Справа № 732/498/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/911/19
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 січня 2019 року за № 0000012, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Чернігівської області, українця, громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, не працюючого зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 22.08.1996 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 81 КК України до 2 років позбавлення волі;

2) 12.03.1999 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

3) 29.07.2002 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

4) 22.02.2011 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці;

5) 29.04.2014 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст.162, ч. 3 ст.15, ч. 2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 02.07.2018 року за ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.06.2018 року умовно достроково на невідбутий строк 1 місяць 2 дні;

6) 20.03.2019 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком три роки;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років

На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, встановлених новим і попереднім вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 20.03.2019 року, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі, зарахувавши в строк покарання частково відбуте покарання ОСОБА_8 за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 20.03.2019 року з 23.01.2019 року по день постановлення нового вироку 09 жовтня 2019 року.

Строк відбуття покарання за цим вироком постановлено рахувати з 23 січня 2019 року.

До набрання вироком суду законної сили ОСОБА_8 запобіжний захід не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати у сумі 572 гривні на користь держави.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 07 січня 2019 року, близько 10 години 00 хвилин, перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно повторно викрав з двору господарства металеву драбину, що належить ОСОБА_9 , вартість якої згідно довідки райкоопзаготпрома Городнянської райспоживспілки становить 450 гривень, чим завдав потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.

16 січня 2019 року, близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , з метою вчинення крадіжки прибув у двір господарства, розташованого по АДРЕСА_3 , де діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, шляхом зриву планки з навісним замком проник до квартири АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_10 , звідки таємно повторно викрав бензопилу марки „STURM модель „GC 9945 В, в технічно-справному стані, колишнього вжитку, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 88 від 08.02.2019 року становить 1754 грн. 40 коп, яка належить ОСОБА_10 , чим завдав потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.

У ніч на 22 січня 2019 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , з метою вчинення крадіжки, зайшов до двору будинку АДРЕСА_5 , де діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, шляхом зриву навісного замка на воротах проник до приміщення гаражу, який орендує ОСОБА_11 , звідки таємно викрав гроші в сумі 1300 гривень, що належать останньому, чим завдав потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок відносно нього змінити шляхом застосування ст. 69 КК України та пом`якшити призначене покарання. Вважає міру покарання несправедливою та занадто суворою. Зазначає, що суд не врахував обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, а також безпідставно зазначив, що він не бажає стати на шлях виправлення, адже він працівникам поліції розповів про всі скоєні злочини, вказав та видав викрадене. Наголошує, що під час досудового слідства зустрічався з потерпілими і просив у них вибачення, претензій у потерпілих до нього немає. Зазначає, що в повному обсязі відшкодувати шкоду він не має можливості, оскільки знаходиться під вартою. Шкодує за скоєне, та вважає, що є всі підстави для пом`якшення покарання та застосування до нього ст. 69 КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_12 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення скарги апелянта, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На підставі ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті.

Дії ОСОБА_8 , які виразились у таємному викраденні чужого (у потерпілого ОСОБА_9 ) майна, вчиненому повторно вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Дії ОСОБА_8 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням до житла ОСОБА_10 , приміщення ОСОБА_11 , вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України. За сукупністю вчиненого дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, серед яких є злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, а також наслідки, що настали, зокрема повернення більшої частини викраденого майна в ході проведеного досудового розслідування потерпілим, особу винуватого, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, дані про попередні судимості, а також його свідоме небажання ставати на шлях виправлення, врахував обставину, що пом`якшує покарання, а саме, активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину, та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе тільки з ізолюванням від суспільства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально-караних діянь.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування кримінального закону, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання рішення суду про встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати зазначені в обвинувальному акті обставини такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011 р., остання редакція набула чинності 25.01.2015 р. з набранням чинності Закону № 1698-VII від 14.10.2014 р.) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З огляду на ці положення закону суд при призначенні покарання повинен враховувати не тільки санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, підстави та умови звільнення від покарання, в тому числі й тих положень, що передбачені ст. 69 КК України.

Тому колегія суддів приймає до уваги вказані норми закону і приходить до висновку, що в даному кримінальному провадженні відсутні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення явно несправедливого покарання через суворість, адже вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 умисно вчинив кримінальні правопорушення проти власності, які згідно ст. 12 КК України класифікуються як тяжкі та злочини середньої тяжкості, наявності у обвинуваченого шести непогашених судимостей, відсутність позитивної характеристики за місцем проживання, неодноразове вчинення обвинуваченим адміністративних правопорушень, наявності однієї обставини, що пом`якшує покарання, відсутність у матеріалах справи даних на підтвердження того, що обвинувачений добровільно відшкодував збитки потерпілим, і майно поверталось потерпілим внаслідок дій слідчих щодо розшуку викраденого майна під час досудового розслідування, а тому вказані обставини не можуть слугувати достатньою підставою для пом`якшення обґрунтованого та справедливого покарання, призначеного судом першої інстанції.

Крім того, у ОСОБА_8 наявна така обтяжуюча обставина як рецидив злочинів, що свідчить про те, що він не тільки не став на шлях виправлення, не усвідомив хибність своєї протиправної поведінки, а продовжує свою злочинну діяльність, не виправдав довіру держави та суспільства, що суттєво впливає на ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним діяння.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження та з огляду на позицію обвинуваченого в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для врахування обставини, яка пом`якшує покарання - щирого каяття обвинуваченим, про що він просить в своїй апеляційній скарзі, оскільки формальне твердження ОСОБА_8 про визнання своєї вини, не є проявом ані щирого каяття чи щирого жалю та осуду своєї поведінки, ані критичної оцінки своїх дій.

Враховуючи вище перелічені обставини, з урахуванням принципів призначення покарання, а саме обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в даному випадку покарання є саме необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а доводи в апеляційній скарзі про суворість покарання колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів не знаходить порушення місцевим судом вимог ст. 65 КК України, ст. 370 КПК України і вважає вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Підстав для зміни вироку та призначення більш м`якого покарання, про що просить обвинувачений в скарзі, не встановлено.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

За даних обставин, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4