Провадження № 11-кп/811/393/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 308/11754/19, за участю

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2020 року,

встановила:
цією ухвалою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а саме до 17 квітня 2020 року.

Суд прийшов до такого висновку з врахуванням особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків, а також з врахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого під час запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по іншому кримінальному провадженню, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків та потерпілих. При цьому відсутні підстави для зміни чи скасування тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, не відпали та не зменшились. З врахуванням цього суд вважав за необхідне продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На дану ухвалу захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Суд не дослідив питання та не навів причин доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Не дослідивши питання наявності існування ризиків, суд формально віднісся до розгляду вказаного клопотання та продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підтримання апеляційних вимог покликається на ст.5 Конвенції про захист прав людини, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України», відповідно до яких, для продовження тримання під вартою повинні бути виняткові вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого часу.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою не містить всіх відомостей, передбачених ч.1 ст.184 КПК України.

Крім того, судом першої інстанції не застосовано норми ст.194 КПК України, оскільки наявні підстави для зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею без продовження строку тримання під вартою або застосувати більш м`який запобіжний захід.

Всупереч вимогам ч.1 ст.81 КПК України, після заявлення відводу судді, останній не вжив заходів щодо вирішення даного питання за допомогою автоматизованої системи документообігу суду іншим суддею одразу після отримання такої заяви, натомість допитав свідка та розглянув клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Вказані обставини свідчать про незаконність оскаржуваної ухвали та є підставою для її скасування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та виступ захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити ухвалу без зміни, вивчивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 року у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_9 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Згідно з ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Вирішення питання щодо запобіжного заходу, як зазначено в ч.2 ст.331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №308/11754/19, в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження №0003585 від 19.12.2019 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.125, ч.1 ст.187 КК України.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , є злочином невеликої тяжкості та тяжким злочином відповідно до ст.12 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2019 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 31.10.2019 року. Строк тримання під вартою було продовжено до 28.12.2019 року та 21.02.2020 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2020 року ОСОБА_8 втретє продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а саме до 17 квітня 2020 року.

На думку апеляційного суду, місцевий суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання його під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

При цьому апелянт в апеляційній скарзі не вказав жодних обставин, які б свідчили про те, що існуючі ризики зменшилися, і не довів необхідності застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про його особу, який обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості та тяжкого злочину, вчиненого під час запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по іншому кримінальному провадженню, та, відповідно, наявність передбачених ст.177 КПК ризиків.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні вказаних тяжкого, корисливого злочину та злочину проти здоров`я особи в той час, коли відносно нього скеровано обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000104 від 14.03.2017 року за ч.3 ст.185, ч.5 ст.185 України. Крім того, відносно останнього під час досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк застосування до 15 січня 2018 року, період застосування з 20.00 год. до 08.00 год. наступної доби, під час якого обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин, що вказує на його байдуже ставлення до притягнення до кримінальної відповідальності та свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевказане, ОСОБА_8 , усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, наявний ризик незаконного впливу на свідків, оскільки останній знайомий з такими, а згідно допитів встановлено, що з одними свідками обвинувачений працює, інші є його друзями, а тому є обгрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 може вдатись до протиправних дій з метою зміни їх показань на свою користь.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом без вирішення питання відводу було прийнято рішення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з журналу судового засідання, заява про відвід судді поступила після розгляду клопотання та розглянута відповідно до вимог ст.81 КПК України.

Відтак місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що застосування іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та не забезпечить його належної поведінки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2020 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4