Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1622/19
Провадження по справі № 1-кп/514/4/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2020 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
перекладача - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2020 року до Тарутинського районного суду Одеської області надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що ризики, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, не зменшились.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надав заперечення проти клопотання в якому зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються. Доказів незаконного тиску на потерпілого, свідків у сторони обвинувачення не мається, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення. ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, вчиняти нові злочин останній не збирається. Так, подія злочину сталася 15.08.2019 року, одразу після надходження повідомлення про вчинений злочин до правоохоронних органів, а саме 15.08.2019 року, ОСОБА_4 був затриманий та доставлений до Тарутинського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеської області, де від нього були відібрані показання, вилучено одяг, в якому він був одягнутий на момент інкримінованих йому дій, та зразки крові, слини, вміст з під нігтів для експертного дослідження.

Ніяких перешкод органам слідства ОСОБА_4 не створював. Даних про те, що він намагався чинити незаконний вплив на потерпілого, свідків немає. Те, що ОСОБА_4 проживає в одному населеному пункті зі свідками не свідчить про його можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки прокурором не наведено жодної обставини про спроби обвинуваченого здійснити такий вплив.

Крім того, прокурором не доведено наявність ризику, що ОСОБА_4 може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином. Прокурором не тільки не зазначено обставин на підтвердження наявності такого ризику, а й взагалі не зазначено, яким саме іншим чином обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню.

ОСОБА_4 має постійне місце проживання. Факт того, що у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, у тому числі те, що він не має постійного місця роботи, не свідчить про його можливість переховуватися від суду. Після зазначеної події ОСОБА_4 мав реальну можливість втекти з місця проживання, але він цього не зробив, залишився вдома, знаючи що його можуть затримати.

Сам по собі факт тяжкості правопорушення, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. З цього питання доволі послідовними і логічними є правові позиції Європейського суду, які зводяться до того, що небезпека можливості переховування від правосудця не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин є звичайно таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою (Калашников проти Росії від 15 липня 2002 року).

Тому вважає, що застосування домашнього арешту з 21.00 до 06.00 часу доби до ОСОБА_4 буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження, оскільки він має постійне місце проживання. Просить клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Вислухавши думку учасників судового провадження суд дійшов висновку про таке.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, 10 жовтня 2019 року ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 08 грудня 2019 року.

05 грудня 2020 року ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого закінчується 02 лютого 2020 року.

29 січня 2020 року ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого закінчується 21 лютого 2020 року.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не буде завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою і може бути задоволено при умові, що заявлений ризик, який став обгрунтуванням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився або появилися нові ризики, які оправдовують тримання особи під вартою та при наявності обставин, які перешкоджають завершенню судового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою .

Враховуючи, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 21 лютого 2020 року, прокурором заявлено клопотання про продовження зазначеного запобіжного заходу строком 60 (шістдесят) діб, посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися.

Згідно п.6 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден і збільш м`яких запобіжних заходів не з може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини наведені в ст. 178 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК Україниклопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених устатті 184цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При вирішенні даного клопотання суд бере до уваги, що прокурор, звертаючись з клопотанням про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не довів про наявність достатніх даних про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, а фактично ґрунтується на тяжкості вчиненого злочину.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу - тримання під вартою фактично ґрунтується на припущеннях про неможливість застосування іншого виду запобіжного заходу ніж утримання під вартою.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року №14-рп/2003, тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Тому вирішуючи питання про відмову в задоволенні клопотання прокурора суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а також загальну спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

На підставі викладеного, суд вважає клопотання прокурора таким, що не підлягає задоволенню.

Проте, суд дійшов висновку можливим застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Частинами 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту при фактичних обставинах цієї справи та повідомленої ОСОБА_4 підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позаяк дозволить досягти мети застосування запобіжних заходів, визначеної у ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 199, 331 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора Білгород - Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21.00 до 06.00 години за місцем мешкання адресою: АДРЕСА_1 строком до 20 квітня 2020 року.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- не відвідувати розважальні заклади будь-якого типу;

- заборонити виїзд з України та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали становить 2 (два) місяці і обчислюється з моменту оголошення ухвали, тобто з 21 лютого 2020 року по 20 квітня 2020 року включно.

Виконання ухвали покласти на Тарутинський ВП Арцизького ВП ГУНП Одеській області.

Контроль за виконанням ухвали доручити прокурору Білгород Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 що під час здійснення за ним контролю з приводу виконання ухвали суду Тарутинського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту працівники органу внутрішніх справ мають право з`являтися за місцем його проживання, а також вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1