ЄУН 174/45/20
н/п 1-кп/174/35/2020
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2020 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000003 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, вдівець, не працює, військовозобов`язаного, проживаючого без реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.04.1999 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ст.229-8, 42, 44, 45 КК України (всі в редакції КК України від 28.12.1960 року) до 1 року позбавлення волі умовно, з виправним строком 2 роки;

- 18.05.2001 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ст.140 ч.3, 43 КК України до 4 років позбавлення волі; ухвалою судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2001 року,

вирок змінений , засуджений за ст.140 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ст.43 КК України (всі в редакції КК України від 28.12.1960 року), виключена; звільнений з Криворізької ВК-80 Дніпропетровської області 15.10.2003 року по постанові Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2003 року умовно-достроково на 10 місяців;

- 30.09.2004 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області по ч. 2 ст.307 , 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільнений з Софіївської ВК-45 Дніпропетровської області 04.06.2008 року по постанові Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2008 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 2 дні;

- 02.06.2011 року Вільногірським міським судом за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 27.09.2014 року з Ігренського ВЦ №133 Дніпропетровської області умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 11 днів,

у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Повторно, ОСОБА_5 , 03.01.2020 р., близько 22.20 год. знаходився біля трансформаторної підстанції, яка розташована на відстані 10 м від шостого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , де побачив велосипед марки «Україна», у результаті чого у останнього раптово виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеду марки «Україна», який належить ОСОБА_6 .
У той же день, тобто 03.01.2020 р., близько 22.25 годин, ОСОБА_5 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, продовжуючи знаходитись біля трансформаторної підстанції, яка знаходиться на відстані 10 м від шостого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , впевнившись, що за його злочинними діями не спостерігають сторонні особи, діючи повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме велосипед марки «Україна» із рамою зеленого кольору, бувшого у користуванні, вартістю 1132,00 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю і показав, що 03.01.2020 р., близько 22.30 год. проходив повз будинок АДРЕСА_2 , де біля трансформаторної будки побачив велосипед, поблизу якого нікого не було. Забрав цей велосипед та поїхав на ньому на шиномонтаж, де накачав колеса та запропонував сторожу купити цей велосипед за 200 грн. Він погодився, віддав йому 100 грн., пообіцявши решту віддати наступного дня, а він передав йому велосипед та пішов додому. По дорозі йому зателефонували з поліції та спитали, чи не знає він, хто викрав велосипед. У вчиненому зізнався, розповів, кому продав велосипед, який було вилучено. З кваліфікацією його дій, вартістю майна згоден, у вчиненому щиро кається.

Докази по справі в судовому засіданні досліджені згідно ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються і суд вважає їх встановленими та доказаними у суді.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_5 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Таким чином, факт вчинення злочину ОСОБА_5 знайшов своє підтвердження в суді, а його дії слід кваліфікувати по ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання, особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить рецидив злочину.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд на підставі ч.1 ст.66 КК України відносить його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується посередньо, на обліку у лікаря- психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, не працює.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 20 від 16.01.2020 р., ОСОБА_5 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і в теперішній час виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Під час інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (ас.54-57)

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним) та пропорційним (відповідати тяжкості правопорушення та не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005р., «Ізмайлов проти Росії» від 16.10. 2008 р.).

Врахувавши обставини справи, особу обвинуваченого, дані досудової доповіді органу пробації, згідно з якою виправлення ОСОБА_5 можливо без позбавлення чи обмеження волі, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази: велосипед марки «Україна», який знаходиться на збереженні у потерпілого ОСОБА_6 згідно зберігальної розписки - слід залишити власнику.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 367- 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75, п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речові докази: велосипед марки«Україна», який знаходиться на збереженні у потерпілого ОСОБА_6 згідно зберігальної розписки - залишити власнику.

На вирок протягом тридцяти діб з моменту його проголошення може бути подано апеляцію в Дніпровський апеляційний суд через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_1