Справа №694/624/20
провадження № 1-кп/694/174/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2020 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1
за участі :секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Звенигородка кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000010 від 23.03.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с.Русалівка, Маньківського

району, Черкаської області,українця,громадянина України,з середньою-спеціальною освітою,

одруженого, пенсіонера,проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ст. 364 ч.2,ст. 366 ч.2 КК України ,-
В С Т А Н О В И В:
До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 ч.2,ст. 366 ч.2 КК України, внесених в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000010 від 23.03.2020 року.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 будучи обраний 01 листопада 2001 року на підставі рішення сесії № 15-1 Чижівської сільської ради головою Чижівської сільської ради с.Чижівка Звенигородського району Черкаської області, та йому присвоєно 11 ранг 4 категорії посадової особи місцевого самоврядування, в зв`язку з чим на нього покладено організаційно розпорядчі та адміністративно господарські функції, в силу виконання яких він являвся службовою особою.
Частиною 4 ст.42 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що сільський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. Статтею 76 цього ж Закону встановлено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність у разі порушення ними Конституції або законів України. всупереч вимог ст. 68 Конституції України в якій зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Так, він, 01 липня 2003 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території Звенигородського району Черкаської області, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_6 , використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою спростити останній оформлення права власності на майно, яке залишиться після смерті ОСОБА_7 , з яким вона спільно проживала, в той час як він перебував у шлюбі з ОСОБА_8 , склав та видав неправдивий державний акт на право власності на земельні ділянки серії ЧР №010049 від 01.07.2003 про те, що на підставі рішення сесії Чижівської сільської ради 1-1 від 23.05.2002 року земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_7 згідно технічної документації по передачі в натуру земельних часток (паїв) власників сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП «Перемога» с.Чижівка Звенигородського району Черкаської області загальною площею 3,41 га кадастровим номером -02-002-0203 вартістю 35190 гривень, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передана у власність ОСОБА_6 , вказаний державний акт засвідчив своїм підписом, та скріпив гербовою печаткою Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.
Внаслідок вказаних протиправних дій вчинених ОСОБА_5 , спричинені тяжкі наслідки у вигляді позбавлення права власності на майно батька ОСОБА_7 сина ОСОБА_9 , оскільки сума 35190 гривень більше ніж у 2070 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян встановлений на той період часу у розмірі 17 гривень.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого - ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції на 05.04.2001) службове підроблення, тобто складання і видача завідомо неправдивих документів, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Він же, він будучи обраний 01 листопада 2001 року на підставі рішення сесії № 15-1 Чижівської сільської ради головою Чижівської сільської ради с. Чижівка Звенигородського району Черкаської області, та йому присвоєно 11 ранг 4 категорії посадової особи місцевого самоврядування, в зв`язку з чим на нього покладено організаційно розпорядчі та адміністративно господарські функції, в силу виконання яких він являвся службовою особою.
Частиною 4 ст. 42 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що сільский голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. Статтею 76 цього ж Закону встановлено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність у разі порушення ними Конституції або законів України. всупереч вимог ст. 68 Конституції України в якій зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Так, він, 01 липня 2003 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території Звенигородського району Черкаської області, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_6 , використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою спростити останній оформлення права власності на майно, яке залишиться після смерті ОСОБА_7 , з яким вона спільно проживала, в той час як він перебував у шлюбі з ОСОБА_8 , склав та видав неправдивий державний акт на право власності на земельні ділянки серії ЧР №010049 від 01.07.2003 про те, що на підставі рішення сесії Чижівської сільської ради 1-1 від 23.05.2002 року земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_7 згідно технічної документації по передачі в натуру земельних часток (паїв) власників сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП «Перемога» с.Чижівка Звенигородського району Черкаської області загальною площею 3,41 га кадастровим номером -02-002-0203 вартістю 35190 гривень, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передана у власність ОСОБА_6 , вказаний державний акт засвідчив своїм підписом, та скріпив гербовою печаткою Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.
Внаслідок вказаних протиправних дій вчинених ОСОБА_5 , спричинені тяжкі наслідки у вигляді позбавлення права власності на майно батька ОСОБА_7 сина ОСОБА_9 , оскільки сума 35190 гривень більше ніж у 2070 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції на 05.04.2001) зловживання службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Потерпілий ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не з`явився про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.Через канцелярію суду надійшла заява від потерпілого про проведення підготовчого та судового засідання без його участі в зв`язку з відсутністю транспортного сполучення,в період запровадження карантину з метою протидії поширенню коронавірусної інфекції Covid-19.

Відповідно до ст.325 КПК України та за ухвалою суду справа розглядається у відсутності потерпілого ОСОБА_7 .

Через канцелярію суду надійшло клопотання від обвинуваченого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження в зв`язку з закінченням строків давності,згідно ст..49 КК України,оскільки з моменту вчинення злочинів минуло понад 16 років.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання про закриття провадження у справі та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
В обговорення клопотання прокурор не заперечував, обвинувачений підтримав клопотання, прохав його задовольнити після роз`яснення наслідків закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
Через канцелярію суду надійшла заява від потерпілого про проведення підготовчого судового засідання без його участі в зв`язку з відсутністю транспортного сполучення,в період запровадження карантину з метою протидії поширенню коронавірусної інфекції Covid-19,а також,що він не заперечує проти закриття кримінального провадження за строками давності.

Заслухавши клопотання та думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження,яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках,передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Як передбачено ч.1 ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.
Так, судом встановлено,що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 01.07.2003 року вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України, які відповідно до ст.12 цьогож Кодексу є відповідно тяжкими та середньої тяжкості злочинами та з моменту вчинення тяжких злочинів пройшло більше десяти років.
Передбачених частинами 2, 3 ст.49 КК України обставин, що переривають перебіг строків давності, у кримінальному провадженні судом не встановлено.
Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження за цією підставою, проти чого він не заперечував.
Відповідно до вимог ч.1 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.
Розглядаючи питання щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, суд виходить із положень КПК України,роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду кримінального провадження, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності
Як вбачається з п. 2 Постанови Пленуму ВСУ 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбаченіКК України.
Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеномуКПКпорядку відповідне судове рішення.
Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Згідно з п.1 ч.2ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Також суд зазначає,що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14 березня 2013 року № 1- кс 13, від 19 березня 2015 року № 5-1кс 15, постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року № 659/234/16-к.
Суд також враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports

1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.
Як передбачено ч. 3 ст. 288 КПК України,суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Цивільний позов не заявлений.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_5 на досудовому слідстві, як, і під час судового розгляду, не обиралися.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284, 285, 286, 288 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.364,ч.2 ст.366 КК України, з підстав, передбачених ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000010 від 23.03.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.364,ч.2 ст.366 КК України на підставі ст. 49 КК України - закрити.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження,а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР 010049 , технічна документація по передачі в натуру земельних часток (паїв) власникам сертифікатів із земель колективної власності бувшого КСП « Перемога» с.Чижівка Звенигородського району Черкаської області, книга реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) що видаються Чижівською сільською радою Звенигородського району Черкаської області, які зберігаються при кримінальному провадженні № 000010 від 23.03.2020 року - зобов"язати прокурора Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 повернути законному володільцю після набрання ухвалою законної сили.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_5 на досудовому слідстві, як, і під час судового розгляду, не обиралися.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом 7 днів через Звенигородський районний суд Черкаської області з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1