Провадження № 11-кп/4820/135/20
Справа № 684/864/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000097 від 25 липня 2018 року, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Старосинявськогорайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2019 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Старосинявськогорайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2019 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Мисюрівка Старосинявського району Хмельницької області, громадянку України, з середньою освітою, непрацюючу, з інвалідністю ІІІ групи, жительку АДРЕСА_1 , раніше несудиму,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 2781 грн. 60 коп. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди, а всього 3781 грн. 60 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Доля речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_7 24 липня 2018 року близько 20.00 год., перебуваючи на пасовищі громадського користування у с.Мисюрівка Старосинявського району, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 , вчинила бійку з останньою, в ході якої з метою спричинення їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, взявши із землі у праву руку металевий ланцюг, умисно нанесла ОСОБА_10 один обвиваючий удар ланцюгом в область лівої ділянки живота та грудної клітки, внаслідок чого остання впала на землю. Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свої дії, нанесла ще три удари ланцюгом по спині ОСОБА_10 в область лівого плеча, правої сторони спини та поперекової ділянки, та один удар по стегнах обох ніг ОСОБА_10 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів плечового пояса зліва, в проекції лівої лопатки, лівої здухвинної ділянки, поперекової ділянки, обох стегон, осадження шкіри спини справа, забою м`яких тканин грудної клітки, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт строком 100 годин. Цивільний позов задоволити в повному обсязі. Стягнути з обвинуваченої на її користь 2781 грн. 60 коп. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди, а всього 22781 грн. 60 коп. Вважає вирок суду незаконним, а призначене покарання, таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Зазначає, що судом першої інстанції у вироку не було встановлено ні обтяжуючих, ні пом`якшуючих обставин. Вказує, що нанесенні їй чисельні тілесні ушкодження металевим цепом та мордування на землі, вона розцінює, як вчинення злочину з особливою жорстокістю, що мало бути визнано судом обтяжуючою обставиною. Крім цього, зазначає, що обвинувачена не визнала своєї вини, не попросили у неї пробачення та не відшкодувала завдані збитки, що свідчить про не усвідомлення обвинуваченою, що вона вчинила суспільно-небезпечне діяння в громадському місці. Таким чином, вона вважає, що ОСОБА_7 було призначено занадто м`яке покарання, яке не забезпечить її виправлення та не застереже від подібних випадків у майбутньому.

Крім того, стверджує, що судом при ухвалені рішення щодо задоволення її позовних вимог не враховано ступінь нанесеної їй моральної шкоди. Зазначає, що впродовж тривалого періоду від часу нанесення їй тілесних ушкоджень, вона почувалася дискомфортно, змушена була пристосовуватись до негативних умов існування. Вона тривалий час не могла нормально сидіти та лежати, була обмежена в можливості фізичної активності, переміщення через забої ніг, попереку та грудної клітки. Звертає увагу суду на те, що отриманні травми не дозволяли їй повноцінно працювати, заробляти кошти та утримувати сім`ю. Переживання, нервовий стрес, викликані її побиттям призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи представника потерпілої ОСОБА_9 на підтримку поданої потерпілою апеляційної скарги, думку обвинуваченої та прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду та необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватість ОСОБА_7 та кримінально - правова оцінка її дій не оскаржуються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Згідно ч.ч.1,2 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Цих імперативних вимог закону, судом першої інстанції було дотримано.

Кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження є вірною.

Покарання обвинуваченій призначено у відповідності до загальних засад, передбачених ст.65 КК України. При цьому, враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченої.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винної, яка раніше не судима та вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку і лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, має інвалідність третьої групи, перебуває на обліку в лікаря невропатолога, не працює, отримує пенсію. Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання судом не встановлено.

Вказані обставини стали підставою для призначення обвинуваченій мінімально можливого покарання, передбаченого у санкції частини інкримінованого їй злочину.

В свою чергу, стороною потерпілої не наведено переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене ОСОБА_7 покарання є неправильним, явно несправедливим через його м`якість, та того, що саме застосування до неї покарання у виді громадських робіт забезпечить її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів та буде справедливим.

Як вбачається з вироку суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст.125 КК України, в межах санкції частини цієї статті. Це покарання є необхідним і достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим внаслідок м`якості колегія судів не вбачає.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги потерпілої щодо неправильності вирішення судом цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди та збільшення її розміру відшкодування на її користь, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Конвенція із захисту прав людини й основних свобод закріплює положення про те, що визнання достоїнства, властивого всі членам суспільства, є основою волі,, справедливості й загального миру. Ці ідеї відображені в Конституції й законах України, а право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадянина й законних інтересів юридичних осіб.

Вирішуючи питання про цивільний позов, суд першої інстанції частково задоволив вимоги потерпілого, стягнувши з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 1000 гривень моральної шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з вироку розмір такого відшкодування визначений місцевим судом першої інстанції з врахуванням характеру вчиненого злочину, глибини душевних та фізичних страждань потерпілої, характеру спричинених тілесних ушкоджень, яка змушена була лікуватись, що змінило звичайний спосіб життя потерпілої та потребувало додаткових зусиль для його відновлення, матеріального становища обвинуваченої, яка не працює, є інвалідом, пенсію і не має інших доходів та з дотриманням засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин вирок суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування за обставин, викладених в апеляційній скарзі колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Вирок Старосинявського районного суду Хмельницької області від 01 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді