Провадження №11-кп/801/735/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000281 від 15.01.2016р., за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2019р., яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого у ПП «Трайдерсервіс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,
виправдано за ч. 2 ст. 125 КК України, в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

За участю прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_12

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, досудовим розслідуванням ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 14.01.2016 року о 09:30 год. ОСОБА_8 перебував на території підприємства «Беркут Транс», по вулиці Тарногородського, 42, в м. Вінниці. В цей час між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт на підставі взаємної неповаги один до одного. В ході даного конфлікту ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , наніс останньому три удари правою рукою по обличчю, один удар в ділянку грудної клітини та один удар лівою рукою по обличчю.
Внаслідок вказаних ударів, згідно висновку експерта № 1078 від 04.08.2016 року, потерпілому ОСОБА_7 були завдані тілесні ушкодження, у вигляді: підшкірного та підслизового крововиливів ділянці верхньої губи зліва, двох саден на червоній смужці та шкірі верхньої губи зліва, підшкірної гематоми в тім`яно-потиличній ділянці справа, двох підшкірних крововиливів в лівій привушно-жувальній ділянці, синця на передній поверхні грудної клітки справа, які утворились від дії тупих предметів та належать до категорії легких тілесних ушкоджень, а також у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, що за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Такі дії ОСОБА_8 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2019р. обвинуваченого ОСОБА_8 виправдано за ч. 2 ст. 125 КК України, так як стороною обвинувачення не надано висновку експерта щодо наявності та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень в потерпілого ОСОБА_7 , який суд міг би визнати прийнятним та допустимим доказом, а тому суд позбавлений можливості визначити таку важливу обставину, як ту, яка шкода була заподіяна потерпілому в результаті вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Позовну заяву представника потерпілого ОСОБА_13 - задовольнити у повному обсязі.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно визнав не допустимими доказами висновки судово-медичної експертизи № 38 від 14.01.2016 та № 1078 від 12.07.2016, ухвалами суду від 19.12.2018 протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 21.02.2017 та потерпілого ОСОБА_7 від 01.02.2017, та дав невірну оцінку доказам в їх сукупності.

Потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі. Також просить задовільнити позовну заяву представника потерпілого ОСОБА_13 .
Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що суд у вироку послався лише на висновки судово-медичної експертизи № 38 від 14.01.2016 та № 1078 від 12.07.2016, які незаконно визнав недопустимим доказами, та безпідставно ухвалами суду від 19.12.2018 визнав не допустимими докази протоколи слідчих експериментів.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просить про скасування вироку суду і ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді 2 років обмеження волі, а також застосувати ст. 49 КК України та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, оскільки закінчились строки притягнення до кримінальної відповідальності.
Прокурор просить врахувати, що на території підприємства мав місце конфлікт, що не заперечував обвинувачений, проте заперечив спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, незважаючи на покази свідків, суд першої інстанції також прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження, проте визнав недопустимими доказами висновки основної і додаткової експертизи, перший датований 14.01.2016р., до внесення заяви потерпілого до ЄРДР, але судом не взято до уваги, що постанова слідчого була датована 15.01.2016р., що свідчить про описку експерта і що потерпілий не міг з`явитися до експерта 14.01.2016р., бо був госпіталізований до лікарні, щодо надання медичної документації для проведення додаткової експертизи то документи надійшли до експерта, і жодних заперечень від потерпілого з цього приводу не надходило, суд не кваліфікував дії обвинуваченого за спричинення побоїв, якщо вважав, що не може кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України з метою захисту прав потерпілого, який наполягав на притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за його побиття.
Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_12 підтримали апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просять визнати винним ОСОБА_8 з тих же підстав, що навів прокурор, а також потерпілий повідомив про обставини його побиття ОСОБА_8 , та просить задовільнити цивільний позов, зважаючи на доводи наведені в цивільному позові.
Обвинувачений ОСОБА_8 та захисних ОСОБА_11 заперечили проти апеляційних скарг прокурора та потерпілого, просять взяти до уваги, що потерпілого ОСОБА_8 не бив, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не повідомили, що бачили факт побиття потерпілого, покази інших свідків необхідно оцінити критично, бо вони є зацікавленими особами, погоджуються з оцінкою суду щодо недопустимості доказів, наведених у вироку і заперечують, що суд першої інстанції мав за власною ініціативою кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст. 126 КК України.
Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, прослухавши показання свідків, які допитувались в суді першої інстанції, і повторний допит яких визнано недоцільним в суді апеляційної інстанції, зважаючи на те, що ніхто з учасників не зазначав про неповноту допиту або ж неповне чи невірне викладення пояснень у вироку суду, а також безпосередньо дослідивши висновки експертиз, які визнані судом першої інстанції недопустимим доказом та постанови слідчого, ухвали слідчого судді та перевіривши доводи апеляційних скарг апеляційний суд приходить до висновку про їх обґрунтованість.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Однак суд, у порушення вказаних вимог закону не забезпечив об`єктивність дослідження доказів у кримінальному провадженні та аргументував свою позицію щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України недопустимістю доказів, а саме висновків судово-медичних експертиз № 38 від 14.01.2016р. та № 1078 від 12.07.2016р.

Зокрема, що висновок експерта № 38 від 14.01.2016р. не можна вважати доказом, отриманим відповідно до вимог КПК, оскільки експертиза розпочата до початку досудового розслідування, проведена без законних підстав.

Проте судом такий висновок щодо недопустимості доказу зроблено всупереч іншим доказам і процесуальним документам.

Так потерпілий ОСОБА_7 пояснював, що після нанесення йому тілесних ушкоджень він доставлявся до лікарні, що підтверджується не тільки його поясненнями, але й випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 , і 14.01.2016р. він до експерта не з`являвся.

Судом не взято до уваги, що лише після внесення заяви ОСОБА_7 до ЄРДР 15.01.2016р. був визначений слідчий ОСОБА_17 , який і виніс постанову про призначення судово-медичної експертизи, тобто не міг її винести 14.01.2016р., як про це зазначив експерт у своєму висновку.

Таким чином, ОСОБА_7 не міг отримати копію постанови про призначення експертизи 14.01.2016р. та надати її на експертизу експерту в якій зазначено, що постанова винесена в межах кримінального провадження № 0000281 внесеного до ЄРДР 15.01.2016.

Дані обставини свідчать про те, що постанова про призначення експертизи була від 15.01.2016р., що також встановив суд першої інстанції, та саме 15.01.2016р. надійшла до експерта і який допустив помилку щодо дати початку експертизи 14.01.2016р., замість 15.01.2016р.

В решті висновок експерта відповідає вимогам Закону, в ньому є докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, а тому даний висновок експерта № 38 про виявлення у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень підшкірного та підслизового крововиливів ділянці верхньої губи зліва, двох саден на червоній смужці та шкірі верхньої губи зліва, підшкірної гематоми в тім`яно-потиличній ділянці справа, двох підшкірних крововиливів в лівій привушно-жувальній ділянці, синця на передній поверхні грудної клітки справа, які утворились від дії тупих предметів, по давності утворення, які можуть відповідати подіям 14.01.2016р., слід визнати допустимим доказом.

Суд першої інстанції також визнав недопустимим доказом висновок № 1078 від 12.07.2016р. з тих підстав, що в постанові про призначення експертизи від 08.07.2016р. слідчий вказав про направлення медичних документів ОСОБА_7 експерту, які на думку суду слідчий мав отримати на підставі ухвали слідчих суддів від 14.03.2016 та 25.04.2016 про надання доступу до медичних документів, зазначені ухвали діяли протягом місяця, а суду не надано документи, які би свідчили, що слідчий скористався цим дозволом, і взагалі мав до них доступ.

Проте з такими висновками також не може погодитись апеляційний суд, оскільки в ході апеляційного розгляду встановлено, що слідчий звертався до слідчого судді за отриманням дозволу на тимчасовий доступ до медичних документів на ім`я ОСОБА_7 з медичних установ, про що свідчать ухвали слідчих суддів від 14.03.2016р. та 25.04.2016р.

Медичні документи могли бути вилучені в межах дії ухвал слідчих суддів, і даних про те, що вони вилучені після спливу місячного терміну, не наведено, а те, що експертиза призначена після того як закінчився строк вилучення не є доказом того, що зазначені медичні документи вилучені з порушеннями.

Висновок експерта № 1078 від 12.07.2016р. відповідає вимогам Закону, його висновки не оспорюються учасниками і доводять, що у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження, які зафіксовані в експертному висновку № 38, а також згідно наданих медичних документів у ОСОБА_7 під час стаціонарного лікування у МКЛ ШМД і МКЛ № 1 м. Вінниці також були виявлені об`єктивні ознаки закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, яка за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а тому його слід визнати допустимим доказом, який доводить вину ОСОБА_8 .

Разом з тим апеляційний суд погоджується з доводами про недопустимість доказів в ухвалі від 19.12.2018р., їх недопустимість не впливає на доказову базу, щодо винності обвинуваченого.

Окрім наведених доказів, висновків експертиз, які доводять вину ОСОБА_8 , вина ОСОБА_8 доводиться іншими доказами, це протокол прийняття заяви від ОСОБА_7 , виписка з медичної карти амбулаторного хворого № 1253 від 14.01.2016р., протокол огляду місця події від 14.01.2016р., карти виклику та виїзду швидкої медичної допомоги, виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 02.06.2016р., які як докази з точки зору належності, допустимості, достовірності в сукупності з показаннями свідків лікарів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які бачили тілесні ушкодження і надавали допомогу потерпілому, показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , які підтвердили конфлікт та побиття потерпілого обвинуваченим, дають підстави суду прийти до висновку, що саме ОСОБА_8 побив ОСОБА_7 , а покази свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , що вони не бачили побиття оцінює критично, оскільки вони є підлеглими працівниками ОСОБА_8 і тому їхні покази не є об`єктивні, і всі зібрані докази поза всяким сумнівом доводять, що ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я за наступних обставин.

14.01.2016 року о 09 год 30 хв. обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на території підприємства «Беркут Транс» по вул. Тарногородського, 42, в м. Вінниці, в ході словесного конфлікту, який у нього виник з ОСОБА_7 , на підставі взаємної неповаги один до одного, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс три удари правою рукою в ділянку обличчя, один удар в ділянку грудної клітини та один удар правою рукою в ділянку обличчя, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_7 були завдані тілесні ушкодження у вигляді: підшкірного та підслизового крововиливів ділянці верхньої губи зліва, двох саден на червоній смужці та шкірі верхньої губи зліва, підшкірної гематоми в тім`яно-потиличній ділянці справа, двох підшкірних крововиливів в лівій привушно-жувальній ділянці, синця на передній поверхні грудної клітки справа, які утворились від дії тупих предметів та належать до категорії легких тілесних ушкоджень, а також закриту черепно-мозкову травму - струсу головного мозку, яка за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В даному кримінальному провадженні було заявлено потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 7512 грн, оскільки ОСОБА_7 хворів і поніс втрати через неотримання доходів від заняття підприємницькою діяльністю та поїздок за кордон за 6 місяців 2016 року, а також спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, позбавленням гідності, ділової репутації і яку ОСОБА_7 оцінює в 40200 грн, а також просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн і суму сплаченого судового збору в розмірі 1762 грн.

Апеляційний суд, дослідивши доводи цивільного позову приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме вважає недостатніми докази щодо відшкодування матеріальної шкоди, та відсутність доказів щодо відшкодування витрат на правову допомогу, також не підлягає стягненню сума судового збору за надання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, оскільки у кримінальному провадженні потерпілі звільняються від сплати судового збору, а тому сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн підлягає поверненню ОСОБА_7 .

Разом з тим підлягають частковому задоволенню вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, зважаючи на спричинені душевні страждання, приниження гідності та ділової репутації ОСОБА_7 , та з урахуванням вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який раніше не є судимим, позитивно характеризується, а тому достатнім буде покарання у виді арешту.

Зважаючи на закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки злочин вчинено 14.01.2016р. і з часу вчинення минуло 3 роки, необхідно звільнити обвинуваченого від призначеного покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 409, 411, 420 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_7 задовільнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2019р., яким виправдано ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України, в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину, скасувати та ухвалити новий.

Визнати ОСОБА_8 винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 5 місяців.

Звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді арешту, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 10000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди в сумі 7512 грн на користь ОСОБА_7 і витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн, відмовити.

Судовий збір, сплачений у розмірі 1762 грн ОСОБА_7 на підставі квитанції № 66 від 29.01.2018р., повернути ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя