Справа № 333/6497/19
Провадження № 1-кс/333/171/20
УХВАЛА
Іменем України

29 січня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003851 від 05 листопада 2019 року та додані до нього матеріали відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середньо спеціальна, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:
- 29.05.2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 121, ст. 304, ст. 69, ст. 79 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- 03.09.2008 року Апеляційним судом Запорізької області вирок скасовано в частині призначення покарання, засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 121, ст. 304, ст. 69, ст. 79 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років. Звільнений 11.12.2016 року з ВІК №20;
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
29 січня 2020 року до слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
У клопотанні зазначено, що Комунарське відділення поліції Дніпровського ВП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003851, внесене до ЄРДР 05 листопада 2019 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Короткий виклад фактичних обставин, суть і правова кваліфікація кримінального правопорушення
Слідчий у клопотанні зазначає, що у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим в 2008 році за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, звільнившись в 2016 році з місць позбавлення волі, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв аналогічний злочин на території Комунарського району міста Запоріжжя за наступних обставин.
Так, 2 травня 2019 року, в ранковий час ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого мешкання в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вживав спиртні напої, після чого покинув місце мешкання.
Далі, 2 травня 2019 року, приблизно о 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 повернувся до місця свого мешкання разом зі своєю знайомою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку представив ОСОБА_7 як його нову співмешканку, внаслідок чого між ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , з одного боку, та ОСОБА_7 , з іншого боку, виник словесний конфлікт, який тривав декілька годин, під час якого 2 травня 2019 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення тілесних пошкоджень на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_7 , знаходячись в коридорі вищевказаної квартири, наніс останній один удар кулаком в область носа ОСОБА_7 , внаслідок чого потерпіла втратила рівновагу та впала на підлогу коридору.
Після чого, ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи спільно з ОСОБА_5 , нанесла не менш двох ударів взутою ногою в область скроневої та тім`яної ділянки голови ОСОБА_7 , яка знаходилась на підлозі.
В цей час ОСОБА_5 , продовжуючи свій умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень, наніс потерпілій ОСОБА_7 , яка перебувала на підлозі у приміщенні коридору декілька ударів взутою ногою в праву скроневу область голови потерпілої.
Внаслідок спільних злочинних дій, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 спричинили потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку із геморагічним просякненням у правій гемісфері мозочка та правій лобній долі, гостру субдуральну гематома праворуч (об`ємом 180 кубічних сантиметрів, що викликало здавлення головного мозку та дислокаційний синдром), геморагічні нашарування за ходом намету мозочка, уламковий перелом спинки носа, перелом стінки ршіточного лабіринту зі зміщенням кісткових уламків, підапоневротичну нематому лобної ділянки голови праворуч, які утворились від не менш ніж чотирьох окремих травматичних впливів та відповідно до висновку судово-медичної експертизи КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» № 483/к від 26 грудня 2019 року та комісійної судово-медичної експертизи № 486/к від 26 грудня 2019 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Таким чином, умисні дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб.
Обґрунтування клопотання
Як зазначає слідчий, 28.12.2019 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
28.01.2020 року ОСОБА_5 було повідомлено про зміну підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
У клопотанні зазначено, що підозра підтверджується усіма доказами у сукупності, а саме: даними, встановленими з протоколу огляду місця події від 04.11.2019 року; даними, встановленими з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 ; даними, встановленими з протоколу додаткового допиту потерпілої ОСОБА_7 ; даними, встановленими з протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7 ; даними, встановленими з висновків експерта № 2315, № 483/к, № 486/к;даними, встановленими з протоколу огляду з архівів мовлення інформаційної служби «102» УІЗ ГУНП в Запорізькій області; даними, встановленими з протокол допиту малолітнього (неповнолітнього) ОСОБА_9 ; даними, встановленими з протокол допиту ОСОБА_10 ; повідомлення про підозру ОСОБА_5 ; повідомлення про підозру ОСОБА_8 ; повідомлення про зміну підозри ОСОБА_5 .
Слідчий також наводить аргументи щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення кримінального правопорушення (злочину) за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 121 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі. Підозрюваний ОСОБА_5 , будучи особою раніше судимою за аналогічне кримінальне правопорушення, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення може почати переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, отже не має постійного джерела доходу, а тому є достатні підстави вважати, що останній з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення (злочин), може безперешкодно переховуватися від слідства та суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також ОСОБА_5 ніде не працює, отже не має постійного джерела доходу, а тому є достатні підстави вважати, що останній з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може без перешкод залишити територію України, і це також є обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Будучи раніше співмешканцем потерпілої ОСОБА_7 та обізнаним за коло її спілкування та родичів і осіб, які є свідками у даному кримінальному провадженні, є підстави вважати, що знаходячись на свободі, ОСОБА_5 матиме можливість незаконно впливати на потерпілу, свідків та родичів потерпілої, що являється ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вище вказане може вплинути на повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення (злочину), виду і розмірів завданої шкоди, що являється ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В частині вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 скоїв умисний злочин, направлений на нанесення тілесних ушкоджень тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння вчинене групою осіб, тому підозрюваний може застосувати до потерпілої ОСОБА_7 насильство, довівши свій злочинний намір до кінця, таким чином, знову скоїти умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що являється ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Кримінальне правопорушення (злочин) ОСОБА_5 вчинено менш ніж через три роки після звільнення з місць позбавлення волі, де останній відбував покарання, в тому числі за скоєння аналогічного кримінального правопорушення (злочину) проти життя та здоров`я особи, що хоча і не впливає на кваліфікацію скоєного злочину, однак характеризує останнього як особу схилену до скоєння злочинів, свідчить про стабільність його антисоціальної поведінки та доводить, що інші заходи, не пов`язані з позбавленням волі не можуть в повній мірі забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 , скоїв умисний злочин, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння вчинене групою осіб, тому необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш доцільним, оскільки знаходячись на свободі підозрюваний може застосувати до потерпілої ОСОБА_7 насильство, таким чином знову скоїти новий умисний злочин, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Доводи сторін
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання, попросив його задовольнити. У своєму виступі він вказав на ключові аспекти клопотання, а саме на доведеність обґрунтованості підозри та ризики. Крім того, прокурор стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для підозрюваного з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують, оскільки при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи тяжкість покарання за вчинений злочин, є ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду; враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення (злочину), який вчинявся із застосуванням насильства застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави, не можливе; осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків в якості підозрюваного та обвинуваченого, досудовим розслідуванням не встановлено, що унеможливлює застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.
Також прокурор зазначив, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Враховуючи обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його холоднокровність при прийнятті рішення щодо спричинення тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя, яке є найвищою цінністю відповідно до норм Конституції України, свідчать про зневажливе ставлення ОСОБА_5 до моральних засад у суспільстві та до охоронюваних законом прав громадян.
З урахуванням вивчення особистості підозрюваного ОСОБА_5 , а також аналізуючи факти скоєного ним кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 , встановлено, що ОСОБА_5 , постійного, офіційного джерела прибутку не має, раніше засуджений за скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів, що характеризує його як особу, яка схильна до вчинення злочинів, що дає достатні підстави вважати, що знаходячись на свободі, підозрюваний може вчиняти інші кримінальні правопорушення (злочини), що також є одним з ризиків невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.
Також прокурор додатково пояснив, що кримінальне правопорушення було вчинене 02.05.2019 року, проте відомості були внесені до ЄРДР лише 05.11.2019 року, оскільки весь цей проміжок часу потерпіла перебувала у комі, а пізніше не розуміла що з нею відбувається.
Адвокат ОСОБА_11 проти задоволення вказаного клопотання заперечував, просив обрати його підзахисному запобіжний захід у виді домашнього арешту. Він зазначив, що його підзахисний не має наміру укриватися від слідства.
Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував. Крім того, додатково пояснив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, не визнає, удари не наносив. ОСОБА_7 наносила удари його знайома ОСОБА_8 .
Вислухавши прокурора, адвоката та підозрюваного, перевіривши матеріали кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, зазначеного у мотивації суду.
Мотивація суду.
Клопотання слідчого, погоджене із прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області ОСОБА_4 , оформлене відповідно до вимог ст. 184 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, а також долучено розпис ОСОБА_5 , та його захисника адвоката ОСОБА_11 щодо вручення останнім 29.01.2020 року о 09 год. 00 хв. копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
Слідча суддя досліджує такі обставини:
1.Чи може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 (ч. 2 ст. 183 КПК України) та чи є обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України).
2.Наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий.
3.Недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
4.Обставини згідно ст. 178 КПК України (вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я тощо).
5. Які обов`язки покладаються на особу у разі задоволення клопотання про запобіжний захід (ст. 194 КПК України).
Дослідження обставин, зазначених у пункті 4 вище доцільно здійснювати в межах окремих питань, для яких ці обставини мають значення.
Чи може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та чи є обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України)
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до конкретно визначених категорій осіб (ч. 2 ст. 183 КПК України). Зокрема, тримання під вартою може бути застосоване до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідча суддя оцінює матеріали клопотання та доводи сторін лише на предмет можливості застосування такого запобіжного заходу відповідно до формальних вимог статті 183 КПК України. Для цього, зокрема, необхідно встановити факт вручення підозри ОСОБА_5 та, відповідно, встановлення чи спростування факту набуття ним процесуального статусу підозрюваного.
Повідомлення про підозру
Особа набуває статусу підозрюваного у випадку 1) повідомлення їй про підозру або 2) якщо особа була затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення або 3) якщо щодо неї складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК України). Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання (ч. 2 ст. 278 КПК України). До повідомлення про підозру також висуваються вимоги щодо змісту, визначені ст. 277 КПК України.
Сторона обвинувачення зазначає, що 28.12.2019 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру. 28.01.2010 року ОСОБА_5 було повідомлено про зміну підозри. Сторона захисту не заперечує проти цього твердження.
З урахуванням наданого слідчій судді тексту повідомлення про підозру, слідча суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру було складено з дотриманням вимог, визначених статтею 277 КПК України.
Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що ОСОБА_5 було належно повідомлено про підозру, а тому він має статус підозрюваного у цьому провадженні за ч. 2 ст. 121 КК України. Оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, відповідно, до ОСОБА_5 може бути застосовано або обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Обґрунтованість підозри
Сторона обвинувачення зазначає, що обґрунтованість підозри доведена доказами, зазначеними у клопотанні. Прокурор зазначає, що у клопотанні є докази, що вказують на наявність підстав для підозри ОСОБА_5 , і що така підозра є обґрунтованою.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України). Оскільки в процесуальному законодавстві відсутнє чітке визначення обґрунтованої підозри, слідча суддя звертається до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України). Обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчу суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Слідча суддя також звертає увагу на правову кваліфікацію кримінального правопорушення у підозрі. Так, ОСОБА_5 інкримінується умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб. Необхідно оцінити відповідність підозри цій правовій кваліфікації лише для встановлення її обґрунтованості (тобто, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_5 міг вчинити саме це кримінальне правопорушення). При цьому, остаточна оцінка та кваліфікація здійснюється судом під час судового розгляду справи.
Звертаючись до матеріалів клопотання, слідча суддя зазначає, що ОСОБА_5 було повідомлено про підозру на підставі зібраних доказів, а саме, даних, встановлених з протоколу огляду місця події від 04.11.2019 року; даних, встановлених з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 ; даних, встановлених з протоколу додаткового допиту потерпілої ОСОБА_7 ; даних, встановлених з протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7 ; даних, встановлених з висновків експерта № 2315, № 483/к, № 486/к; даних, встановлених з протоколу огляду з архівів мовлення інформаційної служби «102» УІЗ ГУНП в Запорізькій області; даних, встановлених з протоколу допиту малолітнього (неповнолітнього) ОСОБА_9 ; даних, встановлених з протоколу допиту ОСОБА_10 .
Зважаючи на викладене, слідча суддя переконана, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_5 дій, що кваліфікуються за ч. 2 ст. 121 КК України.
Наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий.
Далі, слідча суддя оцінює наявність ризиків, передбачених ст. 178 КПК України. Сторона обвинувачення зазначає про три такі ризики.
Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.
Прокурор зазначає, що кримінальне правопорушення (злочин), який інкримінується ОСОБА_5 є тяжким, оскільки санкція статті передбачає покарання від 7 до 10 років.
Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
При цьому, слідча суддя вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання. Врахування цієї обставини відповідає практиці Європейського суду з прав людини. При цьому, цей фактор не є визначальним.
Слідча суддя зобов`язана встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий (п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України). Втім, для всебічної оцінки обставин справи, слідча суддя аналізує доводи слідчого стосовно інших ризиків, про які згадано у клопотанні.
Ризик незаконного впливу на потерпілу на свідків.
Також, згідно пред`явленої ОСОБА_5 підозри, останній підозрюється у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб.
Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.
Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, потерпіла та малолітній свідок підтверджують факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, то, на думку слідчої судді, залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілу та свідка, який, на переконання слідчого судді, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.
Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
Слідча суддя вважає, що слідчим не доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як відсутні підстави вважати, що підозрюваний може застосувати насильство до потерпілої ОСОБА_7 , оскільки остання на теперішній час перебуває за межами міста Запоріжжя.
Слідча суддя керується загальними засадами кримінального провадження, а саме принципами законності та верховенства права (пункти 1-2, частини 1 статті 7 КПК України). Слідча суддя також зазначає, що судове рішення повинно бути обґрунтованим і вмотивованим (частина 1 статті 370 КПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації.
Оскільки встановлено наявність двох ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідча суддя вважає, що до ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (стаття 178 КПК України).
Фактично, слідча суддя повинна встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, слідча суддя повинна всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.
Оскільки слідчою суддею встановлено ризик переховування від слідства, ризик впливу на потерпілу та свідка у кримінальному провадженні та наявність цих ризиків підтверджена достатніми доказами, слідча суддя вважає, що стосовно ОСОБА_5 необхідно встановити запобіжний захід на час проведення розслідування, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні.
Слідча суддя зазначає, що ОСОБА_5 не має постійного місця проживання та має недостатні соціальні зв`язки для того, щоб зобов`язати його перебувати під домашнім арештом, оскільки цей запобіжний захід не дозволить забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризику впливу на потерпілу та свідка.
Застава
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, слідча суддя не вбачає підстав для обрання підозрюваному застави у цьому кримінальному провадженні.
Обчислення строку тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
28 грудня 2019 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 121 КПК України. Двохмісячний термін спливає 28 лютого 2010 року, а тому слідчий суддя вважає за необхідне обрати підозрюваний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 лютого 2020 року включно.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. 3, 176, 177, 178, 183, 184, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання слідчого Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003851 від 05 листопада 2019 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 27 лютого 2020 року (включно).
Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою рахувати з моменту взяття під варту.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та підписано 29 січня 2020 року.

Слідчий суддя
Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1