Справа № 305/57/20
Провадження по справі 1-кп/305/243/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року. Рахівський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000941 від 06.11.2019 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого, -
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд -
ВСТАНОВИВ: Обвинувачений, ОСОБА_4 , 05.11.2019 близько 12 години 05 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки "BMW" моделі "320D" червоного кольору із державним реєстраційним номером " НОМЕР_1 ", рухаюсь по автодорозі національного значення «Н09», сполученням «Мукачево - Рогатин -Львів», на відрізку дороги в с. Костилівка, Рахівського району, Закарпатської області, неподалік дорожніх знаків «поворот праворуч» та населений пункт «Костилівка», в напрямку із м. Рахів до с. Костилівка, легковажно розраховуючи на свої водійські навички та вміння керувати транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

- п. 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

- п. 1.10 «безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.»

У порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_4 при керуванні транспортним засобом із пасажиром ОСОБА_6 , маючи можливість оцінити дорожні умови і дорожню обстановку не вибрав безпечної швидкості руху, що призвело до втрати керування автомобілем та виїзду його за межі проїзної частини дороги, де він зіткнувся з кам`яною огорожею, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синця лівої половини підборіддя, закритої травми грудної клітки, закритої травми хребта у вигляді перелому тіла 3 поперекового хребця та переломів остистих відростків 4 та 5 поперекових хребців, закритого перелому шийки та голови правої плечової кістки, закритої травми нижніх кінцівок, які являли небезпеку для життя у момент спричинення і згідно пункту 2.1.1. Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

З огляду на викладене, отримані потерпілою ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями водія ОСОБА_4 та з порушенням останнім вимог Правил дорожнього руху України.

Вказані тілесні ушкодження, отримані потерпілою ОСОБА_6 характерні для дорожньо-транспортної події, вкладаються у час пригоди, яка мала місце 05.11.2019 та знаходяться у прямому причинному зв`язку з фактом даної ДТП.

Отже, невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог п.п. 1.10, 10.1 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, отриманням тяжких тілесних ушкоджень потерпілою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину свою у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд, учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази у цьому кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

ОСОБА_4 , в судовому засіданні ствердив, що 05.11.2019 близько 12 години 05 хвилин, він керуючи технічно справним автомобілем марки "BMW" моделі "320D" червоного кольору із державним реєстраційним номером " НОМЕР_1 ", рухаюсь по автодорозі національного значення «Н09», сполученням «Мукачево - Рогатин --Львів», на відрізку дороги в с. Костилівка, Рахівського району, Закарпатської області, неподалік дорожніх знаків «поворот праворуч» та населений пункт «Костилівка», в напрямку із м. Рахів до с. Костилівка, легковажно розраховуючи на свої водійські навички та вміння керувати транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, чим своїми діями порушив вимоги Правил дорожнього руху України. У порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України, він при керуванні транспортним засобом із пасажиром ОСОБА_6 , маючи можливість оцінити дорожні умови і дорожню обстановку не вибрав безпечної швидкості руху, що призвело до втрати керування автомобілем та виїзду його за межі проїзної частини дороги, де зіткнувся з кам`яною огорожею, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синця лівої половини підборіддя, закритої травми грудної клітки, закритої травми хребта у вигляді перелому тіла 3 поперекового хребця та переломів остистих відростків 4 та 5 поперекових хребців, закритого перелому шийки та голови правої плечової кістки, закритої травми нижніх кінцівок, які являли небезпеку для життя у момент спричинення і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Розкаюється у скоєному, дуже шкодує, що так сталося. Просив, його суворо не карати та не позбавляти волі, оскільки не бажав настання таких тяжких наслідків.

Потерпіла ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , без її участі, оскільки вона є похилого віку, хворіє. Жодних претензій до обвинуваченого не має, адже перебуває з ним у родинних відносинах. Просить суворо не карати обвинуваченого, міру покарання залишає на розсуд суду. Підтримує покази дані на досудовому розслідуванні.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, суд, вважає, вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 , як скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України - порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів та характеризуючих особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має на утриманні хвору, матір дружини похилого віку (1932 року народження), яка є одинокою, обвинувачений фактично здійснює догляд за нею.

У відповідності з п.20 Постанови пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року/ із наступними змінами/ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд при призначенні покарання за ст.286 КК України має врахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди заподіяної внаслідок злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі за даних обставин справи були б надмірно суворим покаранням, обвинуваченому ОСОБА_4 , слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, із застосуванням положень ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 п.1 п.2 ст.76 КК України.

Водночас, суд враховує, що злочин був вчинений обвинуваченим через грубе порушення правил безпеки дорожнього руху, в тому числі, водій ОСОБА_4 не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну, перед початком руху, не обрав безпечну швидкість руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Такі дії водія стали причиною отриманих потерпілою ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

Обираючи саме такий вид покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, і вважає, що послідуюче виправлення і перевиховання ОСОБА_4 можливе без позбавлення його волі за умови відбуття покарання не за реальною мірою покарання, а також суд враховує думку самої потерпілої ОСОБА_7 , яка є його близькою родичкою, а також те, що дане кримінальне правопорушення відноситься до злочинів скоєних з необережності.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, що прямо передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Поряд з цим, суд не вбачає підстав для застосування положень ч.1 ст.69 КК в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання більш м`якого, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався.

Речовий доказ: автомобіль марки «BMV» моделі «320D», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області по вступу вироку в законну силу повернути ОСОБА_4 .

Будь-які інші речові докази суду не надавались та у реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про їх долю.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речовий доказ: автомобіль марки «BMV» моделі «320D», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області по вступу вироку в законну силу повернути ОСОБА_4 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано набирає законної сили, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку слід вручити негайно, після його проголошення, обвинуваченому, та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, та ознайомитися з журналом судового засідання.

Суддя: ОСОБА_1