Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________17.06.2020
Справа № 490/3179/20
УХВАЛА
16 червня 2020 року місто Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої - ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 українки, громадянки України, уродженки міста Миколаєва, з повною загальною середньою освітою, вдові, яка має на утриманні двоє малолітніх дітей, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч. 2 ст. 115 КК України,-
Прокурор у судовому засіданні просив суд продовжити обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки до його спливу неможливо розглянути справу. Прокурор зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, що спричинило загибель малолітньої дитини, за вчинення якого передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від десяти років до довічного позбавлення волі тому, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні та відсутність офіційних джерел прибутків, може призвести до того, що ОСОБА_7 ухилятиметься від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду.
Також прокурор зазначив, що враховуючи особу ОСОБА_7 та те, що остання знаючи, адресу проживання свідків, перебуваючи на волі може вживати заходи впливу на них шляхом погроз фізичною розправою, з метою зміни ними показів на її користь.
Захисник та обвинувачена заперечували проти продовження строків тримання під вартою, вважали, що цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .
Представник потерпілого підтримала думку прокурора.
Суд, вислухавши думку, прокурора, обвинуваченої та її захисника, представника потерпілого, приходить до натупних висновків.
Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачуваної ОСОБА_7 , суд приходить до висновку про те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останньої запобіжного заходу, зокрема, можливість обвинувачуваної переховуватися від суду і впливати на малолітніх свідків по даному кримінальному провадженню .
Крім того, при встановленні наведених ризиків, суд, насамперед виходить з таких обставин, як вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, а також суворість покарання, що загрожує обвинувачуваній у разі визнання її винуватою за вчинення інкримінованого правопорушення.
Поряд із цим, суд не може не враховувати підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинувачуваною кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, а згідно до статті третьої Конституції України життя людини, зокрема, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Таким чином, беручи до уваги відомості, що характеризують обвинувачену, яка не має місця роботи, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, суд приходить до висновку, що на теперішній час доводи захисника про обрання відносно обвинувачуваної альтернативного запобіжного заходу не підлягають задоволенню, оскільки не зможуть забезпечити її належної процесуальної поведінки.
Разом із тим, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні "Геращенко проти України", суди повинні, належним чином ураховуючи принцип презумпції невинності, розглянути всі факти, які свідчать "за" і "проти" існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції.
Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченої під час судового розгляду, та зважаючи на дослідженні в судовому засіданні докази, але не даючи їм передчасної оцінки, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою строком до 16.07.2020 року, включно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 350, 370, 372 КПК України, суд,
Клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч. 2 ст. 115 КК України - продовжити до 16.07.2020 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3