Номер провадження: 11-кп/813/1557/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Броски, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,-

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.4 ст.187 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених суддею.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2020 року під час судового розгляду у кримінальному проваджені 0004465, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.08.2019 року продовжено строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , строком 60 діб, тобто до 20.07.2020 року.

Цією ж ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які обвинувачується у вчинені злочинів, спільно з ОСОБА_8 .

У зв`язку із відсутністю клопотань учасників судового провадження міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_12 не обрано.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення та у разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду винесеною з порушенням ст. 12, 18, 177, 178, 196 КПК України. Просить ухвалу суду скасувати, в задоволені клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 відмовити та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на час розгляду справи.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на протязі майже року судова колегія проводить судові засідання лише з метою вирішення питання про продовження тримання під вартою обвинувачених. Вважає, що вина у скоєнні ОСОБА_8 та іншими обвинуваченими не встановлена. Вказує, що судом не враховано сімейний стан обвинуваченого у якого на утриманні знаходиться шестеро малолітніх дітей, які виховуються без батька та без матеріальної підтримки, опіки та батьківського піклування. При цьому ОСОБА_8 характеризується позитивно та є не судимою особою.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_13 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Щодо доводів апеляційної скарги.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином України, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований в Кривоозерському районі, Миколаївської області, а фактично проживає в Татарбунарському районі, Одеської області та є особою, яка в силу ст. 89 КК України не судима, обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів за які законом передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна. Інші анкетні дані матеріали справи не містять.
При цьому апеляційний суд не в змозі прийняти до уваги викладені стороною захисту дані про наявність на утриманні обвинуваченого шістьох дітей, дані щодо яких зазначені в довідки про склад сім`ї, оскільки будь яких належних доказів на підтвердження зазначеної обставини, стороною захисту апеляційному суду не надано. Натомість, з долученої довідки про склад сім`ї не зрозуміло, яке саме відношення мають зазначені у довідці сільської ради діти до обвинуваченого, оскільки зазначені захисником діти вказані за іншим прізвищем - ОСОБА_14 .
Вказані обставини не свідчать про наявність у обвинуваченого шістьох дітей та вказують на те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому тяжкі та особливо тяжкі злочини. На думку апеляційного суду ці обставини також підтверджені фактом вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів під час перебування в м. Одесі, тобто не за місцем проживання його родини і у складі групи осіб.
Також враховуючи наведені вище обставини та поведінку обвинуваченого на час вчинення правопорушення у складі групи осіб із застосування фізичного насилля, апеляційний суд вважає, що обвинуваченийматиме змогу незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з тим, що ОСОБА_8 може вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з заволодінням чужого майна, оскільки не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Таким чином апеляційний суд не погоджується із доводами захисника щодо необґрунтованості ризиків, оскільки зазначені обставини районним судом свідчать про існування встановлених вище ризиків, передбачених п.п. 1,.3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених раніше під час обрання запобіжного заходу ризиків, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.

Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду, що необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним ряду тяжких та особливо тяжкого злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_8 , більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 пояснень сторони захисту та доводи прокурора, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені тримаються під вартою більш ніж понад 1 рік, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.4 ст.187 КК України, - залишити без змін.
Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4