Справа № 755/244/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1
секретаря судового засіданняОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурораОСОБА_3
обвинуваченогоОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2019 за № 0007635 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, з повною загальною середньою освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:

судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 12.09.2019 за місцем свого проживання, через мережу Інтернет, замовив психотропну речовину, а саме «амфетамін», у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на незаконне придбання психотропної речовини «амфетамін», ОСОБА_4 цього ж дня з власної банківської картки перерахував грошові кошти невстановленій досудовим розслідуванням особі у розмірі 400 грн., після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа надіслала на мобільний телефон ОСОБА_4 смс-повідомлення, в тексті якого вказала місцезнаходження придбаної ним психотропної речовини «амфетамін», а саме біля житлового будинку № 19-А по проспекту Соборності в м. Києві.

Прибувши за вказаною адресою цього ж дня ОСОБА_4 приблизно о 05:20 год. забрав 1 (один) поліетиленовий прозорий пакет з психотропною речовиною «амфетамін», тим самим незаконно придбавши вищевказану психотропну речовину, яку поклав до власної наплічної сумки, яка була при ньому, чим почав її незаконно зберігати при собі.

12.09.2019 приблизно о 05:30 год. за адресою: м. Київ, пр-т Соборності, 19-А, співробітниками поліції виявлено ОСОБА_4 , який повідомив, що зберігає при собі без мети збуту психотропну речовину амфетамін.

В подальшому 12.09.2019 в період часу з 06:19 год. до 06:20 год. за адресою: м. Київ, пр-т Соборності, 19-А, слідчо-оперативною групою Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, в присутності двох понятих було проведено огляд місця події, під час здійснення якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно надав для вилучення з власної наплічної сумки 1 (один) поліетиленовий прозорий пакет з психотропною речовиною «амфетамін», загальною масою 0,481 г, яку ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Згідно висновку експерта № 11-2/6063 від 30.10.2019, надана на дослідження порошкоподібна речовина темно-рожевого кольору масою 1,045 містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін. Маса амфетаміну в речовині становить 0,481 г.

Амфетамін, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список №2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІІ», є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу, щиро розкаявся у вчиненому.

Останній також виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.
При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд у ракурсі кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, з огляду на дійсність факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності та відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини того ж Кодексу, кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки він вчинив незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; згідно довідки № 425159 від 26.12.2019 Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» ОСОБА_4 , перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11.11.2002 з діагнозом: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів Синдром залежності, з огляду на що вважає за необхідно зауважити, що відповідно до висновку Об`єднаної падати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 квітня 2019 року в справі № 213/1425/17, сам собою факт перебування особи на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не може свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права, а отже і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК. При здійсненні судового провадження питання про залучення захисника необхідно вирішувати виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо. За даних обставин, з урахуванням поведінки обвинуваченого на момент вчинення злочину та розгляду цього кримінального провадження, не виявлено відомостей, які б слугували достатніми підставами ставити під сумнів здатність обвинуваченого повною мірою реалізувати свої права, тому у цьому випадку відсутні передумови обов`язкової участі захисника. Разом з тим суд враховує, що обвинувачений має місце реєстрації та проживання; стан здоров`я, молодий вік, спосіб життя (раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, відсутність на утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, працює, хоч і неофіційно), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у побуті виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію злочину за ст. 12 КК України, який у даному випадку є злочином середньої тяжкості, особливості й обставини його вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 309 КК України у виді штрафу, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді штрафу, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, тому визначене судом покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України. Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 1 700 (одна тисяча сімсот ) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення хімічної експертизи у сумі 1 256 гривень 08 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007635 від 12.09.2019, знищити.

Вирок суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_5