Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________23.06.2020
Справа № 490/8286/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2020 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретар - ОСОБА_4 ,
за участю прокурорів - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
представників потерпілих - ОСОБА_7 ОСОБА_8
обвинувачених - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
захисників - ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Цюрупінськ, Херсонської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, має повну загальну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, та
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця с. Катеринопіль Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого повну загальну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 03.07.2020 року. Прокурор в обгрунтування своїх доводів, зазначив, що для запобігання ризикам, передбаченим п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховування їх від суду з метою ухилення від кримінальної відподальності та вчиняти спроби незаконного впливу на потерпілого та свідків, які на теперішній час не перестали існувати і не зменшилися, необхідно продовжити відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.
Представиник потерпілих, та потерпілий підтримали клопотання прокурора, просили суд продовжити строки запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки прокурором належним чином обгрунтовано наявні ризики.
Захисник ОСОБА_12 зазначив, що зі спливом часу ризики істотно зменшилися, а прокурором не було доведено, що інші запобіжні заходи, не пов`язані із триманням під вартою не зможуть забезпечити належну поведінку обвинувачених. Крім того, захисник звернув увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_10 на початку червня 2020 року переніс інсульт, а тому не може перебувати в умовах СІЗО.
На підставі викладеного, захисник просив обвинуваченому ОСОБА_10 змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.
Захисник ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Зазначив, що тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути визначальним фактором для продовження строку тримання під вартою. Просив у задоволенні клопотання відмовити, обравши відносно свого підзахисного більш м`який запобіжний захід.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку свого захисника.
Обвинувачений ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та врахувати його стан здоров`я, оскільки на початку червня 2020 року в нього був інсульт.
Суд, вислухавши думку, прокурора, потерпілого, представників потерпілих, захисників та обвинувачуваних, приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачуваних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд приходить до висновку про те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останнім запобіжного заходу, зокрема, можливості переховування від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків.
Так, судом при вирішенні питання щодо продовження строків обраного відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, насамперед виходить з таких обставин, як вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченими, ступінь їх тяжкості, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинувачуваним у разі визнання їх винуватим за вчинення інкримінованих правопорушень.
Крім того, суд враховує підвищену суспільну небезпеку інкримінованих обвинувачуваним кримінальних правопорушень, два з яких є вчинення розбою, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами.
Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, суд приходить до висновку про те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останнім запобіжного заходу, зокрема, можливість переховуватися від суду і вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також вчиняти спроби незаконного впливу на свідків та потерпілого. Станом на теперішній час обставини, враховані судом при вирішенні питання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою раніше, не зникли. Відповідно, вказані вище ризики не зменшилися, а отже клопотання захисника ОСОБА_11 про обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.
Разом із тим, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні "Геращенко проти України", суди повинні, належним чином ураховуючи принцип презумпції невинності, розглянути всі факти, які свідчать "за" і "проти" існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції.
Крім того, враховуючи доводи захисника щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів вважає за необхідне направти відповідний запит до медичної частини СІЗО м. Миколаєва, з метою перевірки відомостей, наданих захисником для запобігання порушенню законних прав та інтересів обвинуваченого.
Так, з урахуванням відсутності офіційно підтверджених відомостей про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 та ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішенні Європейського Суду у справі "Летельє проти Франції", колегія суддів приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою.
Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, 331 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою строком до 20 серпня 2020 року, включно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 199, 331, 350, 370, 372 КПК України, суд, -
У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим відмовити.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 20 серпня 2020 року, включно
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , продовжити до 20 серпня 2020 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді:
ОСОБА_3
ОСОБА_2