Справа № 541/941/20
Провадження № 1-кс/541/376/2020
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А

21 травня 2020 рокум. Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
власника майна ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання прокурора Миргородської місцевої прокуратури про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000386 від 19.05.2020,
ВСТАНОВИВ:
20.05.2020 року надійшло клопотання прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на транспортний засіб ВАЗ 21091, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який належить відповідно до відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , який є речовим доказом та є предметом протиправних дій ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000386 внесеному в ЄРДР 19.05.2020 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.382 КК України.
В судовому засіданні прокурор зазначене клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в клопотанні.

Власник автомобіля ВАЗ 21091, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки вказаний автомобіль є його власністю, ним також користується його дочка. ОСОБА_5 він не передавав вказаний автомобіль в користування і йому не було відомо, що останній позбавлений рішенням суду права керування транспортними засобами. Крім того, автомобіль йому необхідний для власних потреб, оскільки він та його дружина є людьми похилого віку та постійно використовують для забезпечення власної життєдіяльності.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши клопотання та копії матеріалів наданих прокурором до нього, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання слідчим відділом Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000386 від 19.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 19.05.2020 близько 12 години, працівниками Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області, був зупинений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , який керував автомобілем ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_1 , та був позбавлений права на керування транспортними засобами на підставі постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

19.05.2020 проводився огляд місця події, в м. Миргороді по вул. Озерній, біля буд. №32, в ході якого, оглянуто та вилучено автомобіль ВАЗ 21091, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який направлено на зберігання до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Миргородського ВП ГУНП в Полтаській області за адресою: м. Миргород, вул. Я.Усика, 34.

19.05.2020 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом вищевказаного автомобіля.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , автомобіль ВАЗ 21091, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 .

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході огляду місця події майно, а саме автомобіль ВАЗ 21091 державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який вилучений під час вчинення кримінального правопорушення та є знаряддям злочину.

Даний автомобіль має суттєве значення для встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні. Арешт вказаного майна є необхідним для забезпечення його зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, а його повернення може перешкоджати всебічному, повному та об`єктивному дослідженню обставин кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Незважаючи на те що майно про арешт якого заявлено клопотання є речовим доказом по кримінальному провадженні, мета, з якою застосовується арешт майна, зокрема забезпечення можливості використання його як доказу про обставини вчинення злочину та формально відповідно до приписів ст. 98 КПК України є об`єктом кримінально протиправних дій. Однак зважаючи на те, що по даному кримінальному провадженню підозра будь-якій особі на час розгляду клопотання, не висувалася, і матеріали додані до клопотання не містять даних, що особа щодо протиправних дій якої внесені відомості до ЄРДР за ст. 382 ч. 1 КК України є суб`єктом даного злочину.

Крім того, слідчий суддя враховує, що ч. 1 ст. 382 КК України такий вид покарання як конфіскація не передбачений, вилучений автомобіль не підлягає спеціальній конфіскації згідно положень ч. 1 п. 4 ч. 5 ст. 96-2 КК України, зважаючи на пояснення надані власником автомобіля під час розгляду клопотання, які не спростовані матеріалами доданими до клопотання. Також у справі не заявлено цивільний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя вважає, що особа, яка подала клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом першим другим частини другої статті 170 цього Кодексу, в зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно транспортний засіб ВАЗ 21091, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , ОСОБА_4 .

Пунктом 2 частини 1 статті 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

В зв`язку з цим негайно повернути власнику тимчасово вилучене майно.

Керуючись ст. ст. 8, 86, 89, 94, 170, 171-173 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування на майно, транспортний засіб ВАЗ 21091 державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , ОСОБА_4 та зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області відмовити, повернувши його власнику чи повноважній особі.
Копію цієї ухвали для виконання вручити прокурору, який звернувся з даним клопотанням та ОСОБА_4 , для відому.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Слідчий суддяОСОБА_1