621/692/18
У Х В А Л А
23 січня 2020 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
у складі: головуючого ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
представника потерпілої - ОСОБА_5 ,
з боку захисту: обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
Під час з`ясування фактичних обставин справи стороною захисту заявлено клопотання про необхідність перевірки обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, а саме, проведення слідчого експеримента за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, в порядку ст. 333 КПК України.
На обгрунтування захисник посилається на те, що слідчий експеримент від 12.03.2018 було проведено за участю ОСОБА_6 , який мав процесуальний статус свідка. Про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його було повідомлено 26.03.2018. Будучи свідком, під час проведення слідчого експеримента 12.03.2018, йому не було забезпечено право на захист. Крім того, не дотримано методику визначення швидкості руху пішохода та проведено слідчий експеримент з усіма свідками одночасно. Вказані обставини, на думку захисту, є істотними для встановлення об`єктивних обставин дорожньо-транспортної пригоди.
В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 підтримали клопотання.
Прокурор проти клопотання заперечував, вважає, що слідчий експеримент проведено за участі інших свідків, а не тільки за участі ОСОБА_6 , і на підставі даних інших свідків пред`явлено обвинувачення ОСОБА_6 .
Потерпіла ОСОБА_4 заперечувала проти клопотання.
Представник потерпілої ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_6 після оголошення про підозру не ставив під сумнів даних, викладених у протоколі слідчого експеримента від 12.03.2018.
Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дійшов наступного.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до прецедентної практики Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 справа №1-07/07).
Із прийняттям нині чинного Кримінального процесуального кодексу України правове регулювання моменту затримання зазнало докорінних змін. Зокрема, згідно зі статтею 209 цього Кодексу особа вважається затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному такою особою.
Відповідні зміни є проявом тенденції приведення національного законодавства у відповідність до закріплених практикою ЄСПЛ міжнародних стандартів, згідно з якими під час вирішення питань, пов`язаних із втручанням у гарантовані Конвенцією права людини, безумовний пріоритет надається внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження.
На час проведення слідчого експеримента 12.03.2018 обвинувачений ОСОБА_6 формально користувався правами й обов`язками свідка, що позбавляло його наданих законом підозрюваному гарантій бути забезпеченим кваліфікованою правовою допомогою.
Істотно обмежувала ОСОБА_6 у здійсненні свого права на захист під час проведення слідчого експеримента 12.03.2018 і та обставина, що свідок, на відміну від підозрюваного (обвинуваченого), підлягає кримінальній відповідальності за статтею 384 КК за завідомо неправдиві показання. Хоча і про таку відповідальність заявника перед слідчою дією не попереджали, однак невизначеність його процесуального статусу, суттєво перешкоджала ОСОБА_6 правильно розуміти зміст і обсяг своїх прав та обов`язків і могла завадити ефективному використанню відповідних прав і вибору позиції захисту.
Крім того, обвинуваченому ОСОБА_6 під час слідчого експеримента 12.03.2018 не роз`яснено право не свідчити проти себе, що гарантовано кожному частиною першою статті 63 Конституції України.
Лише після проведення слідчого експеримента, 26.03.2018, ОСОБА_6 було офіційно повідомлено про підозру за частиною другою статті 286 КК України.
Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.
Відповідно до ч. 3 ст. 333 КПК Ураїни, у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами.
Відповідно до ч. 4 ст. 333 КПК України, під час розгляду клопотання суд враховує значення обставин, про встановлення або перевірку яких просить особа, яка звернулася з ним, можливість їх встановлення або перевірки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та причини, з яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового розслідування. Суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора, якщо він не доведе, що слідчі (розшукові) дії, про проведення яких він просить, не могли бути проведені під час досудового розслідування через те, що не були і не могли бути відомі обставини, які свідчать про необхідність їх проведення.
Враховуючи, що у судовому засіданні перевірити вказані обставини не можливо, клопотання захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 333 КПК України, суд
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.
Доручити слідчому відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області провести слідчий експеримент у кримінальному провадженні за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , під час якого встановити наступні дані: розташування місця наїзду на пішохода ОСОБА_8 ; відстань, на якій знаходився автомобіль ВАЗ - 2108 від місця наїзду на пішохода в момент початку зміни напрямку руху для обгону автомобіля ВАЗ - 2107; відстань, на якій знаходився автомобіль ВАЗ - 2107 від місця наїзду на пішохода в момент початку зміни напрямку руху автомобілем ВАЗ - 2108; відстань, на якій знаходився автомобіль ВАЗ - 2108 від місця наїзду на пішохода після виїзду на полосу зустрічного руху; видимість пішохода та проїзної частини в момент появи в світлі фар автомобіля ВАЗ-2108 від керуванням ОСОБА_6 ; швидкість руху пішохода ОСОБА_8 перед наїздом.
Встановити строк виконання ухвали суду до 27.02.2020.
Судовий розгляд відкласти до 10 год 00 хв 27.02.2020.
Ухвала суду оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.
Головуючий -