ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/3443/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-кп/818/1621/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 грудня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, інваліда 1-ї групи за загальним захворюванням, офіційно не працевлаштованого, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України судимостей не має,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Вироком встановлено, що 25 березня 2019 року, близько 07 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин між ним та його тещею - ОСОБА_9 , діючи з раптово виниклим умислом, направленим на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 не менше двадцяти п`яти ударів ногами га руками в область тулубу та обличчя останньої, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_9 закриту черепно-мозкову травму у вигляді забитих ран га синців, закриту тупу травму тулубу у вигляді: перелому тіла грудини у 3-му міжребровому просторі, прямих переломів ребер: зліва - 2-11 по передній пахвовій лінії справа - 2-10 по середньо-ключичній лінії, 7-11 по лопатковій лінії, з крововиливами в товщу м`яких тканин спини в проекції 11-12 ребер справа та зліва, крововиливу у товщу кореня брижі тонкого кишечнику, крововиливів в проекції крижової кістки справа та зліва. Причиною смерті потерпілої ОСОБА_9 стала сукупна тупа травма голови та тулубу, що і стало безпосередньою причиною смерті. Вказані тілесні ушкодження, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від поданої ним апеляційної скарги в порядку ч.1 ст.403 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 грудня 2019 року змінити, шляхом пом`якшення призначеного покарання; призначити ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання на підставі ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_11 від відбуття покарання з випробуванням на строк 3 роки.
В обґрунтування своїх апеляційних вимогзахисник посилається на те, що ОСОБА_7 є інвалідом 1-ї групи, внаслідок травми голови переніс дві трепанації черепа, частково паралізований та, зі слів свідка ОСОБА_12 , протягом 20-ти останніх років зовсім не вживає спиртних напоїв, а в побуті потребує сторонньої допомоги. Вказані обставини свідчать про потенційну неможливість його адаптування до умов ізоляції, а визначений строк ув`язнення є для нього фактично довічним. Крім того, його підзахисний в силу ст. 89 КК України судимостей не має, перебуває на пенсії, одружений, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, що в сукупності свідчить про його соціальну адаптованість та готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Вислухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання; пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи , колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковані правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи захисником в апеляційній скарзі не оспорюються, а такому колегія суддів на підставі ч.1 ст.404 КПК України їх не перевіряє.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставину, що обтяжує покарання, та відсутність пом`якшуючих покарання обставин.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який є інвалідом І-ї групи, раніше в силу ст. 89 КК України судимостей не має; у лікаря психіатра на обліку не перебуває; перебуває з 1988 року на обліку у лікаря нарколога з діагнозом синдром залежності від алкоголю; одружений.
Відповідно до ст.66 КК України, обставин, що пом`якшує покарання, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжують покарання згідно ст.67 КК України, суд першої інстанції визнав скоєння злочину щодо особи похилого віку.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 .
З приводу тверджень апелянта стосовно того, що ОСОБА_7 повністю розкаявся у скоєному, колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи захисника є необґрунтованими, оскільки обвинувачений під час судового розгляду в суді першої інстанції неодноразово змінював свої показання щодо визнання вини, в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку ОСОБА_7 також не висловлював свій жаль з приводу скоєного ним злочину та просив лише пом`якшити призначене покарання.
Крім того, колегія суддів враховує фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_7 вчинив злочин стосовно близької людини своєї тещі, а також кількість спричинених обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , від яких остання померла.
Колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами захисника щодо наявності хворобливого стану здоров`я, як підстави для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відповідних медичних відомостей щодо неможливості відбуття ОСОБА_7 покарання в умовах ізоляції від суспільства. Також таких даних не надано обвинуваченим та захисником під час апеляційного розгляду. Разом з цим, обвинувачений в подальшому не позбавлений процесуального права та можливості звернутися до адміністрації установи виконання покарань з відповідним клопотанням щодо відповідного медичного обстеження з метою встановлення певних підстав звільнення його від відбування покарання за хворобою, яка перешкоджає відбуттю покарання.
Захисником не наведено в апеляційних скаргах інших обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину чи не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про явну суворість або несправедливість призначеного покарання за ч.2 ст.121 КК України. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, суд призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 121 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання у виді 7 років позбавлення волі таким, що є явно несправедливим, у зв`язку з його суворістю, колегія суддів не вбачає. Доводи захисника про пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину, незворотних наслідків від вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів є суб`єктивними та необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого вироку, не вбачається, а тому оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованими та повністю відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді