ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 576/195/18 Номер провадження 11-кп/814/568/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000850 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2018 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стольне Менського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого сторожем ПрАТ «Дніпровський ринок», одруженого, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 2 роки

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 8193,10 грн судових витрат.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин:

19 жовтня 2017 року приблизно о 19 год. 10 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем КАМАЗ 5320, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «СЗАП 8527» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Слобідській в с. Полошки Глухівського району з боку центру села в сторону с. Щебри, в районі будинку № 60 в порушення вимог п.п.2.3 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, проявляючи неуважність, не врахував дорожні умови, габарити транспортного засобу, яким керував та своєчасно не обрав траєкторію руху з безпечним інтервалом, через що здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який стояв біля правого краю проїзної частини дороги. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Свої вимоги мотивує тим, що у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не зазначено спосіб вчинення кримінального правопорушення, відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України.

Стверджує, що суд допустив неповноту судового розгляду, зокрема судом не вивчалися документи та не оголошувалися.

Зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вважає, що в основу обвинувального висновку покладено показання неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , які повністю спростовуються іншими матеріалами судового провадження.

Вважає, що суд не взяв до уваги відомості, які містяться в протоколі огляду місця події від 19.10.2017 та схеми до нього, з яких вбачається, що автомобіль, яким керував ОСОБА_8 та причіп рухався виключно прямолінійно та в межах проїзної частини.

Відбиток тканини, виявлений на правому борту причепа на висоті близько 153 см від опорної поверхні не може належати одягу ОСОБА_9 , а потертість бруду на відстані 152 см від землі не могло бути витерте потерпілим, оскільки його зріст - 151 см, тобто нижчий від місця розташування відбитка тканини та потертості бруду. А про те, що кров виявлена та вилучена з правого боку причепа на передньому кронштейні кріплення платформи на відстані 1,42 від переднього краю причепа на 134 см. від опорної поверхні, належить ОСОБА_9 , відсутній висновок експерта.

На самому автомобілі, яким керував ОСОБА_8 та причепі відсутні механічні пошкодження, які б свідчили про контактування пішохода з цими транспортними засобами та за якими можна було б встановити механізм дорожньо-транспортної пригоди. Відсутні пошкодження та деформації і коліс автомобіля. Тому, вважає, що протоколи огляду транспортного засобу від 25.10.2017 та 21.10.2017 не доводять винуватість ОСОБА_8 .

Вказує, що протокол огляду трупа від 20.10.2017, як і висновки експертів, також не доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину. При цьому зазначає, що деякі експертизи є неконкретними і грунтуються на припущеннях.

Сам факт керування ОСОБА_8 19.10.2017 автомобілем «КАМАЗ-5320» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «СЗАП 8527» д.н.з. НОМЕР_2 не свідчить, що ОСОБА_8 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху.

Вважає, що оскільки слідчі експерименти від 02.11.2017 та 08.11.2017 за участю ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , які проводилися без транспортного засобу є неналежними доказами, так як містять лише показання учасників слідчих експериментів, які суд повинен досліджувати безпосередньо в судовому засіданні.

Зазначає, що у матеріалах провадження є два висновки автотехнічних експертиз, проте суд надав перевагу одному та не врахував наявність іншого.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним його засадам, а згідно зі ст.8 та ст.9 цього Кодексу кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку, крім іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення доведена. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Проте вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 вказаним вище вимогам закону не відповідає.
Згідно з формулюванням обвинувачення, яке судом визнано доведеним, та правовою кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_8 , керуючи автомобілем в порушення вимог п.п.2.3 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, проявляючи неуважність за дорожньою обстановкою, не врахував дорожні умови, габарити транспортного засобу, яким керував та своєчасно не обрав траєкторію руху з безпечним інтервалом, через що здійснив наїзд на пішохода, який стояв біля правого краю проїзної частини дороги. В результаті ДТП потерпілий отримав тілесні ушкодження, від яких потер на місці події.
При цьому, з даного формулювання вбачається, що суд у повній мірі не встановив у чому саме полягали порушення з боку водія ОСОБА_8 , які норми правил безпеки дорожнього руху, із посиланням на законодавчі чи інші нормативні акти щодо безпеки дорожнього руху, не додержано. Обвинувачення, визнане судом доведеним, містить посилання на неконкретні, загальні порушення, які в свою чергу не збігаються із тими нормами правил безпеки дорожнього руху, які ставляться в провину обвинуваченому.
Тобто судом в достатній мірі не з`ясовано і вказано у вироку механізм злочину із зазначенням обов`язкових складових: у чому саме полягали порушення, які норми правил безпеки дорожнього руху не додержано та чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Слід зазначити, що під механізмом дорожньо-транспортної пригоди розуміють систему часових, динамічних та інших зв`язків окремих етапів, обставин і чинників, що формують сліди на взаємодіючих об`єктах під час розвитку дорожньо-транспортної події. Механізм ДТП складається із процесу, який можна розділити на три етапи, зближення з перешкодою, безпосередня взаємодія та розміщення після взаємодії. З`ясування умов та наслідків протікання цих процесів відіграє важливу роль у встановленні винуватості особи.

Крім цього, за змістом ст. 286 КК України, цей злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у ч.1, 2 або 3 цієї статті, і перебувають з ними у причинному зв`язку.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суд вказавши у мотивувальній частині вироку порушення п.п.2.3 «б»,13.1,13.3 Правил дорожнього руху, не зазначає, які саме з наведених порушень ПДР викликали суспільно небезпечні наслідки, а які - ні, і у чому саме ці порушення ПДР виразились.

Тобто, фактично, суд не відобразив у вироку чітке формулювання фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме модель вчиненого злочину із достатньою конкретизацією, які можуть давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, зокрема, із обов`язковим зазначенням способу вчинення злочину, усіх ознак об`єктивної сторони злочину (суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому смерті), причинний зв`язок між діянням і наслідками), що має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи.

Не містяться такі дані і в обвинувальному акті. При цьому прокурор не скористався своїм правом, передбаченим ст. 338 КПК України, та не вніс зміни до обвинувачення у суді першої інстанції.

З огляду на вказане, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення викликає сумнів, а тому вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Допущені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами передбачено п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.

Згідно з ч.1 ст. 412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, поза увагою суду залишилося те, що у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення оголошено в судовому засіданні та долучено до справи різні за змістом висновки автотехнічних експертиз. Проте, судом дано оцінку лише одному висновку, та не зазначено, чому не взято до уваги інший висновок.

Під час нового розгляду суду першої інстанції, необхідно усунути зазначені недоліки, повно, всебічно й об`єктивно перевірити доводи в апеляційній скарзі, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4