Провадження № 11-кп/824/509/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000015 від 09.01.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.162, ч.1 ст.366 ,ч.2 ст.384 КК України, повернуто прокурору,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до ухвали суду першої інстанції, 30 травня 2019 року Васильківським міськрайонним судом Київської області отримано вказаний обвинувальний акт та ухвалою вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Ухвалою підготовчого судового засідання Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року задоволено клопотання захисника та повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000015 від 09.01.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.162, ч.1 ст.366 ,ч.2 ст.384 КК України.
В обґрунтування судового рішення зазначається, що в порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України, при викладені у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не зазначено обставин незаконного проведення ОСОБА_7 обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 . За нормами Глави 5 Розділу І КПК України, хід і результати проведення такої процесуальної дії як обшук мають бути зафіксовані у відповідному протоколі. Натомість, в обвинувальному акті не міститься інформації про складення протоколу за результатами обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного 29 грудня 2017 року з 07 години 40 хв. по 10 год. 12 хв. на виконання ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва. Тобто, обставини проведення ОСОБА_7 незаконного обшуку житла потерпілих не встановлено прокурором та, як наслідок не описано їх в обвинувальному акті з конкретним і детальним викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України. Так, в обвинувальному акті лише констатується як факт, що відбувся: «незаконне проведення ОСОБА_7 обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ».
В порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 діяння, що кваліфіковано як незаконне проведення обшуку службовою особою, а саме: не зазначено, чим мав ОСОБА_7 підстави для проведення вказаного обшуку, чи було проведено обшук із дотримання або порушенням положень КПК України.
Стосовно обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України судом встановлено, що суб`єкт вказаного злочину спеціальний, ним може бути осудна особа, яка дає показання як свідок чи потерпілий у справі, призначена експертом, оцінювачем або залучена як перекладач. Проте, у кримінальному провадженні відносно потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_7 не був свідком, потерпілим, експертом, оцінювачем і/або перекладачем. У зв`язку з чим, суд першої інстанції переконаний, що ОСОБА_7 не виконав об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, оскільки він не є суб`єктом вчинення даного злочину. Одночасно, вказані дії обвинуваченого в обвинувальному акті кваліфіковано як «складання завідомо неправдивого показання свідка…», тоді як диспозиція ч.2 ст.384 КК України визначає «завідомо неправдиве показання свідка…». Як наслідок, в обвинувальному акті прокурор помилково кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.384 КК України із застосуванням слова «складання» при тому, що наведена норма кримінального закону не передбачає відповідальності особи за «складання неправомірного показання свідка» а встановлює кримінальну караність діяння за «завідомо неправдиве показання свідка». Фактично, в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 діяння, що кваліфіковано за ч.2 ст.384 КК України, оскільки він не є суб`єктом даного злочину.
Окрім того, в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України суд вбачає такі невідповідності фактичним обставинам справи. В порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 діяння, що кваліфіковано за ч.1 ст.366 КК України, оскільки він не містить даних про те, чи мав право ОСОБА_7 складати наведені офіційні документи, чи здійснював він як слідчий досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 263 КК України, чи мав право ОСОБА_11 здійснювати допит у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України. При цьому, прокурором не надано правову оцінку питанню, чи є протокол слідчої дії офіційним документом в розумінні кримінального закону, чи це є документ вчинення процесуальної дії у відповідному кримінальному провадженні. Вказані вище обставини свідчать про неконкретність обвинувачення, що безумовно вплине на судовий розгляд.
Також, обвинувальний акт не відповідає вимогам закону через відсутність формулювання конкретного обвинувачення та не розкриття характеру дій обвинуваченого по суті кожного із злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувальний акт не відповідає положенням ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінальних правопорушень викладені неповно, не відображають усіх фактичних обставин, що вчиненні ОСОБА_7 суспільно-небезпечних дій та не містять їх належної кримінально-правової кваліфікації, яка б відповідала нормам кримінального закону.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000015 від 09.01.2018 відносно ОСОБА_7 та повернути до Васильківського міськрайонного суду Київської області вказаний обвинувальний акт на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілого зазначає, що законодавець не наділив суд повноваженнями вдаватися в оцінку доказів, що зробив суд на підготовчому засіданні. Аналізуючи обвинувальний акт, вбачається наявність в ньому всіх умов визначених п.5 ч.2 ст.291 КПК України. А сам по собі факт відсутності згадування про протокол обшуку, не є безумовною умовою відсутності вини за проведення незаконного обшуку, оскільки незаконність обушку, може мати своєю складовою і відсутність протоколу обшуку за наслідками його проведення. Або за відсутності підстав для його проведення, що також визначено в ч.2 ст.162 КК України, що і інкримінується обвинуваченому, про що і зазначив суд у своїй ухвалі.
Представник потерпілого звертає увагу на те, що в даному випадку суд вдався до оцінки доказів на стадії підготовчого судового засідання, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Окрім того, стосовно підстави для повернення обвинувального акту щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, апелянт зазначає, що він не погоджується з позицією суду, оскільки диспозиція ч.2 ст.384 КК України кореспондується з обвинуваченням наведеним в обвинувальному акті. Так, із обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у штучному створенні доказів. І суб`єктом в даному випадку, є особа, яка наділена правом (можливістю) збирати (створювати) докази обвинувачення. Під дані умови і підпадає працівник поліції під час здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень. З урахуванням того, що ОСОБА_7 використав штучно створені докази обвинувачення, надавши їх суду, ним закінчено злочин за ч.2 ст.384 КК України.
Щодо підстави для повернення обвинувального акту стосовно обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, апелянт зазначає, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України не здійснювалося, воно було фактове. А виходячи зі змісту обвинувального акту, обвинувачується ОСОБА_7 тому, що в протоколі допитів свідків, вніс недостовірні відомості, що стали підставою для обвинувачення у тяжкому злочині.
Відтак, представник потерпілого зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.162, ч.1 ст.366, ч.2 ст.384 КК України відповідає вимогам ст.291 КПК України.

В свою чергу, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілого, в яких просить залишити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 на ухвалу підготовчого судового засідання Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року без задоволення, а ухвалу суду від 22.11.2019 без змін.
В обґрунтування заперечень захисник зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є абсолютно законною та аргументованою, а апеляційна скарга ґрунтується на помилкових висновках адвоката, який не взяв до уваги ряд фактів, а саме те, що в суду на даній стадії процесу будь яких доказів по справі не було взагалі, а тому він і не міг їх ні досліджувати ні оцінювати та те, що саме на даній стадії процесу, з метою економії процесуального часу та трудових ресурсів суду, законодавець визначив можливість і обов`язок суду встановити чи відповідає вимогам діючого КПК України обвинувальний акт, як чітко регламентований процесуальний документ, який обов`язково повинен бути аргументований викладеними фактичними обставинами кримінального правопорушення.
З огляду на діючі норми КПК України суд абсолютно діяв в межах наданих йому повноважень і з урахуванням діючих вимог закону.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.3 ст.314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно положень ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Перелік вимог до обвинувального акту встановлений ст.291 КПК України, є вичерпним, і передбачає те, що обвинувальний акт має містити відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 убачається, що він містить усі відомості, передбачені ст.291 КПК України, а саме у ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Висновок суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 злочину, як по кожній підставі окремо, так і в їх сукупності є помилковим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки повернення обвинувального акту прокурору може мати місце лише за умови виявлення судом прямої невідповідності положень обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України. Таких невідповідностей колегією суддів не встановлено.

Замість перевірки дотримання слідчим та прокурором вимог ст.291 КПК України при складанні, затвердженні та підписанні обвинувального акту, суд першої інстанції вдався до оцінки фактичних обставин злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні, і не можуть бути підставами для повернення обвинувального акта прокурору.
Дослідження судом обставин справи не є предметом розгляду під час підготовчого судового засідання, а оцінка зібраним і дослідженим доказам надається виключно в ході розгляду кримінального провадження по суті.
Як вбачається з вимог ст.291, зокрема п.5 ч.2 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто прокурором під час складання обвинувального акту в повній мірі додержано вимоги ст.291 КПК України, містить фактичні обставини кримінального правопорушення, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення, а дані відомості, які мають міститись в обвинувальному акті не підлягають розширеному тлумаченню.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника потерпілого є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції по кримінальному провадженні, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000015 від 09.01.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.162, ч.1 ст.366 ,ч.2 ст.384 КК України, повернуто прокурору скасувати.
Матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-317 КПК України.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4