Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3552/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року. Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарі
судового засідання ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого
ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 10.02.2020,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Житомира, неодруженого, непрацюючого, інваліда ІІІ-ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.185 КК України на 2 (два) місяці арешту.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнено з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 1400 (одна тисяча чотириста) грн. матеріальної шкоди та 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Згідно вироку, 16.08.2018, близько 16 години ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі свого знайомого ОСОБА_9 , який проживає у АДРЕСА_3 , допомагав останньому в оформлені он-лайн кредиту через систему «Приват 24».

Близько 17 години, ОСОБА_9 пішов в іншу кімнату відпочивати, а ОСОБА_7 на телефоні ОСОБА_9 побачив, що на картковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк», оформлений на ім`я останнього, було зараховано кредитні грошові кошти у розмірі 3000 грн. та у цей же час у ОСОБА_7 виник умисел на крадіжку даних коштів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня, о 17 годині 03 хвилини ОСОБА_7 , перебуваючи за вищевказаною адресою, із використанням персонального комп`ютеру ОСОБА_9 , здійснив перерахунок грошових коштів у розмірі 2900 грн. з банківського рахунку останнього на свій банківський рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк».

У подальшому ОСОБА_7 викраденими коштами розпорядився на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2900 грн.

Не погоджуючись з даним вироком суду першої інстанції адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи факту доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , а також правильності кваліфікації його дій подав апеляційну скаргу, згідно якої просить зазначений вирок суду, в частині покарання змінити та призначити його підзахисному покарання у виді громадських робіт.

Аргументуючи свої апеляційні вимоги вказує на те, що призначене його підзахисному покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є занадто суворим.

Посилається на відповідні вимоги ст.65 КК України та ППВС України № 7 «Про призначення покарання», згідно яких, особі, яка вчинила злочин повинно бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення.

Крім цього, зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 у пред`явленому йому обвинуваченні вину визнав повністю, щиро покаявся, раніше несудимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом 3-ї групи, добровільно відшкодував потерпілому частину завданої матеріальної шкоди, в сумі 1500 грн., обставини, що обтяжують покарання відсутні, а також на те, що при призначенні покарання суд не врахував думку прокурора щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_11 , які підтримали вказану апеляційну скаргу, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що подана адвокатом ОСОБА_8 апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, доведена сукупністю доказів і ніким в апеляційному порядку не оспорюються, як і не оспорюється правильність кваліфікації його дій.

Такі висновками суду першої інстанції апеляційний суд також вважає обгрунтованими.

Однак, апеляційний суд не погоджується з оскаржуваним рішенням суду, в частині призначення обвинуваченому покарання, у зв`язку з його суворістю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно санкції ч.1 ст.185 КК України, крадіжка майна карається штрафом, від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував: тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, згідно яких останній раніше несудимий, за місцем проживання має позитивні характеристики, є інвалідом ІІІ групи, не працює; факт добровільного відшкодування потерпілому частини завданої злочином шкоди, в сумі 1500 грн.; дані розписки потерпілого ОСОБА_9 , згідно яких останній не наполягає на призначенні ОСОБА_7 суворого покарання (а.с.97); наслідки від вчиненого злочину для потерпілого ОСОБА_12 ; відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставин, що його пом`якшують, якими є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім цього, суд послався на те, що ОСОБА_7 в ході судового засідання заперечував проти призначення йому покарання у виді громадських робіт, на чому наполягав прокурор, оскільки не зможе їх відпрацьовувати у зв`язку зі станом здоров`я.

В свою чергу, апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини, не можуть бути підставою для застосування відносно обвинуваченого такого покарання, як два місяці арешту, оскільки таке покарання, у даному випадку, за своєю суворістю явно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю явно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає за доцільне вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання змінити та призначити останньому покарання у виді громадських робіт, оскільки відповідно до ч.3 ст.56 КК України, ОСОБА_7 не відноситься до категорії осіб відносно яких не може бути застосоване таке кримінальне покарання, прокурор, у суді першої інстанції також наполягав саме на такому покаранні. Крім цього, в даному випадку громадські роботи є тим видом покарання, який необхідний та достатній для виправлення обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити, вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 10.02.2020, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України на два місяці арешту, в частині призначення покарання змінити та призначити останньому покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

В решті, вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: