Справа № 353/203/19
Провадження № 1-кс/353/95/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 рокум.Тлумач

Слідчий суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який здійснює захист ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000043, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2019 року,-

в с т а н о в и в :

25.05.2020 року адвокат ОСОБА_3 , який здійснює захист ОСОБА_4 , звернувся до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з клопотанням про скасування арешту, накладеного відповідно до ухвали слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 від 27.02.2019 рокута ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 22.03.2019 року по справі № 353/203/19, на:автомобіль марки «Ford Transit D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 ,у формі заборони його відчуження; вагу та металобрухт загальною вагою 1945 кг., які зберігаються на території Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

В обґрунтування клопотання зазначив, що на підставі ухвали слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2019 року, яка частково скасована ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.03.2019 року,накладено арешт на автомобіль марки «Ford Transit D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , у формі заборони його відчуження, вагу та металобрухт загальною вагою 1945 кг.

Вказує, що на даний час в подальшому застосуванні накладеного арешту відпала потреба, так як постановою слідчого СВ Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 19.05.2020 року кримінальне провадження № 0000043, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2019 року, закрите за п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

26.05.2020 року від слідчого СВ Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 надійшли матеріали кримінального провадження № 0000043, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

В судове засідання 28.05.2020 року ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_3 , який здійснює його захист, не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду клопотання (а.с. 16). У клопотанні про скасування арешту майна підтримали вказане клопотання, просять суд його задовольнити, судове засідання провести без їх участі, за наявними матеріалами.

Прокурор ОСОБА_6 у письмовій заяві на адресу суду просив вирішити клопотання на розсуд суду (а.с. 20).
Слідчий СВ Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився,причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання (а.с. 15).

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши клопотання та надані матеріали, приходить до наступного висновку.

Згідно абзацу другого частини 1 статті 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвали слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2019 рокуу кримінальному провадженні № 0000043, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2019 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, накладено арешт на майно, яке було тимчасово вилучене відповідно до протоколу огляду місця події від 26.02.2019 року, а саме на: автомобіль марки «Ford Transit D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 , вагу та металобрухт загальною вагою 1945 кг, які зберігаються на території Тлумацького відділення поліції з можливістю тимчасового його вилучення. Під час розгляду клопотання слідчого СВ Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 власник майна у судове засідання не з`явився (а.с. 2-4).
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.03.2019 рокуухвалу слідчого судді Тлумацького районного суду від 27.02.2019 року в частині арешту автомобіля марки «Ford Transit D», реєстраційний номер НОМЕР_1 скасовано, постановлено нову ухвалу якою клопотання слідчого поліції в частині накладення арешту на вказаний автомобіль задоволено частково, накладено арешт на автомобіль марки «Ford Transit D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 у формі заборони його відчуження.Передано вказаний автомобіль ОСОБА_4 для його належного зберігання і використання (а.с.5).
З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000043 від 26.02.2019 року (а.с. 19), постанови слідчого СВ Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 19.05.2020 року (а.с. 9-10) вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 26.02.2019 року закрито за п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження є однією із форм закінчення досудового розслідування.
Отже, у слідчого судді відсутні повноваження щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні, досудове розслідування в якому закінчилося.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, відповідним критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
У частинах першій та третій статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 19, 20 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Тобто, у контексті зазначених норм процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).
Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.
Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Після закриття кримінального провадження відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.
Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає.
Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
Проте, слідчий суддя наділений повноваженнями вирішувати такі клопотання під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у закритому кримінальному провадженні, даний Кодекс не передбачає.
Водночас слідчий суддя, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.
Оскільки, відповідно до вимог кримінального процесуального закону вирішення питання про зняття арешту з майна можливе лише в межах кримінального провадження, розгляд відповідного клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 за правилами кримінального судочинства вимагав би повторного порушення кримінальної справи. Проте, початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 питання є недопустимим.
Однак, нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час.
Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Винесення постанови про закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняв кримінальні процесуальні відносини. Після цього арешт майна, застосований у кримінальній справі як засіб забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, втрачає відповідну концептуальну властивість.
Після закриття кримінального провадження, арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц.
Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим суддею у кримінальному провадженні, яке закрито, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 766/21865/17.
Слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.
Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19), від 08 листопада 2019 (справа № 643/3614/17).
Відповідно до ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду викладених у справі № 766/21865/17 від 12.06.2019, № 643/3614/17 від 08.11.2019, вказане клопотання про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, яке закрито, підлягає розгляду судом за правилами цивільної юрисдикції, а не слідчим суддею в рамках кримінального провадження, в якому накладався арешт та це кримінальне провадження закрите.
На підставі викладеного, керуючись ст. 110, ч. 2 ст. 304, ст.ст. 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який здійснює захист ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000043, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2019 року, а самена:автомобіль марки «Ford Transit D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 ,у формі заборони його відчуження; вагу та металобрухт загальною вагою 1945 кг., які зберігаються на території Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, - повернути заявнику разом з доданими до нього документами.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Івано-Франківськоо апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1