печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону старший лейтенант юстиції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000036 від 18.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 410 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

19.05.2020 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження прокурора військової прокуратури Київського гарнізону старший лейтенант юстиції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000036 від 18.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 410 КК України, згідно вимог якого, останній просить накласти арешт із забороною володіння, розпоряджання та користування на майно, вилучене 15.05.2020 під час обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
1) відео рекордер «HIKVISION model: DS-7208HQHI-F1/N»;
2) пластиковий тубус циліндричної форми, в якому знаходяться
9 предметів візуально схожих на патрони;
3) тубус сірого кольору із відтиском «Benelli», в якому знаходиться предмет, візуально схожий на зброю із марки «Benelli», серійний номер НОМЕР_1 та С960096;
4) тубус чорного кольору, в якому знаходиться предмет, візуально схожий на зброю марки «ARGO», серійний номер НОМЕР_2 , з оптичним прицілом «NikkoStirling» ;
5) грошові кошти в сумі 51 300 (п`ятдесят одна тисяча триста) дол. США.
Обгрунтовуючи клопотання прокурор вказав, що під час обушку, було вилучене майно належене підозрюваному, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, санкція якого окрім іншого, передбачає конфіісакацію майна, одночасно зазначив, що для забезпечення збереження речових доказів є необхідність у накладенні арешту на вказані речі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.
У судове засідання прокурор/слідчий та власник майна/преставник власника майна не з`явилися, про місце і час розгляду клопотання повідомлені належним чином. Слідчий через канцелярію суду подав заяву, в якій просив провести розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття учасників розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність нез`явившихся осіб.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судовим розглядом встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, за процесуального керівництва військової прокуратури Київського гарнізону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 18.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.189, ч. 3 ст. 410 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16.04.2020, 24.04.2020, 30.04.2020, 15.05.2020, начальник тилу заступник командира військової частини НОМЕР_3 з тилу ОСОБА_4 , будучи об`єднаним спільним умислом із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи повторно у складі організованої групи, зловживаючи службовими повноваженнями у порушення вищевказаних норм законодавства, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння військовим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання створив умови за яких ОСОБА_7 , діючи відповідно до єдиного злочинного умислу організованої групи, отримав безперешкодний доступ на територію військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), та у подальшому ОСОБА_7 перетнув контрольно-пропускний пункт зазначеної військової частини, де до 13 год. 50 хв., за участі ОСОБА_6 та невстановлених військовослужбовців зазначеної військової частини відбулось завантаження обумовлених раніше пально-мастильні матеріалів у кількості 8,2 тонни (16.04.2020), 21,7 тонни (24.04.2020), 17 тонни (30.04.2020), 14 тонни (15.05.2020) дизельного палива, які належать військовій частині НОМЕР_3 та є військовим майном, після чого безперешкодно виїхав за межі контрольно-пропускного пункту та розпочав незаконно розпоряджатись привласненими пально-мастильними матеріалами, у спосіб визначений ОСОБА_4 , а саме доставки вказаних пально-мастильних матеріалів на автозаправочні станції, перелік яких погоджував ОСОБА_5 .
Крім цього, 04.03.2020, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, маючи на меті незаконно одержати чуже майно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи за адресою проживання ОСОБА_8 , а саме: АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, висунув вимогу передачі на користь ОСОБА_4 грошових коштів належних ОСОБА_8 у розмірі 730 тисяч гривень у рішучій формі, погрожуючи вчиненням щодо потерпілого фізичної розправи, при цьому погроза була дійсною та усною, створюючи у потерпілого ОСОБА_8 . враження того, що у разі невиконання вимог ОСОБА_4 вищезазначена погроза буде реалізована.
У подальшому, на підтвердження свого умислу щодо вимагання передачі ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 730 тисяч гривень, останній з 05.03.2020 з групою невстановлених осіб, примусово та незаконно почали використовувати заправну станцію за адресою: АДРЕСА_4 , що належна ТОВ «Калина-НАФТА» генеральним директором, якого є ОСОБА_8
15.05.2020 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2020, справа № 757/18075/20-к, у період часу з 15 год. 52 хв.
по 23 год. 50 хв., проведено обшук житла за адресою:
АДРЕСА_1 , у ході якого вилучено:
1) відео рекордер «HIKVISION model: DS-7208HQHI-F1/N»;
2) пластиковий тубус циліндричної форми, в якому знаходяться 9 предметів візуально схожих на патрони;
3) тубус сірого кольору із відтиском «Benelli», в якому знаходиться предмет, візуально схожий на зброю із марки «Benelli», серійний номер НОМЕР_1 та С960096;
4) тубус чорного кольору, в якому знаходиться предмет, візуально схожий на зброю марки «ARGO», серійний номер НОМЕР_2 , з оптичним прицілом «NikkoStirling» ;
5) грошові кошти в сумі 51 300 (п`ятдесят одна тисяча триста) дол. США.
16.05.2020 вищезазначені предмети у зв`язку із їх відповідністю ст. 98 КПК України, у зв`язку із тим, що вони містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майнор.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Наряду з вказаним, слід зазначити, що документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження ОСОБА_4 таким майном є протокол обшуку, в ході якого вказані речі вилучено за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, учасники слідчої дії ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_10 підтвердили, що вилучені речі належать ОСОБА_4 .
Враховуючи те, що ОСОБА_9 , дружина ОСОБА_4 , наділена правом розпоряджання транспортним засобом марки BMW X6, д.н.з. НОМЕР_4 , а також виявлені та вилучені в ході обшуку 51 300 дол. США, не відповідають рівню доходів вказаних осіб, зокрема згідно Єдиного державного реєстру декларацій, встановлено, та дає достатні підстави вважати, що таке майно одержано фізичними особами внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього і фактично належить підозрюваному.
Окрім цього, прокурором доведено, що кошти у розмірі 51 300 дол. США належать підозрюваному ОСОБА_4 та в телефонній розмові він вживав заходи щодо їх приховування, що підтверджується протоколом від 15.05.2020 про хід і результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.
Також, вилучений відео рекордер «HIKVISION model: DS-7208HQHI-F1/N», на який здійснюються відеозаписи камер зовнішнього відео нагляду, має вагоме значення для досудового розслідування, оскільки може містити відомості, які підтверджують відомості про фактичне місце проживання ОСОБА_4 .
Разом з тим, стороною обвинувачення довдено, що необхідно встановити походження тубусу сірого кольору із відтиском «Benelli», в якому знаходиться предмет, візуально схожий на зброю із марки «Benelli», серійний номер НОМЕР_1 та С960096, тубусу чорного кольору, в якому знаходиться предмет, візуально схожий на зброю марки «ARGO», серійний номер НОМЕР_2 , з оптичним прицілом «NikkoStirling» та пластиковий тубус циліндричної форми, в якому знаходяться 9 предметів візуально схожих на патрони, оскільки не встановлено жодних документів (дозволів), які б підтверджували законність походження та використання вказаних предметів, а зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу є кримінально караним діянням. Крім того, у разів відсутності відповідних документів, виникне необхідність у проведенні відповідної судової експертизи, з метою встановлення класифікації вказаної зброї.
Також, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років із конфіскацією майна. Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
За п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Пунктом 10 статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів та одночасно стосовно вилучених коштів з метою конфіскації майна, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт із забороною володіння, розпоряджання та користування на майно, вилучене 15.05.2020 під час обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
1) відео рекордер «HIKVISION model: DS-7208HQHI-F1/N»;
2) пластиковий тубус циліндричної форми, в якому знаходяться
9 предметів візуально схожих на патрони;
3) тубус сірого кольору із відтиском «Benelli», в якому знаходиться предмет, візуально схожий на зброю із марки «Benelli», серійний номер НОМЕР_1 та С960096;
4) тубус чорного кольору, в якому знаходиться предмет, візуально схожий на зброю марки «ARGO», серійний номер НОМЕР_2 , з оптичним прицілом «NikkoStirling» ;
5) грошові кошти в сумі 51 300 (п`ятдесят одна тисяча триста) дол. США.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1