ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/8299/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/1120/20 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
- секретаря ОСОБА_5 ,
- представника третьої особи
щодо майна якої вирішується
питання про арешт в режимі
відеоконференції ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2020,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003110 від 26.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 13.04.2020 до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 в межах матеріалів кримінального провадження№0003110 від 26.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України про скасування арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.01.2020 по справі №645/8299/19 на автомобіль Mercedes-Benz GLE 4MATIC, номер кузова НОМЕР_1 Ф057429, з ключем до нього.

В обґрунтування клопотання зазначив, що на даний час з арештованим автомобілем проведено необхідну судову експертизу щодо встановлення первинних ідентифікаційних номерів кузова та двигуна автомобіля, встановлено, що ОСОБА_7 є його законним власником, а тому в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба, наявні правові підстави для повернення арештованого автомобіля його законному власнику ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не є законним власником арештованого автомобіля, відтак заявлене нею клопотання про скасування арешту не підлягає задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні клопотання про скасування арешту тимчасово вилученого майна, слідчий суддя послався на те, що питання щодо належного власника тимчасово вилученого під час огляду місця події ділянки місцевості за адресою: м. Харків, вул. Драгоманова, 4 від 26.12.2019 року автомобіля марки «Мерседес-Бенц», модель GLE 350d 4матіс, якому було спричинено пошкодження внаслідок підробки ідентифікаційного номеру, повинно вирішуватися у подальшому в процесі досудового розслідування по справі.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2020 та постановити нову, якою скасувати арешт та повернути майно законному власнику ОСОБА_7 .
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України як і клопотання слідчого про арешт майна.
Крім того адвокат ОСОБА_6 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що 24.04.2020 при оголошенні повного тексту ухвали ні він, ні власник майна ОСОБА_7 присутні не були, а повний текст отримано лише 04.05.2020.
Твердження апелянта, щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження матеріалами судового провадження не спростовуються; причини пропуску процесуального строку, на які посилаються у клопотанні заявники є поважними, а тому строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2020 підлягає поновленню.
Прокурор належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду до суду не прибув, а тому в силу вимог ст.405 КПК України не є перепоною для апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, адвоката ОСОБА_6 , що наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні №№0003110 від 26.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України (т.1 а.с.1-5).

Також з клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.
Згідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, ч.2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що питання щодо належного власника тимчасово вилученого під час огляду місця події ділянки місцевості за адресою: м. Харків, вул. Драгоманова, 4 від 26.12.2019 року автомобіля марки «Мерседес-Бенц», модель GLE 350d 4матіс, якому було спричинено пошкодження внаслідок підробки ідентифікаційного номеру, повинно вирішуватися у подальшому в процесі досудового розслідування по справі.
Як вбачається з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч.5 ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.ст.214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України та ст.172 КПК України,зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до вимог закону, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
В рамках кримінального провадження № 0003110 від 26.12.2019 року, що перебуває в провадженні Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, ОСОБА_7 , як власник автомобіля Mercedes-Benz GLE 350d 4MATIC, ідентифікаційний номер VIN: НОМЕР_1 Ф057429 не визнавалася.
Крім того, ОСОБА_7 не заявлялось питання щодо зміни способу накладення арешту.
З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Тому, ОСОБА_7 , не позбавлена можливості оскаржити арешт в частині місця зберігання вказаного автомобіля.
Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Поновити строк на апеляційне оскарження представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2020.

Апеляційну скаргу представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2020щодо відмови в задоволенні клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003110 від 26.12.2019 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді