КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

20 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 02 березня 2020 року,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 02 березня 2020 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000685 від 02.12.2019 року, за яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, для усунення недоліків та приведення обвинувального акту та доданих до нього документів у відповідність до КПК України.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення має суттєві протиріччя з описом фактичних обставин кримінального правопорушення, правовою кваліфікацією, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, порушує право обвинувачених на захист і в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченим суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Зокрема, як зазначено в ухвалі суду, обвинувальний акт не містить часу, місця та способу вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, а саме, у фактично встановлених обставинах зазначається про час та місце виникнення умислу у діях обвинувачених на вчинення злочину, тоді як час та місце вчинення протиправних дій відносно потерпілого взагалі не вказане.

Крім того, за формулюванням обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в той же час, у фактично встановлених прокурором обставинах жодних дій обвинувачених, які б були кваліфіковані прокурором, як напад не вказано, а також, у фактично встановлених прокурором обставинах вказується на вимагання обвинуваченими у потерпілого грошей, що супроводжувалося погрозами заподіяння насильства, небезпечного для життя потерпілого у виді тілесних ушкоджень, тоді як такі дії є об`єктивною стороною іншого злочину, передбаченого ст. 189 КК України.

Крім того, як зазначає суд, в обвинувальному акті наявні суттєві протиріччя між обставинами, які прокурор вважає встановленими та формулюванням обвинувачення, що позбавляє обвинувачених реалізувати своє право на захист, тобто надати показання та докази, з урахуванням конкретно пред`явленого обвинувачення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурор Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 02.03.2020 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що доводи суду, викладені в оскаржуваній ухвалі є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам КПК України.

Зокрема, як зазначає апелянт, в обвинувальному акті у відношенні обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 формулювання обвинувачення складається з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тобто конкретизовано, які саме дії обвинувачених утворюють об`єктивну та суб`єктивну сторони злочину.

Як звертає увагу апелянт, згідно з обвинувальним актом, обвинувачені 02.12.2019 року, перебуваючи в будинку потерпілого, близько 9 год., вступили у зговір з метою відкритого заволодіння грошовими коштами останнього і реалізували свої злочинні дії безпосередньо після попереднього зговору, тобто досудовим розслідуванням встановлено час вчинення злочину. Також, згідно з обвинувальним актом встановлено, що злочин вчинений за адресою: АДРЕСА_1 , так само, як і спосіб вчинення злочину, який полягає у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, а саме обвинувачені безпосередньо після попереднього зговору, стали відкрито вимагати передати їм негайно належне йому майно з погрозою застосування насильства небезпечного для життя потерпілого, зокрема ОСОБА_8 взяв кухонний ніж, який знаходився в цій же кімнаті, та висловив погрози ОСОБА_10 відрізати пальці, вуха, ніс, тримаючи ножа у правій руці приставленим гострим його кінцем до живота ОСОБА_10 , тобто погрожував заподіянням насильства небезпечного для життя потерпілого у виді тілесних ушкоджень. У цей час ОСОБА_9 утримував потерпілого за плече, і таким чином, як вважає апелянт, в обвинувальному акті чітко зазначені час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення.

Також, на думку апелянта, необґрунтованими доводами суду є відомості щодо розмежування розбою (ст. 187 КК України) та вимагання (ст. 189 КК України), оскільки умисні дії обвинувачених були спрямовані на негайне заволодіння майном потерпілого, а не отримання його в майбутньому після застосування насильства (вимагання ст. 189 КК України).

Крім того, як вказує апелянт, в порушення вимог ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, ст. 94 КПК України, суд не досліджуючи усі докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та всупереч положень, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, надав оцінку щодо розмежування злочинів, а саме тому, що в діях обвинувачених вбачаються ознаки вимагання, а не розбою, у зв`язку з чим прийшов до неправильного висновку про порушення права на захист обвинувачених, оскільки суспільна небезпечність злочину і покарання за тотожні дії, передбачені ч. 3 ст. 189 КК України є меншими ніж передбачені ч. 2 ст. 187 КК України, що не заважає суду за результатами розгляду кримінальної справи, при встановленні таких обставин заволодіння майном потерпілого шляхом вимагання, кваліфікувати їх дії за ст. 189 КК України та прийняти рішення про засудження обвинувачених за вчинення менш тяжкого злочину.

Таким чином, як зазначає апелянт, при прийнятті оскаржуваного рішення, судом не були встановлені обставини, які б давали підстави для повернення обвинувального акту прокурору, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а сама ухвала перешкоджає йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення по суті справи, через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Частиною другою цієї ж норми КПК передбачено, які відомості повинен містити в собі обвинувальний акт. Зокрема, поряд з іншими даними, в ньому повинні міститись виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000685від 02.12.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який було направлено для розгляду до Макарівського районного суду Київської області, вказаний процесуальний документ, за своїм змістом, у повній мірі відповідає вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому суд не мав достатніх правових підстав для висновку про його невідповідність вимогам цього Кодексу.
Посилання в ухвалі суду на те, що викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення має суттєві протиріччя з описом фактичних обставин кримінального правопорушення та правовою кваліфікацією, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, а також на те, що в обвинувальному акт не зазначені час, місце та спосіб вчинення інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення є такими, що не відповідають змісту цього документу, оскільки, всупереч твердженням суду, в ньому з достатньою повнотою наведені, як фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і формулювання обвинувачення, які узгоджується з правовою кваліфікацією дій обвинувачених.
Безпідставними слід визнати і посилання суду на те, що допущені при формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 недоліки позбавляють суд можливості виконати вимоги ст. 348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченим суті обвинувачення, оскільки, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, з посиланням на загальні засади кримінального провадження, суд першої інстанції фактично вийшов за межі своїх повноважень на стадії підготовчого провадження, оскільки, не досліджуючи будь-яких доказів, вдався до оцінки обставин, в тому числі щодо правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, що можливо лише на стадії судового розгляду.
Більш того, навіть якщо припустити, що правова кваліфікація дій обвинувачених не відповідає висунутому їм обвинуваченню відповідно до обвинувального акта, це не позбавляло суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК України, вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище осіб, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження.
Крім цього, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що у відповідності до вимог ст. 338 КПК України, прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що рішення суду, прийняте за результатами підготовчого засідання є незаконним, оскільки при його постановленні були порушені вимоги кримінального процесуального закону, а висновки суду щодо наявності підстав для повернення прокурору обвинувального акту через його невідповідність вимогам КПК України суперечать фактичним обставинам, які викладені в обвинувальному акті, який було направлено до Макарівського районного суду Київської області.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвалу підготовчого судового засідання Макарівського районного суду Київської області від 02 березня 2020 рокупро повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000685 від 02.12.2019 року, за яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, необхідно скасувати, з призначенням, за матеріалами зазначеного кримінального провадження, нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу підготовчого судового засідання Макарівського районного суду Київської області від 02 березня 2020 року, відповідно до якої обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000685 від 02.12.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків та приведення обвинувального акту та доданих до нього документів у відповідність до КПК України скасувати та призначити за матеріалами зазначеного кримінального провадження новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1796/2020

Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1