Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/17/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року. v/ Rhjgbdybwmrbq

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.01.2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щецін, Польща, українця, громадянина України, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2015 року народження, зареєстрований ФОП, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості, якому вручено повідомлення про підозру по кримінальному провадженню №0002173, з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 187 КК України
продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 15.02.2020 року включно
інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6 ,

підозрюваний ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження щодо ОСОБА_7 строку тримання під вартою та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Так, суд першої інстанції неповно та необ`єктивно дослідив обставини, що враховуються при продовженні запобіжного заходу, належним чином не обґрунтував, чому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_7 , запобігти ризикам, на наявність яких вказує прокурор. У судове засідання суду першої інстанції було надано клопотання про взяття підозрюваного на поруки, про що не вказано у судовому рішенні. Також у судовому засіданні було вказано про можливість внесення підозрюваним чи членами його родини застави та про можливість застосування до підозрюваного домашнього арешту. Крім того, у клопотанні слідча недостовірно вказала, що особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, оскільки у судове засідання було надане клопотання депутатів міської ради міста Кропивницького VII скликання, директорів підприємств та державних установ, учасників бойових дій тощо, про взяття підозрюваного на поруки, що є більш м`яким запобіжним заходом, ніж взяття під варту, проте мотивувальна частина ухвали не містить причин незастосування більш м`якого запобіжного заходу, та не зазначено про це клопотання. Також слідча у клопотанні вказала, що застава не може бути обрана, оскільки у підозрюваного відсутня сума грошових коштів, необхідних для внесення на спеціальний рахунок, так як він не працює та не має постійного джерела доходу. Проте це є недостовірною інформацією, оскільки неодноразово зазначалось, що ОСОБА_7 є ФОП, має дохід близько 20000 грн. - 30000 грн. на місяць та можливість внесення застави. Також ОСОБА_7 є помічником депутата, позитивно характеризується за місцем роботи, громадської діяльності та проживанням, слідство не встановило жодного мотиву вчинення злочину, підозрюваний має суттєві вади здоров`я, офіційно зареєстрований і фактично проживає у м. Кропивницькому разом з дружиною і дитиною, яка має вади здоров`я. Крім того, незважаючи на тривале досудове розслідування, яке постійно продовжується, не враховано відсутність наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати у необхідності продовжити строк застосування до підозрюваного запобіжний захід саме у виді тримання під вартою, жодна обставина яка б мала свідчити щодо перешкоджання підозрюваним досудовому розслідуванню, втечі, впливу на свідків та скоєння нового або аналогічного правопорушення не доведена.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у тому, що він 16.09.2019 близько 06:45, точного часу органом досудового розслідування не встановлено на автомобілі «Шкода Октавія», сірого кольору, державний номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 прибув до обслуговуючого кооперативу садово-городнього товариства «Уют» в селі Олександро-Степанівці місто Олександрія Кіровоградської області та зайняв вигідну для спостереження та втечі місце. Продовжуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи ОСОБА_7 близько 6:55 проник на територію домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та спостерігаючи за навколишньою обстановкою дочекавшись, що ОСОБА_9 вийшов з будинку напав на нього. ОСОБА_9 зачинив вхідні двері будинку та закрився лівою рукою, а саме, закрив нею голову, та підозрюваний наніс потерпілому удар невстановленим органом досудового розслідування металевим предметом довжиною близько 80 сантиметрів який він тримав в правій руці, після чого між ними розпочалася сутичка, в якій ОСОБА_9 захищався від нападника ОСОБА_7 , в результаті якої останній спричинив не менше п`яти ударів в різні частини тіла. Проте, ОСОБА_9 , вдалося відштовхнути нападника та потрапити в будинок, тримаючи ручку вхідних дверей, аби не впустити нападника. Після того, як ОСОБА_7 зрозумів, що майно ОСОБА_9 , який сховався в будинку, знаходиться на подвір`ї, узявши до рук сумку потерпілого, в якій знаходилися грошові кошти у розмірі 3000 гривень та службова документація попрямував до свого автомобіля. Після вказаних дій, ОСОБА_7 з викраденим повернувся до автомобіля та зник з місця вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Органом досудового слідства кваліфіковано дії ОСОБА_7 як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.01.2020 задоволено клопотання слідчого СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Рішення слідчого судді мотивовано тим, що надані слідчим разом з клопотанням докази є достатніми для підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Як стороною захисту, так і стороною обвинувачення суду під час розгляду клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу не надано нових відомостей та доказів, які б підтверджували наявність підстав для зміни встановлених судом ризиків. Сторони посилаються на ті ж обставини, які були предметом розгляду судом під час обрання запобіжного заходу. Крім того, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, та дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки з моменту вчинення злочину, а саме з 16.09.2019 року та до 09.11.2019 року останній був відсутнім за місцем проживання та реєстрації. Суд також враховував додаткові обставини, на які посилається сторона захисту, а саме те, що ОСОБА_7 та його малолітній син мають хронічні захворювання. Разом з тим, суд вважав, що надані захисником документи не підтверджують, що наявні у ОСОБА_7 хронічні захворювання є перешкодою для його утримання під вартою. Надані захисником документи щодо захворювання малолітнього сина ОСОБА_7 , а також позитивні характеристики ОСОБА_7 не є достатніми для обгрунтування зменшення встановлених при обранні запобіжного заходу ризиків. Також суду надані достатні підтвердження того, що завершення досудового розслідування у межах строку застосування запобіжного заходу є неможливим у зв`язку з необхідністю вчини ряд слідчих дій.
Заслухавши доповідача, в дебатах підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.199 КПК України при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.

Дані вимоги закону судом першої інстанції виконані не в повному обсязі.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його вини за ч.1 ст.187 КК України, а саме до 7 років позбавлення волі, дані про особу підозрюваного.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що наданий час досудове провадження ще не закінчено та продовжує існувати визначений стороною обвинувачення та передбачені п.1ч.1ст.177 КПК ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, проте з плином часу це обґрунтування не змінилося.

Натомість колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з наведеними в оскаржуваному рішенні висновками місцевого суду про те, що на даному етапі застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 не забезпечить його належної процесуальної поведінки, а доцільність подальшого його тримання під вартою є виправданою, оскільки обумовлена суспільним інтересом, який має більшу перевагу, ніж правила на повагу до свободи особи.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

ЄСПЛ стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про продовження строку дії до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень ЄСПЛ.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

У справі «Мамедова проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що розглядаючи законність і обґрунтованість подальшого тримання заявниці під вартою, районний і обласний суди увесь час посилалися на серйозність висунутого обвинувачення як на головний чинник для оцінки можливості того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме відправленню правосуддя або вчинятиме нові злочинні дії. Однак, як не раз зазначав Суд, хоч суворість покарання, що загрожує заявникові, має значення для оцінки небезпеки його зникнення або вчинення нових злочинів, потребу подовжити строк тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість злочину. Так само і продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції», «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

Метою застосування запобіжного заходу у даному випадку є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від суду.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що встановлений судом першої інстанції ризик переховування від суду наявний, про те не погоджується з доводами місцевого суду щодо неможливості запобігання цього ризику шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою.

При вирішення цього питання колегія суддів враховує особу обвинуваченого, який на час свого затримання і обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мав місце роботи, а саме ФОП, також ОСОБА_7 є помічником депутата, про що свідчить надана апеляційному суду стороною захисту відповідна довідка, постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкав разом з дружиною та малолітнім сином, має позитивні характеристики, що у сукупності свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Отже, на переконання колегії суддів, тривалість часу перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також терміни проведення досудового розслідування, під час якого проведена лише судово-психіатрична експертиза свідчать про порушення визначених ЄСПЛ критеріїв розумних строків перебування обвинуваченого під вартою за наявних умов, а також про зменшення ступеню вказаних судом ризиків, що є підставою для розгляду питання про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, зокрема цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

При цьому слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , не в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Посилаючись на раніше встановлені ризики, суд не навів обставин, які б переконливо виправдовували подальше тримання ОСОБА_7 під вартою.

При продовженні обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції зазначено про тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 обвинувачення та ризик переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, тому, продовживши останньому найбільш суворий запобіжний захід, судом хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, однак не з`ясовано та не наведено на сьогоднішній час переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.

Так, від сторін та учасників кримінального провадження не надходило заяв про незаконний вплив на них з боку підозрюваного. У демократичній державі, якою є Україна, можливість незаконного впливу запобігається у правовий спосіб, яким є зміна анкетних даних свідків, вилучення документів, тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом (ст. 131 КПК України), а не ізоляція від суспільства.
На поліцію покладається обов`язок ефективно організувати та забезпечити умови неухильного виконання підозрюваним покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням застосованого щодо підозрюваного виду запобіжного заходу. Таким чином орган досудового розслідування зможе попередити ризик можливого вчинення ОСОБА_7 нового злочину.
Менш суворий запобіжний захід здатен забезпечити ефективний контроль з боку органу поліції та попередити існуючі ризики.
Згідно ст.ст. 36 та 40 КПК України, на слідчого з прокурором покладається організація проведення ефективного досудового розслідування та обов`язок збору доказів.
Від початку цього кримінального провадження останні мали достатньо часу оглянути/вилучити/процесуально зафіксувати докази, однак, будь-яких процесуальних дій з підозрюваним ОСОБА_7 не було виконано під час перебування останнього під вартою.
Разом з тим, прокурор під час апеляційного розгляду підтвердив, що залишилось отримати тільки висновок судової портретознавчої експертизи та завершити досудове розслідування.
Крім того, за результатам досудового розслідування були змінені фактичні обставини справи в зв`язку з тим, що версія слідства не підтвердилось щодо вчинення злочину організацією групи осіб стосовно потерпілого, та підтверджено в даному матеріалі клопотання, витягом з ЄРДР.
Також, прокурор під час розгляду цього клопотання не зміг відповісти на визначальні запитання, від вирішення яких залежить вина чи невинуватість.
Не маючи в своєму розпорядженні будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення підозрюваного з-під варти може бути небезпечним для результатів досудового провадження або заподіяння їм шкоди, колегія суддів не може прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися «достатніми» причинами для утримання його під вартою.
Суд апеляційної інстанції враховує й вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

У цьому провадженні, зваживши всі обставини у їх сукупності, в тому числі і відомості щодо особи ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що запобігти ризикам у провадженні, можливо шляхом застосування до нього альтернативного запобіжного заходу.

Враховуючи вказані обставини, і те, що в ухвалі суду про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою містяться посилання, фактично, на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу, без належного доведення прокурором під час апеляційного розгляду клопотання, підстав продовження щодо нього виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків з плином часу, колегія суддів приходить до висновку, що таку тривалість тримання обвинуваченого під вартою не можна вважати виправданою.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_7 іншого виду запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Згідно ч.1,2 та 6 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Застосований колегією суддів запобіжний захід у вигляді домашнього арешту співмірний з особою підозрюваного та обставинами пред`явленої йому підозри, в тому числі забезпечить права підозрюваного на догляд за рідними та повністю буде запобігати ризикам, зазначеним в п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.
Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала суду про продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, відповідно до ч.5 ст.194 КПК.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 182, 183, 193, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.01.2020 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою скасувати та ухвалити нову.

Застосувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах наявного строку досудового розслідування, тобто до 15.02.2020 року.
Початок строку дії ухвали про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання його під цілодобовим домашнім арештом, рахувати з 22.01.2020 року.
У період дії запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:
- заборонити залишати цілодобово домоволодіння по АДРЕСА_1 ;
- в разі необхідності за дозволом слідчого, прокурора або суду надати можливість відвідувати медичні установи для проходження лікування та обстеження себе та малолітньої дитини, 2015 року народження;
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;
- не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим;
- здати на зберігання до відповідних органів документи, що дають право на виїзд з України;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити підозрюваному правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити з-під варти та доставити до місця проживання.
У разі невиконання покладених на підозрюваного вище наведених обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника відділу поліції, за місцем проживання підозрюваного та процесуального прокурора.
Копію ухвали вручити підозрюваному, слідчому для виконання та постановлення на облік ОСОБА_7 для здійснення за ним контролю.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4