Справа № 303/395/20
Провадження № 1-кс/303/169/20
У Х В А Л А
28 січня 2020 року м.Мукачево
Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево клопотання слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000202 від 25 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000202 від 25 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, про арешт майна.
На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», моделі «ACTROS 1845», д.н.з. НОМЕР_1 , та причеп до нього марки «SCHMITZ», д.н.з. НОМЕР_2 , є тимчасово вилученим майном та є речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому з метою збереження речових доказів на вказане майно слід накласти арешт.
У судове засідання слідчий СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності, просить клопотання задоволити з підстав, викладених у клопотанні.
У судове засідання власник майна ОСОБА_4 не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд клопотання без її участі.
Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.
Клопотання про арешт майна подане із дотриманням строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України.
СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесене 25 січня 2020 року за №0000202 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», моделі «ACTROS 1845», д.н.з. НОМЕР_1 , та причепу до нього марки «SCHMITZ CARGOBULL», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .
Автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», моделі «ACTROS 1845», д.н.з. НОМЕР_1 , та причеп до нього марки «SCHMITZ», д.н.з. НОМЕР_2 , є речовими доказами, що підтверджується постановою про визнання предмета речовим доказом та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 27 січня 2020 року.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції.
В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого,прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчий визначив метою накладення арешту на транспортний засіб збереження такого майна як речового доказу у зв`язку із збереженням на автомобілі слідів вчинення злочину, а також необхідності проведення експертних досліджень.
Проте, згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 січня 2020 року, при зовнішньому огляді слідів пошкодження транспортного засобу не виявлено (п.17-1); характерних для даного ДТП слідів і інших речових доказів на транспортному засобі не зазначено (п.17-2).
Сам по собі факт того, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», моделі «ACTROS 1845», д.н.з. НОМЕР_1 , причеп до нього марки «SCHMITZ CARGOBULL», д.н.з. НОМЕР_2 , є речовими доказами у кримінальному провадженні не є достатньою підставою для накладення арешту на майно.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України не передбачає додаткової міри покарання у виді конфіскації майна.
Питання про спеціальну конфіскацію автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», моделі «ACTROS 1845», д.н.з. НОМЕР_1 , та причепа до нього марки «SCHMITZ», д.н.з. НОМЕР_2 , не порушувалося.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Слідчим не наведено достатніх і переконливих доказів, що майно може бути певним чином приховане, знищено або ж воно зникне, що воно може бути зіпсовано, передано, перетворено чи відчужено, адже жодним чином існування цих ризиків, які як самі по собі, так і в сукупності становлять завдання накладення арешту на майно, а тому, якщо накладення арешту не відповідає завданням кримінального судочинства, такий арешт на майно не може бути накладений.
Згідно вимог п.1, 2, 5, 6, ч.2 ст.. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати не тільки правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), але й розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При вирішенні клопотання про арешт майна слід врахувати те, що ОСОБА_4 є фізичною особоюпідприємцем, основним видом економічної діяльності якої є вантажний автомобільний транспорт. Згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR А-066762, від 25 січня 2020 року, транспортним засобом НОМЕР_1 / НОМЕР_2 виконується перевезення вантажу за маршрутом с.Горонда-Tureby Данія. Зазначене свідчить про наявність у ОСОБА_4 договірних господарських зобов`язань. Неналежне, в тому числі несвоєчасне, виконання договірних господарських зобов`язань. може бути підставою до настання негативних фінансових наслідків для перевізника.
Вимогами п.п.1, 2 ч.3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_4 про який ідеться в клопотанні слідчого, а тому приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.169, ст.173 ч.3 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Згідно ч.1 ст.. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Керуючись ст. ст. 98, 100, 132, 169, 170-173, 309, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000202 від 25 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, про арешт майна: автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», моделі «ACTROS 1845», д.н.з. НОМЕР_1 , та причепа до нього марки «SCHMITZ», д.н.з. НОМЕР_2 , які перебувають у власності ОСОБА_4 .
Речові докази: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», моделі «ACTROS 1845», д.н.з. НОМЕР_1 , та причеп до нього марки «SCHMITZ», д.н.з. НОМЕР_2 , негайно повернути ОСОБА_4 на відповідальне зберігання.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1