинення цього злочину - протягом майже чотирьох років - нових злочинів ОСОБА_4 не вчиняв.

Таке доводить, що вчинення злочинів цим обвинуваченим є пов`язаним із відсутністю належного нагляду за його поведінкою із боку відповідальних дорослих осіб, та він є здатним робити належні висновки з своїх помилок та самостійно виправляти допущені помилки.

Призначення покарання.

15. Санкція частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

16. Проте, відповідно до пункту 16 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх" позбавлення волі на певний строк має

застосовуватися до неповнолітніх тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого.

В цьому ж випадку, з огляду на поведінку ОСОБА_4 після вчинення злочину, такі обставини вочевидь є відсутніми.

17. В той же час наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений вчинив злочин у неповнолітньому віці;

2.щиро покаявся у скоєному та сприяв кримінальному провадженню.

-та обставина, що ОСОБА_4 вчинив злочин внаслідок неналежного контролю за його поведінкою та зробив належні висновки з свого вчинку;

-наведені вище відомості, що свідчать про суттєве зниження суспільної небезпеки вчиненого ним злочину з огляду на характер предмету злочину

у своїй сукупності свідчать про зниження як суспільної небезпеки особи винного, так й вчиненого ним злочину такою мірою, що дозволяє на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити йому більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.

18. При цьому зважаючи на те, що перевиховання обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, а виправні роботи не можуть бути застосовані до нього з огляду на відсутність в нього основного місця роботи, суд вважає, що йому слід призначити покарання у вигляді громадських робіт.

Призначення обвинуваченому саме такого покарання, яке належить відбувати реально, є достатнім та не призведе до створення уяви про безкарність вчинення злочину.

Речові докази у справі - предмети, що були протиправно вилученими в потерпілого - на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути власнику.

Судові витрати у справі - витрати на залучення експертів - на підставі частини 2 статті 122 Кримінального Процесуального Кодексу України слід віднести на рахунок держави; вони можуть бути відшкодовані в подальшому на підставі документально підтверджених витрат держави /але - не відповідної експертної установи/ на проведення відповідних експертиз.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статей 69, 100 Кримінального Кодексу України в вигляді громадських робіт на строк 35 /тридцять п`ять/ годин.

Речові докази у справі - металобрухт (197 одиниць виробів з металу) - повернути Державному Підприємству "Суднобудівний завод імені 61-го комунару"

Судові витрати віднести на рахунок держави, що не позбавляє зацікавлених осіб права вимогати їх відшкодування в подальшому на підставі документально підтверджених витрат держави /але - не відповідної експертної установи/ на проведення відповідних експертиз.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =

22.04.2019