Дата документу 20.01.2020 Справа № 937/27/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/27/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/105/20 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 3 січня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за № 000001 від 01.01.2020 року за ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального Управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_9 за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, яке обґрунтовано наступним.

Слідчим управлінням здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000001 від 01.01.2020 року за ч. 1 ст. 286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.01.2020 у м. Запоріжжі по проїзній частині вул. О. Говорухи зі сторони Набережної магістралі в напрямку вул. Космічної, в районі будинку № 59 А, за участю автомобіля ВАЗ-21093, д/н НОМЕР_1 , під керуванням старшого сержанта в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_10 та пішохода ОСОБА_11 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.
01.01.2020 винесено постанову про визнання автомобіля ВАЗ-21093, д/н НОМЕР_1 , речовим доказом та його приєднання до матеріалів кримінального провадження із визначенням місця зберігання на території спеціального майданчика для утримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140.
Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , зареєстрованого 11.09.2019 в ТСЦ № 2342 належить ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою збереження речового доказу, слідчий просив накласти арешт на вказаний транспортний засіб.

Ухвалою слідчого судді від 03.01.2020 клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , зареєстроване 11.09.2019 в ТСЦ № 2342.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах власниці майна, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що прокурор відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , яким погоджено клопотання слідчого, не є процесуальним керівником, оскільки станом на момент погодження клопотання відомості про нього як процесуального керівника не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а в матеріалах справи відсутня постанова про визначення процесуального керівника у кримінальному провадженні. Також прокурор ОСОБА_6 не є прокурором Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, який є самостійним підрозділом Генеральної прокуратури.

На вказані обставини не звернув увагу слідчий суддя при розгляді клопотання.

На підтвердження своїх доводів апелянт посилається на висновок, викладений у постанові ВС від 17.12.2019 у справі № 235/6337/18.

На думку апелянта, відсутність процесуального керівника вказує на те, що клопотання про накладення арешту не підписане, оскільки у прокурора відсутні повноваження, отже клопотання не відповідає ч. 1 ст. 171 КПК України.

Посилаючись на п. 3 ч. 4 ст. 216 КПК України, адвокат вважає, що у слідчих ДБР відсутні повноваження здійснювати досудове розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України.

Окремо зазначає, що слідчий у клопотанні не наводить та не обґрунтовує жодного ризику, передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, пославшись на те, що слідчий суддя не звернув увагу на відсутність постанови про призначення прокурора та відсутність цих відомостей в ЄРДР. Вважає, що прокурор ОСОБА_6 не мав повноважень підписувати клопотання. Також зазначив, що кримінальне провадження непідслідне ДБР.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що його 02.01.2020 включено до групи прокурорів та визначено старшим цієї групи. Надав суду постанову заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_12 від 02.02.2020 при визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні. Вказав на те, що сержант Національної Гвардії є працівником правоохоронного органу, а тому досудове розслідування здійснює ДБР. Зазначив, що потерпіла померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши доповідача по справі, вислухавши апелянта, прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з клопотання слідчого, воно подано у зв`язку з необхідністю збереження речових доказів, тобто з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Зазначений у клопотанні транспортний засіб був вилучений в ході огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до протоколу огляду місця ДТП від 01.01.2020 та фото таблиці до нього транспортний засіб отримав характерні для обставин події ДТП механічні пошкодження (а.с. 4-13), тобто є підстави вважати, що він зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.
Відомості про вказане кримінальне правопорушення за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Тобто, вилучене майно відповідає критерію речового доказу, зазначеного у ст. 98 КПК України, а тому його вилучення в ході огляду та подальше накладення арешту з метою збереження як речового доказу відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Колегія суддів відхиляє доводи адвоката про те, що клопотання погоджено із прокурором, який не визначений процесуальним керівником, адже надана прокурором ОСОБА_6 апеляційному суду постанова заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_12 від 02.02.2020 про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні підтверджує те, що у кримінальному провадженні № 000001 від 01.01.2020 визначено групу прокурорів у складі прокурорів другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Запорізьку область, старшим групи прокурорів визначено прокурора вказаного відділу ОСОБА_6 , який і погодив клопотання слідчого вданому провадженні про арешт майна.
При цьому перевірка повноважень прокурора щодо участі у кримінальному провадженні під час досудового розслідування може бути здійснена апеляційним судом, про що прямо зазначає постанова Верховного Суду від 17.12.2019 у справі № 235/6337/18, на яку посилається апелянт.

Перевіряючи довід апеляційної скарги, що досудове розслідування здійснює неуповноважений орган досудового розслідування, колегія суддів виходить з наступного.

За положеннями п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів Державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, зокрема, вчинених працівником правоохоронного органу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» № 876-VII від 13.03.2014 Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки тощо.

Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася за участі старшого сержанта в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України ОСОБА_13 , який відповідно до наведеного вище є працівником правоохоронного органу, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що досудове розслідування здійснює неуповноважений орган досудового розслідування.

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, який врахував правові підстави для накладення арешту на майно, перевірив його мету, та вважає, що слідчим суддею дотримано баланс між інтересами суспільства та правами окремої особи на мирне володіння майном.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали суду, при розгляді клопотання не допущено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 155, 157, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , яка подана в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 3 січня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за № 000001 від 01.01.2020 року за ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4