ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/72/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції: 640/1351/18
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , 1976 року народження, громадянин України, уродженець с. Друге Красноармейське, Вовчанського району Харківської області, не працюючий, мешканець м. Харкова, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки, -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком за ч.3 ст. 185 КК України - не відбутої частини покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до моменту набрання вироком суду законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з дня його фактичного затримання 26.12.2017 року.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 5, ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIIIвід 26.11.2015 року) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 26.12.2017 року по 12.12.2018 року включно, у строк відбування покарання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 за експертні послуги 988 грн. 70 коп.

Доля речових доказів вирішена згідно ст. 100 КПК України.

Вироком встановлено, що 03.11.2016 приблизно о 03 год. 00 хв. ОСОБА_7 , діючи в групі з невстановленою в ході досудового розслідування особою, повторно, знаходячись на сходинковому майданчику між 4-м та 5-м поверхами першого під`їзду, будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження замка вхідних дверей підсобного приміщення, призначеного для зберігання речей, незаконно проникли до нього, звідки умисно, таємно викрали належне ОСОБА_11 майно, а саме: велосипед «Еаstеrn Меtаlhеаd 2009 Rеd», вартістю 6326 грн. 00 коп. згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №553 від 13.12.2017.
Крім того, діючи в продовження свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, того ж дня у вказаний проміжок часу, знаходячись на сходинковому майданчику між 8-м та 9-м поверхами вказаного під`їзду, ОСОБА_7 , діючи в групі з невстановленою в ході досудового розслідування особою, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження замка вхідних дверей підсобного приміщення, призначеного для зберігання речей, незаконно проникли до нього, звідки умисно, таємно викрали належне ОСОБА_9 майно, а саме велосипед «DRАG zх-5», вартістю 5390 грн. 00 коп. згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №553 від 13.12.2017
Заволодівши таємно вищевказаним майном, ОСОБА_7 разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою, залишили місце вчинення злочину, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 6326 грн. 00 коп. та потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 5390 грн. 00 коп.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадання чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він просить вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що в матеріалах провадження немає доказів його причетності до цього злочину та свідки з потерпілими безпосередньо не бачили його, як особу, яка вчинила крадіжку. Вважає, що він був незаконно заарештований, а проведений обшук у нього вдома є також незаконним. Вказує на те, що вирок був оголошений за відсутності потерпілих та захисника ОСОБА_8 .

Представник потерпілих ОСОБА_12 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 до початку апеляційного розгляду, в порядку ст. 403 ч. 3 КПК України, подали заяви про відмову від своїх апеляційних скарг.

Також, апеляційну скаргу на даний вирок подав захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , однак ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року ця апеляційна скарга була йому повернута.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 , а також доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів,дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Доводи обвинуваченого щодо проведення незаконного обшуку в квартирі, де він мешкає та незаконного його затримання є неспроможними.
Відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2017 року (а.п.64 т.1) клопотання слідчого СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 К України було задоволено та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 про дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_2 , в якій зареєстрований ОСОБА_7 та належить ОСОБА_15 .
Таким чином, доводи обвинуваченого щодо незаконності застосування до нього запобіжного заходу, а також незаконності обшуку в квартирі, де він зареєстрований, не відповідають дійсності та не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.
Крім того, апеляційний довід обвинуваченого щодо безпідставної відмови у допиті свідків, а саме ОСОБА_16 та ОСОБА_17 колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки згідно відомостей, що зафіксовані на звукозаписі ( арк. 92 т.2), суд 11.12. 2018 р. в судовому засіданні, з дотриманням вимог ст. 350 КПК України, розглядав зазначене клопотання обвинуваченого, заслухавши попередньо думку учасників судового провадження. Як слушно пояснював прокурор - ОСОБА_16 є матір`ю обвинуваченого, а ОСОБА_17 є його співмешканкою, про що обвинуваченому та його захиснику було достовірно відомо на час досудового розслідування та внаслідок необхідності їх допиту на переконання обвинуваченого, сторона захисту повинна була відкрити відомості про наявність цих доказів, але всупереч вимог ст. 290 ч. 12 КПК України такі процесуальні дії вчинені не були. Вказані обставини свідчать про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відмови в допиті зазначених свідків за клопотанням обвинуваченого, оскільки сторона захисту під час закінчення досудового розслідування не скористалася своїм правом заявити про наявність таких доказів та повідомити про це сторону обвинувачення, а суд в такому випадку позбавлений процесуальної можливості допустити ці відомості до дослідження під час судового розгляду.
Разом з цим належить врахувати,що згідно відомостей, які зафіксовані на звукозаписі в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що вона проживає в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 . Між 8-м та 9-м поверхом знаходиться кладова кімната, в якій вона зберігає господарські речі, велосипед. Кладова закривалась на замок. 03.11.2016 року вранці їй в двері квартирі подзвонив сусід ОСОБА_18 та повідомив, рано вранці невідомі взломали кладову та викрали велосипеди, і він бачив як велосипеди вивозились з під`їзду. З нею в квартирі був її родич ОСОБА_19 . Вона з ОСОБА_20 та з ОСОБА_21 пішли до кладової та побачили, що двері кладової зламана і велосипеда не було. Велосипед був 2014 року, новий, спортивний. Потім ОСОБА_21 пішов, і десь через годину повернувся та віддав вкрадений велосипед, та розповів, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 за слідами від коліс велосипедів знайшли будинок та крадія, та викликали поліцію, і в процесу переговорів чоловік віддав велосипеди, щоб справу закрити. Цивільний позов підтримала, просила його задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що він проживає в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 , між 4-м та 5-м поверхом знаходиться «кладовая», яка зачиняється металевими дверима, які запираються на ключ, у «кладовій» знаходяться різні господарські речі, велосипед, інструменти. 03.11.2016 приблизно о 4 год. ранку подзвонив в двері його квартири сусід з квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_18 та повідомив, що двоє незнайомих понесли по сходах два велосипеди, один з яких схожий на його ( ОСОБА_11 ), який був яскраво-малинового кольору спортивний. Він з ОСОБА_21 пішли в «кладову» та побачили, що замок був зламаний, серцевина замка лежали поряд, двері прикрити. Відкривши двері клодової, побачили, що його велосипеда немає. Він разом з ОСОБА_21 побігли по слідам від коліс велосипеда, які залишалися на снігу. Сліди розійшлись біля одного будинку, ОСОБА_21 побіг по одному сліду, а він - по другому. По цим слідам він з ОСОБА_21 то сходився, то розходився, і так вони добігли до першого під`їзду будинку АДРЕСА_4 . Сліди від коліс на снігу чітко привели до цього під`їзду, двері до під`їзду були зачинені. Денис подзвонив та викликав поліцію. Під`їхала поліція. Весь час вони знаходилися біля під`їзду. Потім десь о 6-й годині вийшла літня жінка з собачкою, на питання поліції остання відповіла, що в цьому під`їзді проживає чоловік, який постійно з 4-х до 6-ти приїжджає на велосипеді, а потім вранці в розібраному стані їх вивозить на мікроавтобусі. Жінка сказала точніше спитайте в квартирі. Потім приїхали оперативні працівники поліції, які пройшлись по всьому під`їзду та всіх поверхах, однак велосипедів не знайшли. Коли вони піднялись на 9-й поверх, то з ліфту до цього тамбуру вели два сліди від велосипедів. Потім з тамбуру вийшла жінка, яка проживала в квартирі АДРЕСА_5 та представилася мамою обвинуваченого ОСОБА_24 , та сказала, що їй потрібно на роботу, щоб розбирались самі. Працівники поліції та він побачили в тамбурі на лінолеумі сліди від широких шин велосипеду. Працівники поліції попросили відкрити двері квартири, однак мати обвинуваченого відмовилася. Працівники поліції почали стукати в двері квартири, однак обвинувачений не відкривав, сказав, що не пустить нікого. Обвинувачений трохи відкрив двері та сказав, що нічого не знає з приводу крадіжки. Потім обвинувачений вийшов з квартири, однак в квартиру нікого не пустив. Потім обвинувачений з оперативниками кудись поїхали, і через хвилин 40 повернулися. Після чого, оперативний працівник сказав йому, що у обвинуваченого є адвокат і без дозвільних документів в квартиру зайти не вдасться, однак запропонував, що обвинувачений поверне вкрадене, якщо ОСОБА_22 відмовиться від заяви до поліції. Обвинувачений хоче повернути йому велосипед, щоб справу закрити. Однак, він наполягав, щоб вкрадене майно віддали негайно, йому не потрібно ніяких угод, або ж він буде дзвонити в прокуратуру, інші органи. Потім підійшов обвинувачений та сказав, що ввечері він все йому поверне, однак він вимагав вкрадене майно повернути негайно, і весь цей час він знаходився біля цього під`їзду та сказав, що нікуди не піде, доки не повернуть викрадене майно. Десь з 7-ї до 8-ї години обвинувачений пішов, зайшов в під`їзд, повернувся через 10 хвилин та сказав піти з ним. Він з ОСОБА_21 пішли за обвинуваченим, піднялися на 5-й поверх і на балконі загального користування обвинувачений сказав, що «так ось ваші речі лежать». Він побачив свій велосипед та другий велосипед, а також побачив свою сумку туристичну, набір інструментів. Обвинувачений сказав забирайте речі, а він спитав «хто вкрав речі?», на що обвинувачений відповів, що це він вкрав, однак йому це не потрібно, він на іспитовому строку. Він з ОСОБА_21 забрали речі, два велосипеди та пішли на вихід. Працівники поліції спитали, чи це його речі, чи це все, він підписав документи та поїхали додому. Біля його під`їзду чекав сусід ОСОБА_25 , і він віддав йому білий велосипед, який належав дружині ОСОБА_25 . Наступного дня до нього прийшли сусіди та спитали, чого ж він не написав на крадія заяву, оскільки крадіжки велосипедів вчиняються постійно. Тому він зв`язався з адвокатом та написав заяву до поліції з приводу крадіжки. Цивільний позов підтримав та просив його задовольнити.
Свідок ОСОБА_26 пояснив, що він проживає разом з дружиною в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 . 03.11.2016 року приблизно о 4-й годині ранку його розбудила дружина, оскільки почула якийсь шум в під`їзді. Він відкрив двері, вийшов на площадку та з верхніх поверхів він почув якийсь шум. Він повернувся до квартири та почав одягатися, щоб з`ясувати ці причини. Коли одягався, почув тупотіння по сходинах вниз, поглянув в дверний глазок та побачив, як два чоловіки спускаються з рожевим та білим велосипедами. Після чого, він підійшов до вікна та побачив, як невідомі сіли на велосипеди та роз`їхалися в різні сторони. Оскільки у його сусіда є схожий велосипед, він пішов та розбудив сусіда, та вони пішли в кладову, де побачили, що двері кладової зламані і велосипеда не було. Вони вийшли з під`їзду та побачили на снігу сліди від коліс велосипедів, і вони пішли по цим слідам; сліди то сходились, то розходились, і ці сліди довели їх до першого під`їзду будинку АДРЕСА_4 . Він з мобільного телефону викликав поліцію, десь о пів на шосту приїхала поліція. Потім з під`їзду вийшла літня жінка з собакою і вони спитали, чи не бачила вона чоловіків, які заходили до під`їзду на велосипедах. Вона відповідала, що в квартирі АДРЕСА_6 проживає молодий чоловік, який періодично з 4-х до 6-ти ранку приїжджає на різних велосипедах, а вдень в розібраному стані велосипеди грузить в мікроавтобус. Потім поліцейські оформлювали показання, потім він з ОСОБА_22 та поліцейськими піднялися на 9-й поверх в квартиру АДРЕСА_6 , оскільки жінка сказала, що мати цього чоловіка в цей час виходить на роботу. З тамбуру виходила жінка, поліція попросила покликати її сина, однак жінка спочатку закрила тамбур, потім відкрила, і в тамбурі вони побачили на підлозі вони побачили сліди від шин велосипеда. Жінка покликала сина це був обвинувачений ОСОБА_24 , який вийшов в тамбур та сказав, що без адвоката він в квартиру нікого не впустить. Потім обвинувачений поїхав з оперативниками до райвідділу, ОСОБА_22 залишився на сходинко вій площадці з працівниками поліції, а він поїхав додому, щоб взяти ОСОБА_22 одяг, оскільки було холодно. В своєму під`їзді він подивився чи не зламані інші комори, і зустрів ОСОБА_27 та її родича, яким і розповів про ці події, після чого він поїхав знову до будинку АДРЕСА_4 . Потім один з оперативників сказав, що у обвинуваченого є адвокат і без нього в квартиру не потрапити, однак запропонував, що обвинувачений поверне вкрадене, якщо ОСОБА_22 відмовиться від заяви до поліції. ОСОБА_22 наполягав, щоб велосипеди повернули негайно. Все це відбувалось біля під`їзду. після чого, поліцейський переговорив з обвинуваченим, який дав згоду повернути велосипед негайно. Після чого, обвинувачений сам заходив в під`їзд та виходив, повернувся через 10 хв., і він з ОСОБА_22 та обвинуваченим піднялись на 5-й поверх, де на загальному балконі побачили сумку, велосипед ОСОБА_22 , та велосипед ОСОБА_28 . Обвинувачений попросив, щоб вони забрали велосипеди та забрали заяву в поліції, оскільки обвинувачений вже перебуває на умовному терміні. ОСОБА_22 підписав поліції документи, після чого, він з ОСОБА_22 поїхали додому та віддалу родичу ОСОБА_29 ОСОБА_20 її велосипед.
Згідно показань зазначених осіб, об`єктивно вбачається, що після того, як ОСОБА_26 та ОСОБА_11 потрапили до під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_4 то вони разом із працівниками поліції перевірили всі поверхи на наявність велосипедів, однак їх не було. Коли мати ОСОБА_7 ОСОБА_15 відкрила тамбур в якому знаходиться квартира обвинуваченого, то на підлозі свідок та потерпілий чітко бачили мокрі сліди від протекторів велосипедів.
Поряд з цим, під час проведення обшуку у квартирі ОСОБА_7 інших велосипедів, які б належали останньому, виявлено не було.
Таким чином, до пояснень ОСОБА_7 щодо непричетності до вчинення крадіжки цих велосипедів та щодо того, що він знайшов ці велосипеди на іншому поверсі у своєму під`їзді та повернув їх потерпілим колегія суддів ставиться критично та розцінює їх як спробу уникнути покарання, про що обґрунтовано навів свої висновки суд першої інстанції в оскаржуваному вироку (арк. 99 т.2).
Згідно фактичних відомостей, безпосередньо досліджених судом першої інстанції, вбачається, що з моменту як свідок ОСОБА_26 та потерпілий ОСОБА_11 підійшли до під`їзду де проживає ОСОБА_7 , до якого привели їх сліди на снігу від колес велосипедів, впродовж їхнього спілкування із працівниками поліції та до моменту повернення ним ОСОБА_7 велосипедів, - інших осіб з велосипедами до під`їзду не заходило та з під`їзду не виходило. Зазначеним обставинам суд дав належну та правильну оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Відповідно до протоколу про проведення слідчого експерименту (а.п. 243 т.1) від 12.12.2017 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 у присутності понятих, будучі повідомлений про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань показав, як 03.11.2018 року він зі своїм сусідом ОСОБА_26 впевнившись що його велосипед був викрадений невідомими особами, по слідам колес від велосипедів, які залишились на снігу, дійшли до 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_4 народів, а потрапивши у тамбур квартири АДРЕСА_6 цього під`їзду помітили на підлозі вологі сліди від велосипедів. Через деякий час саме ОСОБА_30 віддав їм викрадені їх велосипеди.
Також, відповідно до протоколів пред`явлення речей для впізнання від 22.01.2018 року (т.2 а.п. 21-24, 25-28, 29-32), в присутності понятих потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_31 впізнали велосипеди, які були викрадені з будинку АДРЕСА_1 та забрали їх з 5-го поверху будинку АДРЕСА_4 .
Отже, версія щодо непричетності до злочину та доводи обвинуваченого про незгоду з вироком суду першої інстанції внаслідок недоведеності його вини, його твердження про суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини в інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.
Крім того, враховуючи те, що під час досудового розслідування, а також в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 не давав визнавальних показань, колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції вирішував питання щодо винуватості обвинуваченого з решти доказів, що надані стороною обвинувачення, тобто висновки суду з цього приводу не ґрунтуються на показаннях ОСОБА_7 . Отже його твердження про застосування до нього недозволених методів дізнання з боку працівників поліції об`єктивно не пов`язано з встановленням його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, але його заява з цього приводу підлягає ретельній перевірці в порядку, передбаченому ст. 214 КПК України, внаслідок чого, про зазначені обставини належить повідомити прокурора щодо вжиття заходів, передбачених чинним КПК України, для перевірки вказаних у поясненнях ОСОБА_7 обставин.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які обумовлюють скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України а саме таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб. Ці висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони підтверджуються в повному обсязі сукупністю наведених судом у вироку доказів, які ретельно перевірені колегією суддів під час апеляційного розгляду.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що обвинувачений не зможе виправитися та перевиховатися без ізоляції його від суспільства.
Колегія суддів вважає цей довід слушним, оскільки ОСОБА_7 судом першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано було обрано покарання саме у виді позбавлення волі.
Також колегія суддів бере до уваги довід прокурора щодо не відшкодування ОСОБА_7 завданої матеріальної шкоди потерпілим, оскільки викрадене майно було ним фактично повернуто потерпілим, що підтверджується заявами потерпілих (а.п.33, 34 т.2).
Крім того, прокурор в своїх поясненнях звертає увагу на те, що новий умисний корисливий злочин ОСОБА_32 було вчинено під час випробування в період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про його анті соціальну поведінку та відсутність умов для виправлення.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання керувався ч.1 ст. 71 КК України, що свідчить про те, що суд першої інстанції призначаючи покарання врахував факт вчинення ОСОБА_7 злочину у період іспитового строку за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі, а також суд об`єктивно врахував відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 вчинив злочин в період випробування за попереднім вироком, відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано зазначені у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченому, і це об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення ( арк.95- 101).

Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання ОСОБА_7 , суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65 КК України, призначивши покарання в межах санкції ст. 185 ч.3 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має не зняті та не погашені судимості, вчинив злочин в період іспитового строку, за місцем мешкання характеризується негативно, перебуває на диспансерному обліку з синдромом залежності від психостимуляторів, при цьому було враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Поряд з цим належить врахувати те, що суд призначив ОСОБА_7 покарання не в максимальному розмірі, що передбачений санкцією ч.3 ст. 185 КК України, яка містить більш сувору міру покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для скасування або зміни вироку за доводами апелянтів, колегія суддів не вбачає.

Крім того, суд першої інстанції розглянув цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , зазначивши, що останнім була завдана моральна шкода у зв`язку із спричиненням потерпілим моральних страждань, які позначили негативні зміни у їх житті, що призвело до порушення звичайних життєвих зв`язків та звичок потерпілих, потребувало від них додаткових зусиль для організації їх життя та виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості частково задовольнив позовні вимоги потерпілих.

Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку були в повній мірі виконані вимоги ст. 368 ч.1 п.7 КПК України щодо вирішення цивільних позовів потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди.

Поряд з цим належить врахувати що, у резолютивній частині вироку зазначено, що ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26.12.2017 року по 12.12.2018 року включно.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись.
Згідно частини другої Прикінцевих положень Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Отже, вирок від 12.12.2018 року стосовно ОСОБА_7 не набрав законної сили 12.12.2018 року, а тому ці вказівки суду першої інстанції є передчасними та відповідно до вищенаведеного Закону підлягають зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону № 838 VIII від 26.1.2015 року) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.12.2017 року по 16.01.2020 року включно.

Повідомити прокурора щодо вжиття заходів, передбачених чинним КПК України, для перевірки вказаних у заяві ОСОБА_7 обставин.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4