Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4342/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Коростенський міськрайонний суд Житомирської області від 28 жовтня 2019 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою та відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну виду запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, -

в с т а н о в и л а:
В провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження відносно по обнуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи, що існує необхідність запобігання можливості вчинення інших правопорушень, переховування від органу досудового розслідування та суду, чиненню незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджанню провадженню іншим чином, оскільки обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, законних джерел доходів не має.

Обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну виду запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи його тим, що має дружину інваліда 1 групи по серцевому захворюванню, а також матір дружини, яка також є інвалідом та перехворіла інсультом, яким потрібен догляд.

При цьому захисник та обвинувачений заперечували щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що обвинувачений мав постійне місце проживання в с.Обухівка, Бердичівського району, та роботу.

Судом встановлено, що відомості про вчинення злочину, передбаченого ст.187 ч.3 КК України внесено до ЄРДР 06.07.2019 року.05.07.2019 року ОСОБА_8 затримано за підозрою у вчиненні злочину, 06.07.2019 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ст. 187 ч.3 КК України. Внесене клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 184 КПК України, належним чином обгрунтоване, його копія вручена обвинуваченому в передбачені законом строки. ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, так як проникнення до житла було здійснено у силовий спосіб проти волі власника, при собі нападники мали ніж, який приставили до тіла потерпілої, за який передбачено покарання у виді позбавлення і строк від 7 до 12 років, він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, числі за злочини, поєднанні з застосуванням насильства га зброї, офіційно не працює. Таким чином, ОСОБА_8 , як раніше неодноразово судима особа, обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення на строк понад три роки.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 жовтня 2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів по 26 грудня 2019 року. Суд прийшов до висновку про необхідність продовження обраного запобіжного заходу, виходячи із того, що існують обґрунтовані та підтверджені слідством ризики того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, вчинений злочин поєднано з погрозою застосування насильства з використанням ножа і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам через вищевказані обставин. Також за вище вказаних обставин клопотання обвинуваченого не може бути задоволено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути його клопотання про зміну виду запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Посилається на те, що подавав суду всі необхідні копії документів, які підтверджують доводи його клопотання про зміну виду запобіжного заходу, але суд першої інстанції не прийняв їх до уваги. Наголошує, що його дружина, ОСОБА_10 є інвалідом 1 групи по серцевому захворюванню, а крім того матір дружини ОСОБА_11 яка також є інвалідом із захворюванням на інсульт 3-ї стадії, які потребують стороннього догляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити:1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, судом, як при вирішенні клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , так і клопотання обвинуваченого про зміну виду запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даних клопотань були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у особливо тяжкому злочині та враховуючи суспільну небезпечність вчиненого злочину, відсутність роботи, а також те, що обвинувачений раніше судимий за умисні корисливі тяжкі та особливо тяжкі злочини, має місце можливість ухилення його від суду, вплив на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України щодо ОСОБА_8 спливає, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, дані, що характеризують особу останнього, який раніше був судимий за умисні корисливі тяжкі та особливо тяжкі злочини, один з яких є аналогічний, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що ризики переховування від суду, вливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися, продовжують існувати, тому немає підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу та зміни його на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту, про який обвинувачений заявляв клопотання та зазначає в апеляційній скарзі, виходячи також із необхідності забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиненню іншого злочину, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні та в судовому засіданні, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, продовжують існувати, обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також враховуючи його попередню неправомірну поведінку, яка його відповідно характеризує, продовжити свою протиправну поведінку та вчинити інші кримінальні правопорушення. При цьому, обставини, на які обвинувачений посилається в клопотанні про зміну виду запобіжного заходу, зокрема про міцні соціальні зв`язки та необхідність догляду за хворими дружиною та її матір`ю, не спростовують наведені вище ризики, встановлені судом першої інстанції.

Тому, суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який цілодобовий домашній арешт, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належному виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, та цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції та відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну виду запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не прийняв до уваги копії документів, які підтверджують доводи його клопотання про зміну виду запобіжного заходу, зокрема щодо стану здоров`я членів його родини, не спростовують встановлених судом першої інстанції ризиків, передбачених ст.177 КПК України та наведених вище в даній ухвалі суду, та не можуть бути безумовною підставою до застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, враховуючи зазначені вище обставини.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду та застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 жовтня 2019 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою та відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну виду запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: