Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
23 квітня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції із ДУ «Луцький слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 , -

встановила:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід домашній арешт, водночас задоволено клопотання прокурора й продовжено обвинуваченому за ч.3 ст.187 КК України ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 квітня 2020 року включно.
Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , а також відмовляючи у клопотанні захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу, суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що даних про зменшення чи відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, водночас прокурором доведено існування заявлених ризиків на даний час.
Не погодившись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 оскаржив судове рішення в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі апелянт вважає судове рішення незаконним. Стверджує, що запобіжний захід щодо його продовжено безпідставно. Зазначає, що стороною обвинувачення не було надано суду підтвердження можливості знищення ним, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, також незаконного його впливу на свідків, потерпілого, інших підозрюваних чи обвинувачених у провадженні, або можливість перешкоджання ним кримінальному провадженню іншим чином. Твердження прокурора щодо продовження існування зазначених ризиків вважає необґрунтованим. Також, на думку апелянта, суд не взяв до уваги вмотивовані доводи сторони захисту щодо міцності його соціальних зв`язків, наявності постійного місця проживання та двох малолітніх дітей на утриманні.

З огляду на викладене просить рішення суду скасувати та постановити нову ухвалу якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_5 щодо вимог апеляційної скарги апелянта, його думку щодо законності й обґрунтованості ухвали суду, обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Як вбачається з ухвали місцевого суду, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого корисливого злочину, із застосуванням насильства (ч.3 ст.187 КК України), за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років із конфіскацією майна.
Крім того, суд обґрунтовано взяв до уваги те, що даних стосовно неможливості перебування ОСОБА_6 під вартою не добуто, та з метою недопущення можливостей переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, прийшов до обґрунтованого переконання щодо доведеності прокурором продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України й необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 строком на 60 діб.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (Рішення ЄСПЛ від 06 квітня 2000 року у справі «Лабіта проти Італії»). Крім того, позиція Європейського суду з прав людини, висвітлена у рішенні ЄСПЛ від 20 травня 2010 року в справі «Москаленко проти України», визначає що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а у справі «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Враховуючи підстави продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оцінивши в сукупності тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, що інкримінується обвинуваченому, вік та стан його здоров`я, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла до висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків.
Оскільки, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відпала необхідність в обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Відтак підстав для скасування ухвали місцевого суду, колегія суддів не знайшла.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року щодо відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, задоволення судом клопотання прокурора й продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала набуває законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________ _____________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3