Справа № 344/2020/20
Провадження № 11-сс/4808/50/20
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2020 року про застосування відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,
підозрюваної ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за місцем її фактичного проживання, зменшити розмір застави.
Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що вважає ухвалу необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм КПК України. Наголошує, що ні прокуратурою, ні матеріалами досудового слідства не було доведено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та необхідність застосування саме виняткового запобіжного заходу без можливості застосування більш м`якого. Зазначає, що на день обрання запобіжного заходу проведено значну кількість слідчих дій, ОСОБА_8 добровільно надавала згоду як на огляд приміщення, так і на вилучення речових доказів, а тому немає підстав вважати, що саме остання може впливати на хід досудового слідства. Вказує, що не має підозрювана наміру ухилятися від слідства чи суду, її затримано у приміщенні відділення поліції, в місцевому суді під час розгляду кримінального провадження відносно неї вона з`являється на кожне судове засідання. Посилається на те, що в рішенні не зазначено, які саме ризики слідчий суддя вважав наявними та доведеними, якими доказами вони підтверджуються, не зазначено, чому слідчий суддя не може застосувати більш м`який запобіжний захід. Пояснює, що його підзахисна не заперечувала проти застосування відносно неї запобіжного заходу, але просила обрати більш м`який. Вважає, що застосування саме запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово є доцільним. Також зазначає, що розмір застави, визначений слідчим суддею, є занадто непосильним для ОСОБА_8 , а сторона обвинувачення не надала переконливих даних, що такий розмір застави є помірним для неї.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2020 року застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 06 квітня 2020 року включно, визначено заставу 210 200 (двісті десять тисяч двісті) гривень.

Слідчий суддя вмотивував прийняте рішення тим, що наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України. Прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя враховував також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 вказаного вище злочину, характеризуючі особу підозрюваної дані, її вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, та те, що даний злочин є суспільно-небезпечним діянням, яке вкрай негативно впливає на суспільство в цілому, а тому вважав за необхідне при визначенні застави вийти за межі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України та визначити таку в розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки, внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків. При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховував практику Європейського суду з прав людини, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення. Вважав, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання необхідно задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави - 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрювану передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрювана ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу, обрати більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту, зменшити розмір застави.

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею в повній мірі дотримані вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, 07 лютого 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303 КК України (а.п. 51-53), а саме у вчиненні сутенерства щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 слідчий суддя, правильно встановив, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених саме ч. 2 ст. 303 КК України.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», N 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303 КК України, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку, а саме витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000991 (а.п. 1-2), протоколом тимчасового доступу до речей і документів (а.п. 5), описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду (а.п. 6), рапортами поліцейських (а.п. 11-14), протоколами про результати проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (а.п. 15-17, 23-26), протоколами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину (а.п. 18-22), протоколами обшуку (а.п. 27-36, 41-44), протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , (а.п. 37-40, 45-48), іншими доказами.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що наявні у провадженні докази, свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити дані правопорушення.

В той час, сторона захисту не наводить жодних переконливих тверджень, які б спростовували причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів.

Також, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби підозрюваного здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання сторони захисту на те, що в рішенні не зазначено, які саме ризики слідчий суддя вважав наявними та доведеними не є слушними, оскільки слідчий суддя вказав на те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.
Доводи про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, визначених ст. 177 КПК України, спростовуються сукупністю відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах, якими доведено наявність відповідних ризиків.

Те, що на день обрання запобіжного заходу проведено значну кількість слідчих дій, ОСОБА_8 добровільно надавала згоду як на огляд приміщення, так і на вилучення речових доказів, її затримано у приміщенні відділення поліції, в місцевому суді під час розгляду кримінального провадження відносно неї вона з`являється на кожне судове засідання, жодним чином не спростовують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та не впливають на правильність висновків слідчого судді.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк сім років, відповідно таке кримінальне правопорушення згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Суд першої інстанції в повній мірі взяв до уваги відомості, що були відомі на час розгляду клопотання відносно особи підозрюваної.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 буде недостатньо та не забезпечить запобігання цим ризикам. Відповідно, доводи про відсутність мотивів, чому слідчий суддя не може застосувати більш м`який запобіжний захід, є голослівними.
Стороною захисту не зазначено належного обґрунтування про можливість запобігання ризикам, встановлених стороною обвинувачення, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема у вигляді домашнього арешту.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про її особу та тяжкості злочинів, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваної ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Більше того, слідчий суддя, визначив розмір застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою - 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на думку суду апеляційної інстанції, є обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах клопотання, та обставин кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, а також таким, який буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною, покладених на неї обов`язків, та забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 182, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2020 року про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5