Справа №345/1502/20
Провадження № 1-кп/345/266/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2020 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №1 кримінальне провадження №0000397 по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого: востаннє 22.11.2018 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 240 громадських робіт; у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ :

05.05.2020 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України.
З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за наступних обставин:

ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний злочин проти власності.

03.04.2020 близько 21:30 години ОСОБА_4 перебував в АДРЕСА_3 , де побачив ОСОБА_5 , який лежав на землі та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Підійшовши до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 допоміг йому піднятися, при цьому помітив на землі мобільний телефон марки «Xiaomi», модель «Redmi 8» та золоте кільце, які належали останньому.

В цей час у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та розуміючи, що ОСОБА_5 перебуває у стані алкогольного сп`яніння та не спостерігає за його діями, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi», модель «Redmi 8», чорного кольору, вартістю 2 667 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят сім гривень), у чохлі-книжці марки «Gelius», вартістю 73 грн. (сімдесят три гривні) та золоту обручку 585 проби, вагою 3,64гр., розміром 20,5, вартістю 5 542,77 грн. (п`ять тисяч п`ятсот сорок дві гривні сімдесят сім копійок). З викраденим майном ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Суд розглядає дане кримінальне провадження у відповідності до вимог ст.337 КПК України, відповідно до якої, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся за вчинене, просив його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`яився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Вказав, що завдані збитки йому відшкодовані частково, а тому не наполягає на суворому покаранні.

Прокурор у судовому засіданні просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 Кримінально процесуального кодексу України суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений, потерпілий та прокурор не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав вину у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що його вина у вчинені злочину знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він повторно таємно викрав чуже майно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, під наглядом у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, його негативну характеристику за місцем проживання, повністю визнав себе винуватим.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.67 КК України, немає, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості самостійно відшукувати вказані обставини.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи думку прокурора, та з урахування тяжкості скоєного злочину, а також особи ОСОБА_4 , суд приходить до переконання, що останньому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту. Суд вважає, що саме таке покарання буде сприяти його виправленню та буде необхідним і достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України, а процесуальних витрат згідно ст. 124 КПК України.

На підставі ч.4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді слід скасувати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 місяців арешту.

Після набрання вироком законної сили, затримати ОСОБА_4 та направити до місця відбування покарання.

Строк покарання відраховувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.

На підставі ч.4 ст. 174 КПК України, скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді на: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8», чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ «: НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 , чохол-книжку марки «Gelius», чорного кольору, матеріал шкірзамінник.

Речові докази:

мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8», чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ «: НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 , чохол-книжку марки «Gelius», чорного кольору, матеріал шкірзамінник - повернути потерпілому ОСОБА_5 ;

відповідь №322/4 від 17.04.2020 на запит №6638 від 16.04.2020 від ПТ «Ломбард «Фінанс» - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000397.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 980,70 грн.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: