ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/1721/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/215/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А
іменем України

25 лютого 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000366 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільна Дружина Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено:

за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі
за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 18.08.2017 року.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 17.08.2017 року у період часу з 17-00 до 20-00 години, знаходячись за місцем проживання своєї співмешканки ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи прямий умисел направлений на протиправне позбавлення життя, під час конфлікту, який раптово виник на ґрунті ревнощів, умисно наніс не менше двох ударів рукою та ногою в обличчя ОСОБА_9 після чого за допомогою ковдри здавив шию потерпілої в результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді одиночної, незамкненої, горизонтальної, нерівномірно вираженої странгуляційної борозни на шиї, крововиливів в м`які тканини шиї походу борозни, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, знаходяться в причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_9 , яка настала від механічної асфіксії в результаті здавлення шиї петлею, затягнутою сторонньою рукою.
Крім того, у ОСОБА_8 , після вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 виник корисливий умисел, направлений на таємне заволодіння майном потерпілої. Так він, 17.08.2017 року в період часу з 20-00 до 22-00 години, знаходячись за місцем проживання своєї співмешканки ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , після вчинення вбивства останньої, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, таємно заволодів належним ОСОБА_9 майном: грошовими коштами у сумі 400 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 10229,08 грн.; ланцюжком із золота 585 проби, вагою близько 15 г., вартістю 8999 грн.; хрестиком із золота 585 проби вагою близько 9 г. вартістю 5399,82 грн.; кільцем із золота 585 проби вагою близько 6 г. із каменем «рубін» вартістю 7500,00 грн.; кільцем із золота 585 проби вагою близько 1,5 г. із двома маленькими камінцями «фіанітами» вартістю 4000,00 грн.; смартфоном «Huawei Y 5ІІ» вартістю 2208 грн., чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 48406,90 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність своєї вини та правильність кваліфікації його дій, посилається на незаконність вироку в частині призначення покарання через суворість призначеного покарання. Свої доводи мотивує тим, що при призначенні покарання судом безпідставно визнано обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, судом не було враховано, що він є учасником АТО. Просить призначити йому більш м`яке покарання та на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.08.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком чинності.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 , просив їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 та крадіжки її майна, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, і ці висновки суду учасниками судового провадження не оспорюються.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , вирок суду першої інстанції в частині фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини, кваліфікації дій, ним не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Що ж доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Виходячи з положень ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 убачається, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, немає.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, його наслідки, дані про його особу, що він за місцем проживання характеризується негативно, перебував на обліку в органах поліції, як сімейний дебошир, раніше не судимий, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, і з урахуванням цих конкретних обставин суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливо лише в у мовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі у середніх межах санкції ч.1 ст.115 КК України, якою передбачено більш суворе покарання, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати, що призначене покарання є несправедливим через його суворість, як про це стверджує апелянт, немає.

Ті обставини, на які посилається ОСОБА_8 , як такі, що, на його думку, дають підстави для пом`якшення покарання, зокрема, що він є учасником АТО,то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх наслідки та суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який частково визнав себе винним в обсязі висунутого обвинувачення, за місцем проживання характеризується негативно, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що жодним чином не свідчить про наявність у обвинуваченого критичної оцінки своїх дій та реальну наявність щирого каяття або будь-якого жалю з приводу своєї поведінки.

Позбавлені підстав і доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність виключення обставини, що обтяжує його покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив злочини, передбачені ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України, і цю обставину підтвердив сам обвинувачений як під час досудового розслідування, так і судового розгляду. ОСОБА_8 показав, що під час вчинення вбивства перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому суд правильно визнав цю обставину такою, що обтяжує покарання, і доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.

Також є неслушними доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто після 21.06.2017 року, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Як встановлено органами досудового розслідування та судом, ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України, 17.08.2017 року.

Оскільки з 21.06.2017 року набув чинності Закон України від 18 травня 2017 року № 2046 VIII - «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», згідно якого ч.5 ст.72 КК України викладена в такій редакції: «попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, тобто, з 21.06.2017 року ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року втратила свою чинність та не може бути застосована. Злочини, за вчинення яких засуджено ОСОБА_8 , вчинені ним після набрання чинності вказаним Законом, а отже ч.5 ст.72 КК України в попередній редакції не підлягає застосуванню.
З огляду на викладене вище, підстав для пом`якшення покарання та зміни вироку в частині призначення покарання, як про це ставить питання обвинувачений, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4