Справа № 464/2483/20
пр.№ 1-кп/464/322/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2020 року Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000746 від 30.04.2020 р., про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 29.04.2020 р. близько 15:00 год, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше сховище, з корисливих мотивів, перебуваючи по вул. Демнянській у м. Львові, проник через огорожу на охоронювану територію Державної установи «Львівська виправна колонія № 48», що по вул. Хуторівка, 2 в м. Львові, звідки, намагався таємно викрасти майно ДУ «Львівська виправна колонія № 48», а саме: електричний кабель, що був підключений та прикріплений до огорожі установи, довжиною 30 метрів, вартістю 23.00 грн. за погонний метр, на загальну суму 690.00 грн., який намагався зрізати та змотати у свій рюкзак. Однак, свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, не виконавши усіх дій, які вважав за необхідні для доведення злочину до кінця, оскільки був виявлений та зупинений охороною ДУ «Львівська виправна колонія №48» на місці вчинення кримінального правопорушення. Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив матеріальну шкоду Державній установі «Львівська виправна колонія № 48» на загальну суму 690 грн.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Додатково зазначив, що 29.04.2020 р. близько 15:00 год йшов до матері, яка проживає у м.Львові по вул.Гашека, та по дорозі зайшов на територію ДУ «Львівська виправна колонія № 48», де побачив електричний кабель, який вирішив викрасти, оскільки мав із собою сікач. Коли змотував вказаний кабель, був затриманий охороною установи. Зазначив, що вчинив дане кримінальне правопорушення у зв`язку із важким матеріальним становищем.
За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.
Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України

Його дії органом досудового розслідування, вірно кваліфіковано за ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, оскільки такий вчинив незакінчений замах на таємне викрадання чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням в інше сховище.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.
Обвинувачений ОСОБА_3 не працевлаштований, раніше згідно ст. 89 КК України не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Відповідно до досудової доповіді провідного інспектора Сихівського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_6 від 16.06.2020 р., ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 є середній. На думку органу пробації, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не створить високої небезпеки для суспільства.
За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_3 слід визначити покарання в межах санкції ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

Між тим, приймаючи до уваги наведене, наявність обставини, що пом`якшує покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази:
-ножиці з полімерними ручками, загальною довжиною 23 см, які передані не зберігання в камеру схову Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області знищити;
-компакт-диск формату CD із відеозаписом із камер відеоспостережень за 29.04.2020 р., який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити при таких.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1