Номер провадження: 11-кп/813/1844/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2019 року, в рамках кримінального провадження №0001474 внесеного до ЄРДР 19.03.2017 року відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, юристконсульта ДУ «Одеська виправна колонія», маючого вищу освіту, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей 2007 р.н. та 2013 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 24.10.2019 р., в рамках кримінального провадження №0001474 внесеного до ЄРДР 19.03.2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23.12.2019 року.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, наявність обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків, встановлених при обрані запобіжного заходу, які не відпали та дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може впливати на потерпілу; перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду; перешкоджати виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу незаконною та не обґрунтованою з наступних підстав:
- згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №92-к від 24.07.2017 року Миколаївського обласного СМЕ Миколаївської міської ради, а також свідчень, допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_11 , який підтвердив, що в ОСОБА_12 наявні не тяжкі, а середньої тяжкості тілесні ушкодження, які були доступні в радіусі руки самої потерпілої;
- стороною обвинувачення не було надано суду жодного доказу, який би підтверджував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Такі докази не було надано вже протягом двох років у жодному судовому засіданні, але, незважаючи на це, суд декілька разів продовжував термін тримання під вартою ОСОБА_7 ;
- ОСОБА_7 має захворювання, яке не дозволяє йому перебувати в умовах слідчого ізолятору, а саме: вескулярна недостатність кровообігу, дісциркулярна енцефалопотія 2-3 ст., остеохондроз хребта, діскопатія шийних хребців, задньо-серединна грижа дійку шийних хребців, вертеброгенна цервікалгія, хронічна течія. Зважаючи на викладене, медична допомога не може бути надана обвинуваченому в умовах медичної частини ОСІ та інших режимних закладів.
Посилаючись на такі доводи, обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на більш м`який або альтернативний.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_10 заперечували проти вимог обвинуваченого та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2019 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження за №0001474 внесеного до ЄРДР 19.03.2017 року відносно ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2019 р., на виконання Рішення, будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження запобіжного заходу у судовому засіданні.

Отже, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №92-к від 24.07.2017 року, а також свідчень, допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_11 , який підтвердив, що в ОСОБА_12 наявні не тяжкі, а середньої тяжкості тілесні ушкодження, які були доступні в радіусі руки самої потерпілої не є предметом розгляду апеляційного суду, так як такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001474, 19.03.2017 р., усвідомлюючи характер та наслідки суспільно небезпечного діяння, дістав з рукава правої руки кухонний ніж, який приніс із собою, лезом якого умисно заподіяв ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого смерть потерпілої ОСОБА_9 не настала з причин, не залежних від волі ОСОБА_7 .

Беручи до уваги вищевикладене, а також можливу міру покарання, яка може загрожувати ОСОБА_7 у разі визнання його винним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень статей 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Більш того, колегія суддів знаходить слушними доводи суду першої інстанції щодо продовження існування ризику переховування й з огляду на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято, та останній вчинив злочин, направлений на посягання життя, більш того, на життя матері двох малолітніх дітей, яке відповідно до Конституції України є найвищою соціальною цінністю, яке оберігається та захищається державою.

Окрім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 заявила, що є пояснення потерпілої ОСОБА_9 , де остання зазначила, що на неї здійснюється тиск зі сторони обвинуваченого.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може впливати на потерпілу, з метою схилення її до зміни показів, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як смерть потерпілої ОСОБА_9 не настала, а з огляду на пояснення потерпілої щодо здійснення на неї тиску, таких ризик також є реальним.

Щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 захворювань, а саме: вескулярна недостатність кровообігу, дісциркулярна енцефалопотія 2-3 ст., остеохондроз хребта, діскопатія шийних хребців, задньо-серединна грижа діску шийних хребців, вертеброгенна цервікалгія, хронічна течія, то апеляційний суд зауважує на те, що обвинуваченим та захисником не надані документи щодо стану хворого. Будь-яких інших документів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан обвинуваченого та вказував на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Таким закладом охорони здоров`я є Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області, однак захисником не надано доказів того, що ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою, та йому було відмовлено у наданні такої, або така допомога, якої він потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу не може бути наданою.

З огляду на що, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на вищевикладене.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2019 р., якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23.12.2019 р. залишити без змін.

Рекомендувати суду першої інстанції вжити необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4