ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 310/5572/19
Номер провадження 11-кп/819/1211/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 257; п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115,
ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисників: ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

Обвинувачених: ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000588 за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_10 з доповненнями на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року, якою обвинуваченим продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, терміном до 05 січня 2020 року, включно.

Обвинуваченому ОСОБА_21 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю строком на два місяці, терміном до 06 січня 2020 року.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисники обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 просять ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно вказаних обвинувачених. запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем їх проживання із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків, передбачених ст.ст.194,195 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисники зазначили, що прокурором у клопотанні та судом в оскаржуваній ухвалі не наведено доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також слідчим та прокурором не доведено неможливість застосування відносно обвинувачених більш м`якого виду запобіжного заходу.

Вказують, що ОСОБА_14 позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, з 2017 року фактично проживає у м.Дніпро, хоча зареєстрований за іншою адресою, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має малолітню дитину, працював в патрульній службі міліції, являється учасником АТО, працевлаштований.

ОСОБА_11 також характеризується позитивно за місцем проживання, з 2016 року фактично проживає у м.Дніпро, хоча зареєстрований за іншою адресою, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з дружиною та її малолітньою дитиною, працював в патрульній службі міліції, являється учасником АТО. Крім того, суд не врахував стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_11 , який потребує постійного лікування.

Обвинувачений ОСОБА_12 фактично проживає у м.Дніпро, хоча зареєстрований у Донецькій області, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом матір`ю та бабусею, працював в патрульній службі міліції, являється учасником АТО, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи.

Зазначають, що обвинувачений ОСОБА_13 має постійне місце проживання у м.Дніпро, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має двох малолітніх дітей. Натомість посилання клопотання прокурора про постійну зміну обвинуваченим місця проживання в орендованих квартирах нічим не підтверджено та являються голослівними.

В апеляційній скарзі з доповненнями адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 посилаючись на незаконність ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, просить оскаржуване судове рішення в частині, що стосується обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений судом час.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_10 вказує, що заявлені стороною обвинувачення ризики, того, що її підзахисні можуть незаконно впливати на певних осіб, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачені п.п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, є необґрунтованими та такими, що не підтверджені матеріалами провадження.

Крім того, на думку захисника, прокурором не дотримано вимог ст.199 КПК України, щодо подання клопотання про продовження строку тримання під вартою у письмові формі.

Зазначає, що судом першої інстанції не вмотивовано належним чином висновок щодо неможливості застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також місцевим судом залишено поза увагою відомості, що характеризують обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , які мають міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризуються, та раніше їм не повідомлялося про підозру.

Зокрема ОСОБА_16 перебуває у зареєстрованому шлюбі, має міцні соціальні зв`язки, його мати є інвалідом ІІ групи, він має постійне місце проживання, раніше не судимий, має постійне місце роботи.

ОСОБА_18 перебуває в зареєстрованому шлюбі, на його утриманні знаходиться малолітня дитина, раніше не судимий, має постійне місце проживання та позитивну характеристику.

Обвинувачений ОСОБА_17 має літніх батьків з незадовільним станом здоров`я і які потребують допомоги, має хронічне захворювання, раніше не судимий.

Вважає, що у суду першої інстанції були законні підстави обрати її підзахисним запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В апеляційній сказі адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 просить ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_15 скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Зазначає, що відповідно до положень глави 18 КПК України прокурор мав звернутися до суду із письмовим клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке в свою чергу має відповідати вимогам ст.ст.184, 199 КПК України. Разом із цим вказані вимоги закону прокурором виконано не було, а судом першої інстанції зазначене порушення проігнороване.

Вказує, що в порушення вимог ст.ст.184, 199 КПК України, клопотання прокурором подано не в письмовому вигляді. Крім того клопотання не містило відомостей передбачених п.п.1-6 ч.1 ст.184 КПК України, додатків, передбачених п.п.1,3 ч.3 ст.184 КПК України та не вручалося обвинуваченому ОСОБА_15 за три години до його розгляду. Також усне клопотання прокурора стосувалося всіх 11 обвинувачених, чим порушено вимоги ч.4 ст.184 КПК України.

На думку захисника клопотання прокурора не містило викладу обставин, щодо подальшого існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а оскаржуване судове рішення з цього приводу не обґрунтоване.

Крім того, зазначає, що 06 листопада 2019 року продовжуючи обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції фактично позбавив сторону захисту права на апеляційне оскарження ухвали від 17 вересня 2019 року, та втрутився в розгляд апеляційних скарг на зазначену ухвалу.

Заслухавши суддю - доповідача, захисників, обвинувачених, прокурора, судові дебати, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 19 листопада 2019 року клопотання захисника ОСОБА_22 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 про направлення матеріалів провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року у кримінальному провадженні №310/5572/19, якою продовжено ОСОБА_20 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з одного суду апеляційною інстанції до іншого залишено без задоволення.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 за ст. 257; ч. 3 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_23 за ст. 257; п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_16 за ст. 257; ч. 5 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_18 за ст. 257; ч. 5 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_24 за ст. 257; ч. 5 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_14 за ст. 257; ч. 5 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_11 за ст.257, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_25 за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно вказаних обвинувачених.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, допиті потерпілих, свідків, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинувачених, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, передбачених ст.257; ч.3 ст.27, п.п.11, 12 ч.2 ст.115; ч. 4 ст. 187 КК України, а ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257; ч.5 ст.27, п.п.11, 12 ч.2 ст.115; ч.4 ст.187 КК України, за більш тяжкий з яких законом передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_26 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ст.257, п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України; ОСОБА_18 та ОСОБА_27 обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, передбачених за ст. 257; ч. 5 ст.27, п.п.11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за більш тяжкий з яких законом передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_11 та ОСОБА_28 обвинувачуються вчиненні у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, за які законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_12 , ОСОБА_29 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_30 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_31 у разі визнання їх винуватими в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинувачених, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_12 має місце проживання, матір похилого віку, ОСОБА_26 має місце проживання, ОСОБА_16 має місце проживання, сім`ю, працевлаштований, ОСОБА_18 має місце проживання, сім`ю, працевлаштований, ОСОБА_27 має місце проживання, батьків похилого віку, ОСОБА_14 має місце проживання, працевлаштований, має сім`ю, неповнолітню дитину, ОСОБА_11 має місця проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, ОСОБА_28 має місце проживання, працевлаштований, має сім`ю, неповнолітніх дітей.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував те, що інкриміновані обвинуваченим особливо тяжкі злочини характеризуються особливою зухвалістю та підвищеною суспільною небезпекою, вчинені із застосуванням насильства до потерпілих, а також призвели до смерті однієї особи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. ОСОБА_12 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_28 обвинувачуються, як вже було зазначено, у вчинені особливо тяжкого злочину.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості злочинів, незаконно впливати на потерпілих, свідків, які судом першої інстанції ще не допитані, та місце проживання яких відомо обвинуваченим, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема через спілкування з невстановленими досудовим розслідуванням особами, причетними до вчинення злочинів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисників, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_25 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, доводи захисників про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, та можливість застосування до останніх більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Твердження захисників про те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинувачених, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки місцевим судом у відповідності до положень ст.178 КПК України здійснено оцінку вказаних даних, зокрема відомостей про наявність у кожного обвинуваченого місця проживання, позитивних характеристик, міцних соціальних зв`язків, перебування у шлюбних відносинах, наявність дітей, факт участі ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в АТО, проте з огляду на виключну підвищену суспільну небезпечність інкримінованих злочинів вчинених організованою групою, вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченим більш м`якого виду запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Посилання апелянтів про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та зводяться до іншої оцінки захисниками обставин, встановлених судом.

Посилання захисників про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_11 матеріалами справи не підтверджуються, будь яких доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_11 перешкоджає його подальшому перебуванню в умовах СІЗО матеріали кримінального провадження не містять.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що в порушення вимог ст.ст.184, 199 КПК України, клопотання прокурором подано не в письмовому вигляді, клопотання не містило відомостей передбачених п.п.1-6 ч.1 ст.184 КПК України, додатків, передбачених п.п.1,3 ч.3 ст.184 КПК України та не вручалося обвинуваченим за три години до його розгляду, позбавлені правових підстав, оскільки відповідно приписів ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою; до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вимога про вручення копії клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час судового розгляду, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 з приводу того, що суд першої інстанції, продовжуючи строк дії запобіжного заходу втрутився в право сторони захисту на апеляційне оскарження ухвали від 17 вересня 2019 року, то вони, на думку суду апеляційної інстанції, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Згідно з чинним КПК України вказаний обов`язок не ставиться в залежність від факту апеляційного оскарження попередньої ухвали щодо запобіжного заходу відносно обвинувачених.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_25 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг захисників, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_10 з доповненнями - залишити без задоволення, а ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року, якою обвинуваченим ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, терміном до 05 січня 2020 року, включно - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4