Справа №591/2355/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/710/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 червня 2019 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Суми, з вищою освітою, одруженого, який проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України, а провадження відносно нього закрито у зв`язку з його дійовим каяттям, -

ВСТАНОВИЛА:

27.06.2019 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 190 КК України, а провадження відносно нього закрито у зв`язку з його дійовим каяттям. Цією ж ухвалою, з ОСОБА_8 стягнуто в дохід держави 4576,00 грн. судових витрат.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 , використавши своє право, передбачене Земельним кодексом України, на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної форми власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації, отримав земельну ділянку з кадастровим номером :03:013:0334 за адресою: АДРЕСА_3 , яку зареєстрував за собою 16.11.2016 за №17448237.

Проте у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння державним майном шляхом обману, а саме: на повторне, в порушення норм ст. 116, 118 Земельного кодексу України, отримання у власність земельної ділянки державної форми власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації.

Усвідомлюючи, що він не має права на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вдруге, переслідуючи корисливі мотиви, спрямовані на заволодіння земельною ділянкою державної форми власності шляхом обману, ОСОБА_8 09.03.2017 року, перебуваючи у приміщенні Головного управління Держгеокадастру у Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 108, шляхом обману працівників Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, приховуючи від них факт одержання по зазначеному виду земельної ділянки у використання, звернувся з письмовою заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області, в якій зазначив неправдиві відомості, що раніше право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно ст. 116, 118 Земельного кодексу України не використав. Дане повідомлення ОСОБА_8 підтвердив своїм підписом.

Відомості, зазначені ОСОБА_8 в даній заяві, мали суттєве значення при прийнятті рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.

Будучи введеним в оману, начальник Головного управління Держгеокадастру в Сумській області ОСОБА_9 , наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 07.04.2017 року №18-2787/16-18-СГ надала дозвіл ОСОБА_8 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області орієнтовним розміром 2,0 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

У подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 17.10.2017 року №18-8183/16-17-СГ ОСОБА_8 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та надано у власність земельну ділянку площею 1,7950 га, в тому числі рілля площею 1,7950 га (кадастровий номер :03:001:0208) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Коршачинської сільської ради, Білопільського району, Сумської області.

Право власності на надану земельну ділянку, яка згідно нормативно-грошової оцінки складає 64831 грн. 61 коп. з кадастровим номером :03:001:0208, зареєстровано ОСОБА_8 за собою 24.04.2018 за №25869877.

А тому, своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, тобто «шахрайство».

Однак, у судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження у кримінальній справі у зв`язку із його дійовим каяттям, оскільки він в повному обсязі відшкодував завдану шкоду та у вчиненому щиро розкаявся. Представник потерпілої особи надав суду заяву, в якій підтвердив відсутність претензій до обвинуваченого, не заперечував проти закриття провадження за цими підставами. Прокурор у судовому засіданні проти клопотання обвинуваченого не заперечував та вважав, що відшкодувавши завдану шкоду в повному обсязі, ОСОБА_8 довів своє дієве каяття та втратив свою суспільну небезпеку. Дії, передбачені ст.190 КК України, за даних обставин не можуть бути вчинені ним в подальшому.

Вислухавши думку сторін, дослідивши обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, а ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України із закриттям відносно нього провадження у зв`язку з його дійовим каяттям.

Не погодившись в вказаним судовим рішенням ОСОБА_8 оскаржив його в апеляційному порядку та просив колегію суддів ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 червня 2019 року, скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути прокурору для проведення досудового розслідування.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 наголошував на неправильному застосуванні судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 45 КК України, оскільки перед застосуванням вказаної статті суд не перевірив чи мається в його діях склад передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України кримінального правопорушення.

В ході досудового розслідування він дійсно повністю визнав обставини за яких він отримав земельні ділянки та бажаючи найшвидшого вирішення претензій погодився на закриття кримінального провадження у зв`язку з дійовим каяттям, однак будучи необізнаним з тонкощами кримінального права, він не усвідомлював того, що за таких обставин кримінальне провадження закривається з нереабілітуючих для нього підстав.

Вважає, що в його діях взагалі відсутній склад інкримінованого злочину.

Стверджує про те, що 25.12.2015 року він звернувся до Нижньосироватської сільської ради з письмовою заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром не більше 2,0 гектари, що передбачено п. б ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України. Проте, фактично він отримав 0,25 гектара, що відповідно до п.г ст. 121 Земельного кодексу України передбачено для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Не використавши в повній мірі своє право передбачене п. б ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України на отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі до 2,0 гектар, а саме 1,75 га., він 09.03.2017 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області щодо відведення йому недоотриманої частки земельної ділянки.

Тоді, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, враховуючи, що йому вже було виділено 0,25 га. За цільовим призначенням для ведення особистого земельного господарства видало наказ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 1,7950 га. З тим самим цільовим призначенням.

При винесенні рішення суд першої інстанції не врахував того, що оформляючи документи на земельну ділянку 1,7950 га. За тим же цільовим призначенням, що і 0,25 га., під час вчинення цих дій він не заволодів земельною ділянкою шляхом обману чи зловживання довірою, оскільки, по-перше, інформація про отримання ним земельної ділянки площею 0,25 га. повинна матися у відповідному Реєстрі виділених земельних ділянок, а по-друге, вказана інформація була врахована при виділенні йому земельної ділянки, площею 1,7950 га.

Вказані обставини, на переконання ОСОБА_8 , вказують, що земельні ділянки він отримав відповідно до вимог Земельного кодексу України, що виключає в його діях отримання землі шляхом обману чи зловживання довірою, а тому в його діях взагалі відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України кримінального правопорушення.

Інші учасники кримінального провадження, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути прокурору для проведення досудового розслідування, думки прокурорів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого заперечили, просили ухвалу суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 належним чином не дотримано.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, про що постановляється ухвала.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадженнята безпосереднього дослідження і оцінки показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

У відповідності до ст.45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005, №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час судового розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. При цьому дієве каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю, і лише після цього має бути постановлене (ухвалене) відповідне судове рішення у визначеному КПК порядку. При цьому ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Отже, суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, мав встановити факт вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, переконатися, що злочин, в якому він обвинувачується, дійсно мав місце, що кримінальне правопорушення містить склад злочину і він винен у його вчиненні та навести в ухвалі аналіз доказів його винуватості, що відповідало б вимогам ст.372 КПК України.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України у мотивувальній частині ухвали, що викладається окремим документом має бути зазначено встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону яким він керувався.

Проте, як вбачається з ухвали, цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, приймаючи рішення про задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст. 45 КК України, суд послався на те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, активно сприяв розкриттю злочину та повністю відшкодував спричинену шкоду.

Між тим, з мотивувальної частини ухвали вбачається, що суд формально виклав обвинувачення сформульоване ОСОБА_8 органом досудового розслідування. При цьому, даних про те, що ж було встановлено безпосередньо у судовому засіданні в ході судового розгляду, в результаті яких встановлених обставин суд прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, мотивувальна частина ухвали не містить.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин висновок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із дійовим каяттям, є передчасним.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження і судового рішення, суд належним чином не перевірив і наявність підстав передбачених ст.45 КК України для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, в тому числі не роз`яснив наслідки такого закриття, звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 190 КК України та закрив провадження у справі з нереабілітуючих підстав, тим самим, належно не врахував принципу презумпції невинуватості.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.285КПК України підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, всупереч вище зазначеним положенням закону, судом першоїінстанції не дотримано процедуру судового розгляду, а саме не роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_8 суть обвинувачення та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з підстав передбачених ст.45 КК України, що підтверджується журналом судового засідання від 27.06.2019 року.

Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності винесеного відносно нього судового рішення колегіє суддів визнає слушними.

Згідно п.3 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України,які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у судіпершоїінстанції.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, встановити, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дійсно мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення і особа винна в його вчиненні, а також наявність чи відсутність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, яке б відповідало вимогам ст.370 КПК України.

Також, з огляду на те, що вимогами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 є скасування судового рішення з подальшим направленням матеріалів кримінального провадження прокурору для проведення досудового розслідування, що не узгоджується з положеннями КПК України, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольняє частково, в частині скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412,415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 червня 2019 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України, а провадження відносно нього закрито у зв`язку з його дійовим каяттям, скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4