Справа № 515/74/20
Провадження № 1-кп/492/68/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,
інспектора ЮП ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000319 від 17.10.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трапівка Татарбунарського району Одеської області, українця, громадянина України, учня 9 класу КЗ «Трапівський НВК ЗОШ І ІІІ ступенів ДНЗ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-24.05.2019 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим 24.05.2019 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення, з наступних обставин.
16 жовтня 2019 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, умисно, із корисних мотивів, шляхом зриву навісного замку металевої решітки та подальшого віджиму металопластикової двері, таємно проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , звідки умисно, таємно, повторно викрав належні їй грошові кошти у сумі 1 800,00 гривень, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1 800,00 гривень.
Таким чином, неповнолітній ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.
Потерпіла ОСОБА_10 про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялася належним чином, але у судове засідання не з`явилася. Разом з тим потерпіла звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила здійснити судовий розгляд у її відсутності. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не заявляла.
З урахуванням думки учасників судового провадження, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілої, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без участі потерпілої.
Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинувачуваного. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, вислухавши законного представника обвинуваченого, яка підтвердила, що її син дійсно здійснив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, дослідивши письмові докази, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у відповідності до ст. 103, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку.
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім, будучі раніше судимим ОСОБА_7 у період іспитового строку знову скоїв кримінальне правопорушення, відповідних висновків для себе не зробив та продовжує вести злочинний спосіб життя, має належні умови для проживання та виховання, навчаючись в школі часто порушує дисципліну, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, щиро розкаявся, після вчинення кримінального правопорушення нарікань на його поведінку не було, зі слів законного представника став на шлях виправлення, а також досудову доповідь представника Татарбунарського районного сектору філії ДУ «Центр пробації».
Досудовим розслідуванням та під час судового розгляду не встановлено, що неповнолітній обвинувачений був втягнутий у злочинну діяльність дорослими підбурювачами.
До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Також судом враховуються дані досудової доповіді, наданої органом пробації, відповідно до яких застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобіганню повторних кримінальних правопорушень можливі за умови здійснення інтенсивного нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив новий умисний злочини в період іспитового строку. Суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог Кримінального кодексу України та передбачених ним санкцій виправлення та перевиховання обвинуваченого та запобігання нових злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в нижніх межах санкції ч.3 ст.185 КК України, оскільки призначення менш суворого покарання не досягне мети його застосування.
При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує те, що він вчинив злочин в період встановленого йому іспитового строку вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.05.2019 р., яким він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік і шість місяців. Суд також враховує те, що призначене ОСОБА_7 покарання по вказаному вироку не відбуте ним повністю.
У зв`язку із зазначеним вчинення обвинуваченим злочину в період встановленого йому іспитового строку слід розцінювати як порушення ним умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Тому суд дійшов висновку про те, що в силу ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, а саме за сукупністю вироків.
Вказані висновки суду повністю збігаються з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абз. 4 п. 10 його постанови від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06.11.2009р., відповідно до яких, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК (в редакції 2001 р.), а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Таким чином, в силу ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому з повністю невідбутого ним покарання у виді трьох років позбавлення волі, призначеного за попереднім вироком, слід частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної залишити без змін домашній арешт.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Разом з тим, враховуючи вік обвинуваченого та те, що у нього немає самостійного заробітку, суд вважає, що процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової трасологічної експертизи в розмірі 1 256 гривень 08 копійок підлягають стягненню з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 .
Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.
Керуючись ст. ст. 71, 78, 102, 103 КК України, ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
В силу ч. 3 ст. 78, ст. 71 КК України ОСОБА_7 з повністю невідбутого ним покарання у виді трьох років позбавлення волі за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.05.2019 р. частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, два місяці позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_7 до відбування визначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та два місяці.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної залишити без змін домашній арешт.
З набранням вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_7 затримати та взяти під варту, строк покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту.
Стягнути з законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової трасологічної експертизи в розмірі 1 256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) гривень 08 копійок.
З набранням вироку законної сили скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2019 року на: сліди папілярних візерунків пальців рук, які упаковано до сейф-пакету за № 2415659 та навісний замок, який упаковано до сейф-пакету за № 2415657, що були визнані речовими доказами.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 січня 2020 року на: металевий фрагмент декоративного оформлення огорожі, який поміщено до спеціального пакету №2415660, що був визнаний речовим доказом.
Речові докази: сліди папілярних візерунків пальців рук, які упаковано до сейф-пакету за № 2415659 та навісний замок, який упаковано до сейф-пакету за № 2415657, металевий фрагмент декоративного оформлення огорожі, який поміщено до спеціального пакету № 2415660 знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ
Арцизького районного суду ОСОБА_1
Одеської області