Справа № 646/6787/19
№ провадження 1-кп/646/443/2020
У Х В А Л А
13.02.2020року м. Харків Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
За участю:
секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000308 від 02.02.2019 відносно обвинуваченого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа, Харківського району, Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 25.11.1998 Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.17-117, ч.2 ст.17-118, ст.94 КК України (в ред. 1960 р.) до 12 років позбавлення волі, звільненому умовно-достроково 07.09.2004 з невідбутим строком покарання 2 роки 11 місяців 1 день; 09.10.2006 Жовтневим районним судом м. Харкова за ст.ст.70, 71, ч.3 ст.15, ч.2 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст.152, ч.3 ст.152 КК України до 14 років позбавлення волі, звільненому умовно достроково 13.12.2017 з невідбутим строком покарання 10 днів,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.15, ч.3 ст.152, ч.1 ст.187, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 152, ч.2 ст.152, ч.1 ст.126, ч.2 ст.15, ч.2 ст.152 КК України,
за участю обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.125, ч.3 ст.15, ч.3 ст.152, ч.1 ст.187, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 152, ч.2 ст.152, ч.1 ст.126, ч.2 ст.15, ч.2 ст.152 КК України.
У судовому засіданні стороною обвинувачення заявлено клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також з врахуванням того, що стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів на підтвердження обвинувачення, і з врахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, тяжкості злочину, в якому він обвинувачується і міри покарання, яка йому загрожує в разі доведеності його вини.
Обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що був незаконно затриманий, ще до вручення йому підозри, без ухвали слідчого судді, що йому необгрунтовано повідомлено про підозру, обшук у його домі проведено з порушенням. Також, в порушення визначеного порядку, вилучені в ході обшуку речі визнані речовими доказами, показання потерпілої ОСОБА_8 є суперечливими, а міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою обрана незаконно. Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що має стійкі соціальні зв`язки, матір, яка потребує його допомоги. Перебування на свободі буде сприяти доведеності його непричетності до вчинених злочинів і притягненню винних в порушені його прав осіб до кримінальної відповідальності. З тих же підстав просив повернути обвинувальний акт та зупинити провадження.
Захисник підтримав думку обвинуваченого, вважав, що прокурором не надано доказів доведеності обвинувачення та заявлених ризиків.
Коллегія суддів, вислухавши учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.
Коллегією суддів встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 15.05.2019 ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Зі змісту даної ухвали вбачається, що він був затриманий на підставі ухвали слідчого судді о 18 годині 15 хвилин 15.05.2019. Строк запобіжного заходу останній раз продовжено ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.12.2019 строком до 23.02.2020 включно.
Даними про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання, має на утриманні матір похилого віку, яка є інвалідом ІІІ групи.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів враховує дані, що характеризують особу обвинуваченого, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти статевої свободи і недоторканості.
Зазначені обставини свідчать про наявність ризиків, визначених судом при обранні та продовженні запобіжного заходу: а саме переховування від суду, та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення. Дані ризики, з врахуванням наведених обставин, не зменшилися і продовжують існувати.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України- незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, на який посилається сторона обвинувачення, на даний час відсутній.
Що стосується доводів обвинуваченого з приводу відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження обгрунтованості обвинувачення, а також того, що докази сторони обвинувачення зібрані з порушення процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що дана обставина не є підставою для зміни запобіжного заходу.
Так, із клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вбачається, що зібрані під час досудового розслідування докази обґрунтовують підозру ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, в тому числі проти статевої свободи та недоторканості, які є тяжкими та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі .
При цьому, колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, яке інкримінується ОСОБА_7 , наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та з урахуванням даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та прав потерпілих.

Тому, суд вважає правильним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 60 діб.
При цьому, колегія суддів вважає, що визначення застави при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою є недоцільним, оскільки злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , поєднані з насильством, а саме визначення застави не зможе запобігти ризикам, визначеним колегією суддів.
Доводи сторони захисту висновку колегії суду про доцільність продовження строку запобіжного заходу не спростовують.
Що стосуєтьсяклопотання про повернення обвинувального акту прокурору, колегія суддів, вислухавши думку учасників судового розгляду, вважає правильним відмовити у його задоволенні, оскільки дане питання може бути вирішене тільки під час підготовчого засідання (ст.314 КПК України).
Підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні вже завершено 04.10.2019 і на даний час триває стадія судового розгляду.
Підстав, визначених ст.335 КПК України, для зупинення кримінального провадження на стадії судового розгляду, обвинуваченим ОСОБА_7 не наведено, тому його клопотання в цій частині задоводенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 372 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12.04.2020 включно.
У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту та зупинення кримінального провадження - відмовити.
Ухвала, в частині продовження запобіжного заходу, може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 діб.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3