ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/603/ 20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 643/6300/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002026 від 13.04.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року задоволено клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002026 від 13.04.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на час звернення до суду із клопотанням зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2016 (реєстровий №1279), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, здійснювати його відчуження.

ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 посилається на те, що в клопотанні прокурор зазначав, що свідоцтво про право власності видане на ім`я ОСОБА_9 є підробленим. Проте, прокурором не надано до суду першої інстанції достатніх, належних та допустимих доказів щодо підтвердження факту підробки зазначених документів. Отже, достеменно не відомо, які саме документи є підробленими з огляду на те, що жодної експертизи з цими документами не проведено через їх відсутність у слідства.
Зазначає, що він набув право власності на спірну квартиру 15.04.2016, а кримінальне провадження № 0002026 розпочато 13.04.2018, тобто через два роки з моменту придбання мною цього нерухомого майна. За весь цей час він жодного разу не намагався відчужити, приховати або знищити вказану квартиру, оскільки купував її з єдиною метою - придбання власного житла для себе і своєї родини, до якої входять його дружина та малолітній син. Таким чином, на думку скаржника відсутні ризики щодо відчуження чи знищення квартири.

Також, просить суд врахувати, що постановою Харківського апеляційного суду від 19.02.2020 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.09.2017 у справі № 638/8132/17 за заявою Харківської міської ради, зацікавлена особа: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою та визнання права комунальної власності територіальної громади в особі Харківської міської ради - скасовано.
Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_10 подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести розгляд апеляційної скарги без його участі та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та зазначає, що у кримінальному провадженні № 0002026 досудове розслідування на даний час ще триває. Також, Дзержинський районним судом м. Харкова здійснюється розгляд цивільної справи № 638/5724/19 за позовом керівника місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_6 про визнання свідоцтва та договору недійсними та витребування з чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 подав заяву в якій просить провести розгляд апеляційної скарги без його участі. Також подав письмові пояснення в яких зазначає, що прокурором не надано слідчому судді жодних доказів недобросовісного набуття ним права власності на спірну квартиру.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Харківської місцевою прокуратурою № 4 здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0002026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

22.05.2018 до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_10 про арешт майна по кримінальному провадженню №0002026 від 13.04.2018 року. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 15.04.2016 ПН ХМНО ОСОБА_8 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 .

Вказане право зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 03.09.1996 Харківським центром приватизації державного житлового фонду.

У цей же день право власності ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1 припинене у зв`язку з нотаріальним посвідченням ПН ХМНО ОСОБА_8 договору купівлі-продажу від 15.04.2016 (реєстровий №1279), за змістом якого, ОСОБА_9 продав вказану квартиру ОСОБА_6 .

Однак, встановлено, що вказана квартира на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно з вказаними вище реквізитами (№ НОМЕР_1 , виданого 03.09.1996 Харківським центром приватизації державного житлового фонду) належала не ОСОБА_9 , а ОСОБА_11 . Остання за договором купівлі-продажу, посвідченим 29.01.2001 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 (реєстровий №594), продала зазначену квартиру ОСОБА_13 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.09.2017 по справі №638/8132/17, яке набрало законної сили 01.12.2017, задоволено заяву Харківської міської ради, визнано відумерлою спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 , та передано вказану квартиру до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Рішенням Харківської міської ради від 22.02.2018 «Про комунальну власність міста Харкова» квартиру АДРЕСА_1 прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Наведене вказує на використання підробленого правовстановлюючого документа шляхом його надання державному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, яка належала померлій особі з метою незаконного заволодіння відповідною квартирою.

Задовольняючи клопотання про арешт майна слідчий виходив з того, що прокурором доведена необхідність накладення арешту на спірне майно з забороною розпорядження ним, так як присутній ризик відчуження майна, передбачений абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, крім того, судом враховується можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що вказана квартира є безпосереднім предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_6 є власником квартири починаючи з 2016 року і до теперішнього часу квартиру не продав та використовується ним лише для потреб сім`ї, оскільки з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що прокурором не надано доказів підроблення документів на підставі яких ОСОБА_6 став власником квартири, оскільки як свідчать матеріали даного провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Крім того, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, ОСОБА_6 не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта, що постановою Харківського апеляційного суду від 19.02.2020 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.09.2017 у справі № 638/8132/17 за заявою Харківської міської ради, зацікавлена особа: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою та визнання права комунальної власності територіальної громади в особі Харківської міської ради скасовано не свідчать про незаконність ухвали слідчого судді. На час прийняття ухвали постанови апеляційного суду не існувало.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування колегія суддів, вважає, що прийняття постанови апеляційним судом не може бути підставою, для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Зазначені в апеляційній скарзі власника майна обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів зазначає, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 98, 100,171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді