ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0002859 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 187, ст. 257, ч.1 ст. 263 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 лютого 2020 року включно,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалусуду, якою йому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою -скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не обгрунтував доказами обвинувачення щодо вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також не вказав, якими доказами підтверджуються ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Вказує на те, що суд обгрунтовує своє рішення лише тяжкістю злочину, що інкримінується, та тяжкістю покарання, що загрожує.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 лютого 2020 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких корисливих кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, а також у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, він офіційно не працевлаштований, і тому не має постійного джерела доходу, тому існують ризики, що він буде переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, які на цей час не допитані судом, може вчинити інші кримінальні правопорушення або іншим чином буде перешкоджати кримінальному провадженню.
Також зазначено, що з урахуванням вищевикладеного, стадії процесу, а саме, що не всі потерпілі та свідки обвинувачення допитані судом, а матеріали кримінального провадження, у тому числі протоколи допиту цих осіб із зазначенням повних відомостей відкриті сторонам кримінального провадження, підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який не вбачається.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськаперебуває обвинувальний акт № 0002859від 25.10.2016 рокущодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 187, ст. 257, ч.1 ст. 263 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 16.03.2017 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 05.12.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що на цей час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання, а саме: переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, які на цей час не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки обвинувачений підозрюється у вчиненні ряду особливо тяжких корисливих кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, а також у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, окрім того ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, тому не має постійного джерела доходу.
Відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи обвинуваченого щодо не обгрунтування судом доказами вчинення ним інкримінованих йому злочинів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4