Єдиний унікальний номер судової справи 201/1372/20
Номер провадження 1-кс/201/630/2020
УХВАЛА
Іменем України

13 квітня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Акцент» про скасування заходів забезпечення кримінального провадження № 0002710, внесеного до ЄРДР 29.10.2019р. за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у вигляді арешту та заборони розпорядження та користування нерухомим майном,

ВСТАНОВИВ:

Директор ТОВ «Фінансова компанія «Акцент» ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням, в якому просить скасувати заходи забезпечення кримінального провадження № 0002710, внесеного до ЄРДР 29.10.2019р. за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у вигляді арешту та заборони розпорядження та користування нерухомим майном.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2019р. по справі № 201/12354/19 за клопотанням слідчого накладений арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з метою недопущення протиправного відчуження проти відома та волі власника, та заборонити будь яким особам у будь який спосіб здійснювати розпорядження (продаж, відчуження тощо) в тому числі шляхом проведення електронних торгів, а також заборонити будь-які реєстраційні та інші дії з вищевказаним майном.

Заявник вважає накладений арешт необґрунтованим, таким, що порушує права власника майна, в подальшому застосуванні якого відпала потреба, тому підлягає скасуванню. ТОВ «ФК «Акцент» є власником часток указаної квартири. Право власності набуте шляхом придбання з прилюдних торгів з примусової реалізації майна в процедурі виконавчого провадження. Законність набуття права власності за ТОВ «ФК «Акцент» не оскаржена, а тому ТОВ «ФК «Акцент» є добросовісним набувачем в розумінні положень ч. 1 ст. 388 ЦК України, оскільки на відплатній основі набуло право власності.

Звернув увагу, що положеннями ч. 2 ст. 388 ЦК України передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Квартира вибула з власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з невиконанням останніми грошових зобов`язань перед третьою особою, а тому матеріальна шкода жодним чином не була спричинена ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджує відсутність складу злочину. ТОВ «ФК «Акцент» не було стороною цивільних спорів з приводу квартири, а придбало квартиру в порядку примусового виконання судового рішення, що вказує на добросовісність ТОВ «ФК «Акцент» та унеможливлює витребування зазначеного майна у останнього. Викладені обставини підтверджують відсутність умислу, обману для заволодіння майном та на безпідставність висновків суду вказаних в оскаржуваній ухвалі. При цьому, електронні торги не оскаржувались, не визнані недійсними. Квартира не є визнана речовим доказом, не були додані до клопотання оригінали або копії документів, інших матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовував доводи клопотання. А слідчим суддею не було встановлено, чи існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно ТОВ «ФК «Акцент» є доказом злочину, не було враховано добросовісність набувача.

На підставі викладеного, просив скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 05.11.2019р. по справі № 201/12354/19 на квартиру АДРЕСА_2 .

Слідчий СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав матеріали кримінального провадження.

Від представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 (діє на підставі договору від 25.10.2019р. і ордеру від 28.10.2019р.) надійшли письмові заперечення, у який він не погодився з доцільністю скасування арешту. Зазначив, що кримінальне провадження розпочате за заявою ОСОБА_4 про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи його майном, спричинили матеріальні збитки. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником 1/4 квартири загальною площею 77,6 (кв.м.), розташованої на 5-му поверсі 5-поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належить ОСОБА_4 і членам його сім`ї з 25.04.1995р. на підставі свідоцтва про право власності на житло, а також приватизаційного майнового сертифікату Серія НОМЕР_1 від 11.04.1995р., згідно із якими квартира належить: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 кожному по . У паспортах цих осію наявні відомості про реєстрацію у квартирі. Так, ОСОБА_9 зареєстрована з 04.03.1975 по 18.06.2016; ОСОБА_6 зареєстрована з 25.10.1985 по теперішній час; ОСОБА_8 зареєстрована з 14.07.2004 по теперішній час; ОСОБА_4 зареєстрований з 25.03.2008 по теперішній час.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 померла у віці 77 років. Смерть відбулася у вказаній квартирі, де ОСОБА_4 і померла спільно проживали. За життя ОСОБА_9 не залишала заповіту на належне їй майно. Після смерті ОСОБА_9 ні ОСОБА_4 ні його близькі родичі не звертались для переоформлення права власності на частини квартири в якій власники спільно проживали однією сім`єю. ОСОБА_9 через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані. За місяць до смерті була лежачою, потребувала постійного догляду, не могла самостійно пересуватися, погано розуміла, що відбувається.

Через місяць після смерті ОСОБА_9 до сім`ї ОСОБА_10 в телефонному режимі звернувся невідомий чоловік, який представився ОСОБА_11 з м.т. НОМЕР_2 . Повідомив, що йому необхідні правовстановлюючі документи на квартиру, в якій ОСОБА_4 проживає, оскільки йому необхідно оформити право власності на частину вказаної квартири. На питання - яке відношення цей чоловік має до квартири, той повідомив, що має заповіт від ОСОБА_9 , що ОСОБА_4 і його рідних здивувало, оскільки ОСОБА_9 - не те щоб з кимось спілкувалася останнім часом, а взагалі не виходила на подвір`я, останній місяць життя була прикутою до ліжка. Отже ОСОБА_9 не могла скласти заповіт на особу, яку ніхто навіть не знає.

Нещодавно, ОСОБА_4 зателефонував чоловік на ім`я ОСОБА_12 з м.т. НОМЕР_3 , який представився співробітником ФК «Акцент» з пропозицією залишити квартиру (за адресою: АДРЕСА_1 ) в якій ОСОБА_4 проживає за винагороду у 8000 доларів США і повідомив, що якщо вони не покинуть квартиру, то приїдуть люди і виселять всіх з неї. Аргументував вказану пропозицію тим, що його фірма є власником квартири і ОСОБА_10 винні кошти. Співробітник ФК «Акцент» зазначив, що ОСОБА_10 не мають жодного відношення до квартири.

Лимонченко пізніше дізналися, що Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 18.07.2017р. винесене заочне рішення у цивільній справі № 200/14744/16-ц, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_13 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора) про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Цим рішенням суду за ОСОБА_13 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , яка розташована на 5-му поверсі 5-поверхового житлового будинку і складається з 3 кімнат житловою площею 46,6 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридора. вбудованих шаф, балкону. Загальна площа квартири 77,6 кв.м., житлова площа 46.6 кв.м.

Разом з тим, реального повідомлення відповідачів про дату, час і місце проведення судового розгляду не відбулося, оскільки, судячи із адреси відповідачів, вказаної позивачем у позовній заяві та відповідно до матеріалів цивільної справи, повідомлення про судовий розгляд судом було здійснено на адресу: АДРЕСА_3 .
Однак жоден з відповідачів на час подання позову, відкриття провадження у цивільній справі, її розгляду по суті та винесення заочного рішення суду за вказаною адресою постійно не проживав та не перебував там тривалий час.

Усі відповідачі у цій справі постійно проживали на той час і проживають за адресою: АДРЕСА_4 . Ця адреса є місцем реєстрації проживання кожного із відповідачів, та місцем фактичного проживання протягом багатьох років. Натомість адреса, вказана у позові та на яку судом направлялися повістки, є вигаданою. Окрім того, на запит суду щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 (складений чомусь без зазначення області - Кіровоградської, та направлений до Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУДМС в Дніпропетровській області) від Управління надійшла відповідь про те, що згідно вказаної адреси ці особи не значаться.
Однак, судом ці обставини не враховані, не перевірені, та подальше листування суду здійснюється на адресу, безпідставно зазначену позивачем як адресу відповідачів. Можливо припустити, що зазначення позивачем саме цієї адреси і мало на меті виключення отримання відповідачами інформації про розгляд позову та позбавлення відповідачів можливості відстоювати свою позицію під час судового розгляду.

Більше того, імена відповідачів як у позовній заяві, так і усіх подальших процесуальних документах, а також у самому заочному рішенні суду вказані з помилками, що унеможливлює коректну ідентифікацію осіб. Так, відповідач « ОСОБА_5 » за паспортним документом з 10.09.2018р. має ім`я « ОСОБА_14 », відповідач « ОСОБА_4 » в дійсності має ім`я « ОСОБА_4 ».

Протягом останніх років життя ОСОБА_9 страждала на психічне захворювання, у зв`язку з яким у неї були періоди затьмарення свідомості, вона мала проблеми з адекватною оцінкою реальності. ОСОБА_9 неодноразово проходила стаціонарне лікування у Дніпропетровській обласній клінічній психіатричній лікарні (м. Дніпро, вул. Бехтерева, 1).
З огляду на зазначене, маючи поганий стан здоров`я ОСОБА_9 останні місяці до її смерті та фактичні обставини її життя та кола спілкування у цей час, виникає стійке переконання щодо неможливості складення нею заповіту у ясному розумі та при вільному волевиявленні. Зважаючи на те, що заповіт на користь позивача у цій справі нею було начебто складено 20.05.2016, тобто менше ніж за місяць до її смерті, є підстави вважати, що на той час ОСОБА_9 вже була у такому психічному стані, який виключає можливість повного усвідомлення своїх дій та керування ними, або ж волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Крім того, потребує також перевірки питання сам факт складення ОСОБА_9 наданого позивачем заповіту, можливості його підробки.

Також встановлено, що ОСОБА_13 , подав до ОСОБА_4 ОСОБА_8 та ОСОБА_15 позов про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 14.11.2018 винесено заочне рішення у цивільній справі № 200/9390/18, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_13 , яким стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_13 грошову компенсацію вартості 1/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , у розмірі 521 649,25 грн.
Позивачем надано суду висновок експерта № 8427/02-18 від 07.03.2018р. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, відповідно до якого виділити в натурі відповідно до державних будівельних норм і правил 1/4 частину, яка належить ОСОБА_13 , з житлової квартири АДРЕСА_2 - не можливо.

Також позивачем надано суду звіт про оцінку майна, а саме 1/4 частки квартири загальною площею 77,60 кв.м. за адресою:. АДРЕСА_1 , складений 12.03.2018р. ТОВ «Українське бюро технічної інвентаризації та оцінки майна», згідно із яким ринкова вартість 1/4 квартири становить 521 649 грн. 25 коп.
У подальшому, під час проведення примусового виконання заочного рішення суду приватним виконавцем замовлено оцінку майна 1/4 частки цієї ж квартири, належної відповідачам (боржникам). Виконання оціночних робіт здійснювалося суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_16 . Згідно з його висновками про вартість майна, затвердженими 23.05.2019, станом на 22.05.2019р. вартість 3/4 частини становила 680 360 грн., у т.ч. вартість 1/3 частини - 226 787 гривень. Очевидно абсурдною є те, що фактично 1/4 частка квартири коштувала за оцінкою, покладеною в основу заочного рішення суду, майже стільки ж, скільки 3/4 цієї ж квартири (за оцінками, проведеними під час виконавчого провадження). Не могла одна й та сама квартира за рік стати дешевшою більш ніж вдвічі. Тобто або висновки щодо вартості 1/4 квартири, надані суду експертом на замовлення позивача були завідомо завищені, можливо, з метою напевно позбавити відповідачів можливостей сплатити цю суму компенсації, або ж оцінка під час виконавчого провадження була штучно занижена з метою швидкої та недорогої реалізації нашого житла. Тим більш, фактично належні відповідачам 3/4 частки квартири було реалізовано з прилюдних електронних торгів за ціною, ще суттєво нижчою за проведену оцінку. Таким чином, за результатами виконання рішення суду сім`я ОСОБА_10 не можуть навіть набути права власності на 1/4 частку квартири, право власності на яку зараз зареєстроване за ОСОБА_13 , оскільки 3/4 частини квартири належні членам сім`ї ОСОБА_10 виявилися начебто дешевшими його 1/4 частина, тож мають ще доплатити позивачеві ОСОБА_13 , щоб отримати його 1/4 частину у власність.

Тому, ухвалою слідчого судді про накладення арешту вважав обґрунтованою, просив відмовити у скасуванні арешту.

Від представника ТОВ «ФК «Акцент» - адвоката ОСОБА_17 (діє на підставі договору від 13.02.2020р. і ордеру від 13.02.2020р.) 13.04.2020р. надійшла відповідь на заперечення, у якій він наполягав на задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Акцент» як добросовісного набувача майна. Також надав заяву про розгляд клопотання без його участі, просив його задовольнити.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання і матеріали кримінального провадження, приходить до такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0002710, внесеного до ЄРДР 29.10.2019р. за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2019р. по справі № 201/12354 накладений арешт на квартиру (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), за адресою: АДРЕСА_1 , з метою недопущення протиправного відчуження проти відома та волі власника, та заборонити будь яким особам у будь який спосіб здійснювати розпорядження (продаж, відчуження тощо) в тому числі шляхом проведення електронних торгів, а також заборонити будь які реєстраційні та інші дії з вищевказаним майном.

Як видно зі змісту ухвали слідчого судді, протиправність вибуття квартири із власності сім`ї ОСОБА_10 пов`язується з двома заочними рішеннями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2017р. по справі № 200/14744/16-ц про визнання за ОСОБА_13 права власності на частину квартири в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_9 , та від 14.11.2018р. у справі № 200/9390/18 про стягнення боргу на користь ОСОБА_13 з сім`ї ОСОБА_10 як грошової компенсації вартості 1/4 частки квартири. При цьому, представник ОСОБА_18 у своїх запереченнях вказує на те, що квартиру ОСОБА_10 не успадкували через те, що вона вибула у власність не встановлено досі слідством особи - ОСОБА_13 , спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_9 , яка ніколи не складала і не могла скласти заповіт в силу стану фізичного та психічного здоров`я. Крім того, при винесенні заочного рішення явно порушена процедура належного повідомлення відповідачів за реальною їх адресою реєстрації, їх повідомлено за адресою, де вони ніколи не були зареєстровані і не проживали.

Мотивами арешту стало те, що наявні ухвалені судом два заочних рішення про визнання права власності на квартири у порядку спадкування за заповітом, яке переглядається, а ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 залишилися без житла, за надуманим боргом перед ОСОБА_13 та під загрозою примусового виселення.

За версією слідства, ОСОБА_13 і посадові особи ТОВ «ФК «Акцент», діючи умисно, шляхом обману заволоділи об`єктом нерухомого майна а саме: квартирою АДРЕСА_2 , не маючи ніякого відношення до вищевказаної квартири, не маючи доступу до правовстановлюючих документів на цю квартиру.

Слідчий суддя доходить висновку, що майно арештоване з урахуванням обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, слідчі дії тривають і необхідність накладення арешту не відпала.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд підчас судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Арешт може бути накладено на нерухоме та рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або безготівковому вигляді, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого, які вчинили суспільно-небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як встановлено в судовому засіданні, досудове слідство у даному провадженні ще триває, строк досудового розслідування не сплив. На даному етапі не здійснені необхідні слідчі дії, з метою установлення осіб, причетних правопорушення, у т.ч. й особу ОСОБА_19 .

Суддя слідчий доходить висновку, що майно арештоване з урахуванням обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, а тому доводи клопотання про скасування арешту щодо не встановлення зазначених обставин є безпідставними.

Посилання заявника на те, що ТОВ «ФК «Акцент» є законним власником майна (добросовісним набувачем), а у кримінальному провадженні нікому не оголошено про підозру не заслуговують на увагу, оскільки до завдання слідства та слідчого судді на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано доказів, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Їх завдання полягає в тому, щоб дослідити ті вже наявні обставини кримінального правопорушення, які дають достатньо обґрунтовані підстави для накладення арешту на майно.

Окремо варто відзначити, що добросовісний набувач у розумінні ч. 10 ст. 170 КПК України і ст. 388 ЦК України не ототожнюються, оскільки означені норми мають на меті різні цілі збереження речових доказів - у першому випадку і захист права власності у другому. А самі кодекси регулюють різні правовідносини кримінально-процесуальні і цивільні.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зі змісту ухвали про накладення арешту вбачається, що він накладений з метою збереження речових доказів, тому доводи заявника про неможливість арешту майна добросовісного набувача не ґрунтуються на кримінально-процесуальному законі.

Суддя слідчих доходить висновку, що заявником не надано доказів на обґрунтування необхідності скасування вжитого ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська арешту майна потерпілих, зокрема те, що відпала потреба у подальшій наявності арешту на майні, провадження по справі закрито тощо.

З огляду на викладене та враховуючи, що слідчі дії тривають, необхідність накладення арешту не відпала, а також з метою захисту законних інтересів держави, оцінивши в сукупності надані докази, приходжу до висновку про те, що заявником в зазначеному клопотанні про скасування заходу забезпечення кримінального провадження належним чином не було доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або він вжитий необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Акцент» про скасування заходів забезпечення кримінального провадження № 0002710, внесеного до ЄРДР 29.10.2019р. за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у вигляді арешту та заборони розпорядження та користування нерухомим майном квартирою (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1