Справа № 461/8898/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 04.10.2018 року, близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, на пр. Чорновола, 2б у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, викрав з кишені у ОСОБА_6 мобільний телефон марки «ХІАОМІ REDMI 3S» сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 4 000 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора «Київстар» вартістю 25 гривень, який мав чохол чорного кольору вартістю 150 гривень, після чого його дії були викриті потерпілим ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_4 , утримуючи викрадене ним майно та усвідомлюючи факт викриття його злочинних дій, з місця події намагався втекти, однак, свій злочинний умисел не зміг довести до кінця, оскільки був затриманий потерпілим та перехожими особами.

У процесі судового розгляду, під час дачі первинних показів суду, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині заперечив та дав показання, що 04.10.2018 року, близько 20 години 00 хвилин чекав тролейбус на зупинці громадського транспорту на пр. Чорновола, 2б у м. Львові. В цей час його хтось потягнув за шию, а потім вдарив. Це був потерпілий. Він вирішив піти із зупинки та почав переходити вулицю. Потім його наздогнали свідки та потерпілий. Потерпілий наносив йому удари по тулубу і висловлював претензії з приводу телефону. Лише коли зібралися люди він (потерпілий) зупинився. Потім приїхала слідчо-оперативна група і його затримали. Жодної крадіжки він не вчиняв.

У подальшому обвинувачений змінив надані ним покази та вказав, що проходив повз вищевказаної зупинки, де побачив як потерпілий кладе телефон у кишеню. Вирішив його викрасти, зробив це непомітно для потерпілого, витягнувши телефон із кишені і пішов, але потерпілий почав його переслідувати. В подальшому, потерпілий наздогнав його у тролейбусі і він ( ОСОБА_4 ) викинув телефон на землю. Не заперечив факту крадіжки телефону, однак заперечив те, що він намагався втекти. Вважає, що його дії невірно кваліфіковані, оскільки він вчинив не замах на відкрите викрадення майна, а лише замах на таємне викрадення майна. Просив суд суворо його не карати.

Судом під час судового розгляду створені всі необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що в жодного з учасників процесу(сторони кримінального провадження) зауважень з цього приводу не виникло.
Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілого та свідків, дослідивши надані суду докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до переконання, що незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, його вина повністю та об`єктивно доведена наступними дослідженими по справі доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_6 , даними ним в судовому засіданні про те, що 04.10.2018 року близько 20 години 00 хвилин, на зупинці громадського транспорту на пр. Чорновола, 2б у м. Львові, він заходив у маршутне таксі та відчув, що якийсь незнайомець його підштовхує. Потім він відчув чужу руку в своїй кишені, після чого помітив, як його телефон зник. Він бачив як обвинувачений заходить у маршутне таксі. Потім він направився за обвинуваченим і побачив, як той викидає його телефон. Він його затримав, при цьому не застосовуючи до обвинуваченого жодного насильства. До них підбіг молодий чоловік і сказав, що обвинувачений нічого не крав. Потерпілий наголосив на тому, що обвинувачений почав втікати після того, як він (потерпілий) почав кричати: «Ловіть злодія!». Бачив, як обвинувачений викидав його телефон. Крім того, вказав, що обвинувачений двічі намагався втекти від нього після затримання, а потім у затриманні йому допомогли перехожі. Також вказав, що після виявлення крадіжки потерпілий побачив обвинуваченого на відстані близько 3 м, а коли він його окликнув, той почав втікати в інший автобус. Поліцію викликав він(потерпілий).

Показами свідка ОСОБА_8 , даними ним в судовому засіданні, про те, що він бачив як 04.10.2018 року близько 20 години 00 хвилин, на зупинці громадського транспорту на пр. Чорновола, 2б у м. Львові ОСОБА_4 витягнув телефон з кишені потерпілого, а в подальшому втікав та викидав телефон з кишені. Він бачив як потерпілого підштовхували, коли той заходив у маршрутку. Також бачив, як обвинуваченого затримав потерпілий. Він допомагав затримувати обвинуваченого. Потерпілий обвинуваченого не бив та не завдавав йому жодних тілесних ушкоджень. До того моменту він не був знайомий з потерпілим.

Показами свідка ОСОБА_9 , даними ним в судовому засіданні про те, що він бачив як 04.10.2018 року близько 20 години 00 хвилин, на зупинці громадського транспорту на пр. Чорновола у м. Львові, обвинувачений, втікаючи, викидав телефон. Бачив, як обвинуваченого затримували, потерпілий обвинуваченого не бив лише притримав. Також бачив, як обвинувачений утікав коли потерпілий нахилився за телефоном.

Протоколом огляду предмета від 05.10.2018 року та фототаблицею до нього, згідно якого оглянуто вилучений на місці події мобільний телефон «ХІАОМІ REDMI 3S» сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 .

Протоколом огляду місця події від 04.10.2018 року, згідно якого по вул. Зернова у м. Львові, ближче до проїжджої частини, знаходився ОСОБА_4 , який зі слів потерпілого ОСОБА_6 витягнув з його кишені мобільний телефон та якого він затримав при спробі втечі. ОСОБА_4 в цей час викинув мобільний телефон ОСОБА_6 .

Протоколом слідчого експерименту від 08.11.2018 року та відеозаписом до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_8 , згідно якого свідок відтворив механізм подій, які відбувались 04.10.2018 року близько 20 години 00 хвилин на зупинці громадського транспорту поруч із пивною ресторацією «Кумпель», на пр. Чорновола, 2б у м. Львові, який відповідає подіям викладеним у обвинувальному акті та описовій частині даного вироку. Вказав, що обвинувачений витягнув з кишені потерпілого мобільний телефон. Потерпілий одразу крикнув «Ловіть злодія!». Обвинувачений почав втікати, а потерпілий побіг за ним. Після цього обвинувачений викинув телефон на дорогу. Перехожі допомогли потерпілому затримати обвинуваченого.

Протоколом слідчого експерименту від 08.11.2018 року та відеозаписом до нього, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , згідно якого останній відтворив механізм подій, які відбувались 04.10.2018 року близько 20 години 00 хвилин на зупинці громадського транспорту поруч із пивною ресторацією «Кумпель», на пр. Чорновола, 2б у м. Львові, який відповідає подіям викладеним у обвинувальному акті та описовій частині даного вироку. Показав, як обвинувачений витягнув з його кишені телефон, підштовхуючи його до салону маршрутки. Після того, як він це відчув почав бігти за обвинуваченим. Той, втікаючи, викинув телефон на дорогу. Затримати обвинуваченого йому допомогли перехожі.

Протоколом слідчого експерименту від 20.11.2018 року та фототаблицею до нього, проведеного за участю ОСОБА_4 та його захисника, згідно якого ОСОБА_4 показав, що знаходився на пр. Чорновола, 2б у м. Львові на зупинці громадського транспорту, коли під`їхав тролейбус. Коли він знаходився у тролейбусі до нього ззаду підбіг невідомий чоловік і витягнув його з тролейбуса, після чого чого він почав втікати. За ним побіг цей чоловік та почав наносити йому удари. У подальшому, його наздогнали ще троє невідомих осіб, які його затримали.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, зокрема показання потерпілого та свідків, а також інші вищенаведені докази по справі, суд визнає їх належними і допустимими в процесі доказування, оскільки такі знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення злочину та винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинних дій.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
За оцінкою показів потерпілого та свідків в цілому, суд встановлює, що кожен з них підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті, які доводять причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину. Суд враховує, що під час судового розгляду потерпілий та свідки надали показання щодо обставин вчинення злочину під присягою, за участю сторони захисту, тобто з дотриманням принципу змагальності. Вказані покази узгоджуються з іншими вищенаведеними доказами, а також з показами самого обвинуваченого, який визнав факт крадіжки, заперечивши лише кваліфікацію його дій.
Так, під час оцінки того, чи було провадження в цілому справедливим, суд враховує якість наданих суду доказів, які не дають приводу сумніватися в їх достовірності й точності. Суд також приймає до уваги відсутність зауважень і доповнень в учасників процесу щодо повноти дослідження обставин справи.

Зважаючи на вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена поза розумним сумнівом.
Водночас, оцінюючи покази обвинуваченого щодо заперечення вчинення ним інкримінованого злочину та посилання останнього на відсутність у його діях ознак злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, суд розцінює їх, як такі, що дані обвинуваченим, з метою пом`якшити відповідальність та уникнути покарання за скоєне, оскільки такі покази спростовуються вищенаведеними дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Згідно п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року, дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Відповідно до правового висновку Касаційного кримінального суду, викладеного у постанові від 27.08.2019 року у справі №520/16742/16-к, крадіжка визнається закінченим злочином з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо). Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна, місця, з якого воно було вилучено, та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд. Дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел,викрав з кишені ОСОБА_6 мобільний телефон, маючи можливість розпоряджатись ним на власний розсуд, після чого, будучи викритим потерпілим, намагався втекти та в подальшому викинув цей телефон.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, оскільки останній вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, також враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої, існує високий ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства на даний момент; виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, те, що злочин вчинено обвинуваченим протягом іспитового строку, тобто останнім порушено умови застосування ст.75 КК України, злочин вчинено обвинуваченим повторно, корисливий мотив вчинення злочину, спрямований на заволодіння чужим майном, спосіб вчинення злочину. Також суд враховує фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.
Суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, а також буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, оскільки будь-який інший вид покарання окрім позбавлення волі не забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженого.
Суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

Крім цього, встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до чотирьох років позбавлення волі та, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з призначенням іспитового строку два роки.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2017 року вищезазначений вирок залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 22 лютого 2018 року ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2018 року змінено вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року відносно ОСОБА_4 та виключено з мотивувальної частини вироку вказівку на кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину повторно», в решті вирок залишено без змін.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 14 травня 2018 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі та, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з призначенням іспитового строку один рік.

Таким чином, на підставі ч.1 ст.71 КК України, обвинуваченому слід частково приєднати невідбуту частину покарань за попередніми вироками шляхом часткового складання призначених покарань.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого 04.10.2018 року.

Згідно ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", відомості Верховної Ради (ВВР), 2016, № 2, ст.18), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє увязнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Суд вважає за необхідне, на підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в межах кримінального провадження за вироком Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року та ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2018 року за результатами його перегляду, за період з 12.10.2016 року по 17.10.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавленні волі.

Речовий доказ по справі - мобільний телефон марки «ХІАОМІ REDMI 3S» сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 повернути потерпілому за належністю.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати ОСОБА_4 невідбуту частину покарання у виді 7 (семи) місяців позбавлення волі, призначеного вироком Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати ОСОБА_4 невідбуту частину покарання у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 14 травня 2018 року.

Остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого 04.10.2018 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк остаточного покарання строк попереднього ув`язнення з 12.10.2016 року по 17.10.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавленні волі.
Речовий доказ по справі - мобільний телефон марки «ХІАОМІ REDMI 3S» сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 повернути потерпілому за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1