УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю серетаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу управління розслідування кримінальних проваджень ГСУ ФР Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000063 від 08.11.2019 року, за ч.3 ст. 212 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
13 грудня 2019 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу управління розслідування кримінальних проваджень ГСУ ФР Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000063 від 08.11.2019 року, за ч.3 ст. 212 КК України.

Вказане клопотання передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 16 грудня 2019 року.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення слідчого ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не відповідає вимогам, які ставляться до даного виду клопотань, а тому підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак як вбачається зі змісту клопотання про арешт майна та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження, слідчим зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону не дотримано.

Зокрема у клопотанні слідчого не зазначено перелік і види майна, що належить арештувати.

Так, у клопотанні прокурор просить винести ухвалу про накладення арешту компетентними органами Латвійської республіки на грошові кошти фізичної особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , які знаходяться на банківських рахунках, у тому числі на рахунку № НОМЕР_2 , відкритих у ABLV Bank, AS (23 Elizabetes Street, Riga, LV-1010, Latvia), та видаткових операцій по даних рахунках за виключенням операцій зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів).

Разом з тим у клопотанні слідчим в порушення вимог п.2 ч.2 ст. 171 КПК України не зазначено сум грошових коштів, які знаходяться на рахунках фізичної особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , які знаходяться на банківських рахунках, у тому числі на рахунку № НОМЕР_2 , відкритих у ABLV Bank, AS (23 Elizabetes Street, Riga, LV-1010, Latvia), що перешкоджає слідчому судді оцінити розумність і співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для цієї особи.

Окрім того, у клопотання не зазначено конкретних номерів рахунків фізичної особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , де знаходяться грошові кошти, на які слідчий просить накласти арешт.

При цьому слідчий суддя нагадує, що судове рішення має бути чітким та зрозумілим і не викликати сумнівів чи протиріч при його виконанні. Однак відсутність відомостей щодо конкретних номерів рахунків, в разі ухвалення слідчим суддею рішення про арешт грошових коштів на таких рахунках, може призвести до неможливості його виконання, а отже завдання кримінального провадження не буде досягнуто.

Крім того, до клопотання слідчим не долучено документи на обґрунтування обставин, які викладені у клопотання, про що зазначено слідчим у судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись вимогами ст.ст. 170-172, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:
Клопотання клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу управління розслідування кримінальних проваджень ГСУ ФР Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000063 від 08.11.2019 року, за ч.3 ст. 212 КК України повернути та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1