ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1619/20 Справа № 201/2765/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
законних представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на ухвалу колегії суддів Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою колегії суддів Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2020 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до 21 травня 2020 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, колегія суддів прийняла до уваги, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні низки злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за які законом передбачено покарання у тому числі у вигляді довічного позбавлення волі, за змістом обвинувачення, кримінальні правопорушення вчиненні із застосуванням насильства та спричинили смерть потерпілого. Суд прийшов висновку про наявність існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинувачених переховуватися від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
- в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_11 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.
Зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.
На думку апелянта аргументи клопотання прокурора повністю спростовуються, як матеріалами самого ж клопотання так і відповідними нормами кримінального закону.
Вважає, що прокурором не було доведено наявність хоча б одного з ризиків, зазначених у п. п. 1-5 ч. 1 ст, 177 КПК.
Оцінювати можливість застосування до ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою слід виходячи з того, чи здатні такі заходи запобігти ризику «незаконного впливу на свідків, експерта та спеціаліста у кримінальному провадженні». На думку апелянта, колегія суддів не врахувала, що запобігти цьому ризику може застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту в поєднанні із покладенням на нього обов`язків, встановлених п. п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК. Зокрема, перебування його під цілодобовим домашнім арештом із одночасним носінням засобу електронного контролю встановленому в ухвалі суду унеможливило б його зустрічі з особами з метою незаконного тиску на свідків, експерта та спеціаліста.
Крім того, суд не врахував закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018 «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленому ризику можливо, шляхом застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту з покладенням вищевказаних обов`язків.
Окрім вищезазначеного, навіть, якщо вважати, що ризик «переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду» є підтвердженим (з чим я категорично не погоджуюся), то за вищенаведених обставин і йому запобігти може цілодобовий домашній арешт із покладенням на мого підзахисного обов`язку носити електронний засіб контролю.
Зазначає, що що ОСОБА_11 перебуває під вартою більше ніж 4,5 роки, що в перерахунку відповідно до норм ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 22.12.2015 року, становить вже 9 років. Зазначає, що вказані обставини не відповідають жодним критеріям розумності та законності в національному кримінальному законодавстві та протирічить численним правовим позиціям ЄСПЛ з цього приводу.

- в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_12 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю.
Вважає ухвалу суду першої інстанції необгрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом не досліджено обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.
На думку апелянта, висновки колегії суддів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
Однак, в даному випадку колегія суддів постановила ухвалу не дослідивши належним чином докази, якими обгрунтовується наявність ризиків, зазначених в клопотанні.
Вказує, що прокурором, в клопотанні про продовження запобіжного заходу, взагалі не зазначено жодного доказу наявності будь-якого ризику, прокурор лише формально зазначив про наявність ризиків, при цьому не навівши конкретних обставин, які б підтверджували заявлені ризики.
Апелянт зазначає, що ані прокурором, ані судом в ухвалі від 25.03.2020 р., не зазначено конкретних підстав необхідності тримання під вартою, відсутні посилання на будь-які докази, якими обґрунтовується наявність будь-якого ризику, посилання на докази неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Також суд взагалі не звернув увагу, що підсудний ОСОБА_12 перебуває під вартою вже 4 роки та 7 місяців та майже вже відбув покарання за злочин, який судом ще не встановлений.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_12 , законний представник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , просили її задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_11 , законний представник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисників, просила залишити ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні низки злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за які законом передбачено покарання у тому числі у вигляді довічного позбавлення волі, за змістом обвинувачення, кримінальні правопорушення вчиненні із застосуванням насильства та спричинили смерть потерпілого. З часу обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не змінилися, на даний час є достатньо підстав вважати, що перебуваючи на свободі обвинувачені можуть вчинити спробу переховуватися від суду, можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які судом не допитані, а також можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїх апеляційних скарг захисники.
Однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування зазначених ризиків, тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особи обвинувачених та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема, і ті на які посилаються в своїй апеляційних скаргах захисники, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, тому підстав для застосування щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Колегія суддів враховує посилання апеляційних скарг Захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених на значну тривалість судового розгляду у даній справі, однак зважаючи на вищевикладені обставини, особи обвинувачених, тяжкість злочину в якому вони обвинувачуються та суспільний інтерес до вказаного злочину, колегія суддів вважає виправданим застосування до останніх в даному конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Істотних порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Ухвалу колегії суддів Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , до 21 травня 2020 року, включно, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4