Справа № 201/3484/20
Провадження №1-кс/201/1380/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання представника корпорації «ЕКВАТОР» ОСОБА_3 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000013 від 07 лютого 2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

Представник корпорації «ЕКВАТОР» ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із вищезазначеним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що кримінальне провадження № 0000013 від 07 лютого 2017 року, в межах якого ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року накладено арешт на майно Корпорації «ЕКВАТОР», вилученого за результатами обшуку ТОВ «Екватор - Фрут» в межах кримінального провадження № 0000013 від 07 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 205, ч.3 ст. 212 КК України, закрито 11 березня 2020 року. Тому просила слідчого суддю скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року.
Від представника корпорації «ЕКВАТОР» ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності, на скасуванні арешту наполягала.

Слідчий з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 надав заяву про слухання клопотання за його відсутності, не заперечував проти скасування арешту, окрім того пояснив, що дійсно кримінальне провадження № 0000013 від 07 лютого 2017 року закрито 11 березня 2020 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, вивчивши матеріали справи, виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року накладено арешт в межах кримінального провадження № 0000013 від 07 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 205, ч.3 ст. 212 КК України, а саме на майно Корпорації «ЕКВАТОР», вилученого за результатами обшуку ТОВ «Екватор - Фрут» в межах даного кримінального провадження.

Згідно наданого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000013 внесеного до ЄРДР 07 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 205, ч.3 ст. 212 КК України, 11 березня 2020 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

25 березня 2020 року начальником слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровської області ОСОБА_5 надано відповідь на адвокатський запит в якому повідомлено, що кримінальне провадження № 0000013 від 07 лютого 2017 року закрито 11 березня 2020 року на підставі п. 2 ч.ж 1 ст. 284 КПК України , рішення про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року слідчим СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області не приймалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що арешт на належне заявнику майно був накладений в межах кримінального провадження, яке було закрито.

Вирішуючи вимоги заявника і беручи до уваги відсутність підстав для подальшого арешту майна заявника з огляду на закриття кримінального провадження, в межах якого арешт був накладений, слідчий суддя приходить до висновку щодо обґрунтованості клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року на майно Корпорації «ЕКВАТОР», що вилучене за результатами обшуку ТОВ «Екватор - Фрут» в межах кримінального провадження № 0000013 від 07 лютого 2017 року, у зв`язку з чим це клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника корпорації «ЕКВАТОР» ОСОБА_3 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000013 від 07 лютого 2017 року задовольнити.

Скасувати арешт на документи та речі Корпорації «ЕКВАТОР», що вилучене за результатами обшуку ТОВ «Екватор - Фрут, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року у кримінального провадженні № 0000013 від 07 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1