Справа №: 630/641/17 Провадження №1-кп/630/2/20
У Х В А Л А
06 лютого 2020 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

захисників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_5

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

законних представників ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_11

ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин, Харківської області клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у кримінального провадження відносно неповнолітніх ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:
Обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України,

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 раніше обраних запобіжних заходів. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор зазначила, що оскільки провадження не розглянуто по суті, не зникли ризики, які були підставою для обрання обвинуваченим зазначених запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: відсутність житла у ОСОБА_12 , можливість впливу обвинувачених на свідків та перешкоджання розгляду справи, обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, вчинити інші злочини Підстави для обрання обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Відповідно до ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 16 грудня 2019 року відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 лютого 2020 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_11 у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_12 його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора з наступних підстав. На думку ОСОБА_12 клопотання є необґрунтованим, прокурор не довів жодного названого ризику, це лише його припущення, які нічим не підтверджені. Відсутність в нього родини на підконтрольній території нічим не підтверджена, сам він вкзазані обставини заперечує. ОСОБА_12 пояснив, що він не має намірів чинити тиск на інших учасників кримінального провадження, а це лише припущення прокурора, просив розглянути можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ризики, названі прокурором жодним чином не доведені, є лише припущеннями прокурора, та фактично вказані в клопотанні ризики відсутні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_14 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора у зв`язку з необґрунтованістю клопотання та відсутністю правових підстав для його задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_13 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що вже близько двох років прокурор заявляє про якісь ризики, недоведені жодним чином. ОСОБА_13 зазначив, що він має житло, отримує соціальну допомогу як дитина сирота в розмірі 1500 грн. щомісяця, тобто може себе забезпечити, разом з ним зареєстрований дідусь ОСОБА_15 , який міг би йому допомагати. Щодо можливих ризиків впливу на потерпілих, свідків, то ОСОБА_13 зазначив, що він міг чинити тиск, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, але він цього не робив. Як зазначає обвинувачений, прокурор сама сказала, що потерпілі вже допитані та вони не потрібні, тобто, на його думку, немає жодного сенсу чинити тиск на потерпілих та свідків.

Захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 ОСОБА_6 підтримав його позицію.

Законні представники обвинувачених підтримали думки захисників та полягалися на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_11 , його законний представник та захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду. Як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на них процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як передбачено ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Разом з тим, як передбачено правовою позицією ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Строк дії ухвали суду про продовження запобіжного заходу закінчується 13 лютого 2020 року. Однак судове провадження по даному кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу для розгляду, тому строк дії запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 необхідно продовжити.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються особи та дані, які їх характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Разом з тим, як передбачено правовою позицією ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_13 обвинувачується в скоєнні тяжких злочинів На теперішній час не встановлено осіб - родичів, які б змогли здійснювати нагляд за ОСОБА_13 та допомагали йому у вирішені соціально побутових питань. ОСОБА_12 також обвинувачується в скоєнні тяжких злочинів, немає жодних родичів та житла на підконтрольній території України.

ОСОБА_13 зазначає, що він має житло, отримує соціальну допомогу, разом з ним зареєстрований дідусь, який зможе йому допомогти, але надати підтвердження зазначеним обставинам він не зміг надати.

ОСОБА_12 пояснив, що його родичі мешкають на підконтрольній території, йому є де мешкати, але доказів на підтвердження своїх слів надати не зміг.

Стороною захисту не було подано до суду будь-яких доказів про відсутність ризиків.

Однак, суд не вбачає, що запобіжний захід ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вигляді домашнього арешту, забезпечить виконання обвинуваченими їх обов`язків, дотримання останніми належної поведінки, запобігання можливості чинення тиску на потерпілу сторону і свідків та прибуття до суду за першою вимогою.

Тому, клопотання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на те, що ризики, які існували при обранні відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зникли, суд приходить до висновку про необхідність продовження такого запобіжного заходу на 60 днів.

Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення злочинів,у вчиненні яких, обвинувачуються ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також наявність публічного інтересу, у суду не має підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу.

При цьому суд враховує, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не є особами, щодо яких не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України.

Висновок суду щодо необхідності продовження строку дії покладених на обвинувачених обов`язків до вказаного строку ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують їх застосування.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 181, 194, 199 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 задовольнити повністю.

В задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відмовити.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань № 27 Державної пенітенціарної служби України продовжити на 60 днів до 05 квітня 2020 року включно.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань №27 Державної пенітенціарної служби України продовжити на 60 днів до 05 квітня 2020 року включно.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді домашнього арешту продовжити на 60 днів до 05 квітня 2020 року включно, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 21.00 год. по 07.00 годину наступного дня.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_11 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю за поведінкою неповнолітнього ОСОБА_11 направити до Холодногірського ВП ГУНП України в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Люботинський міський суд Харківської області протягом 7 днів, а обвинуваченими в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя(підпис) ОСОБА_1