В И Р О К
іменем України
Справа № 147/759/19

Провадження № 1-кп/126/343/2019

"10" грудня 2019 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь кримінальне провадження №000090 від 17.04.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Косіно, Зуєвського району Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, непрацюючого, з середньою освітою, раніше судимого:

- 07.11.2012 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 10.06.2019 Ладижинським міським судом Вінницької області за ст. 185 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14.04.2019 близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_4 , проходячи біля домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , побачив, що біля вхідної хвіртки вказаного будинку знаходиться велосипед марки «Ardis», якого потерпіла ОСОБА_5 залишила без нагляду на невеликий проміжок часу. В той час у ОСОБА_4 виник прямий умисел на крадіжку чужого майна, а саме велосипед марки «Ardis». Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 умисно, з метою крадіжки чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, таємно, скориставшись вільним доступом, повторно, викрав належний ОСОБА_5 велосипед марки «Ardis», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №241 від 26.04.2019 становить 1533 грн. 33 коп. Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 , залишив місце події, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме зберігав даний велосипед марки «Ardis» для власного користування на території домоволодіння де останній проживає, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Своїми діями ОСОБА_4 , заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 1533 грн. 33 коп.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю та просив не досліджувати докази, оскільки не оспорює обставини, викладені в обвинуваченні.

Позиція обвинуваченого висловлена в судовому засіданні не викликає сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті ОСОБА_4 роз`яснено.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що ним вчинено злочин середньої тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Судом враховано зазначені в досудовій доповіді характеризуючі ознаки ОСОБА_4 та думку органу пробації стосовно визначення міри покарання.

Судом також враховано що обвинувачений формально позитивно характеризується по місцю проживання, в лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який визнав свою вину, щиро розкаявся, а також з урахуванням, позиції прокурора та потерпілої щодо виду та міри призначення покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів буде обрання йому покарання у виді арешту із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.06.2019 року, яким ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, відповідно до ч.4 ст.70 КК України необхідно виконувати самостійно.

Витрати у даному провадженні слід стягнути з обвинуваченого.

Запобіжні заходи відносно обвинуваченого не обирались.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді 4 (чотирьох) місяців арешту та вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.06.2019 року, яким ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік - допустити до самостійного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 628,04 грн. (шістсот двадцять вісім грн. 04 коп.) процесуальних витрат на залучення експерта.

Скасувати арешт на велосипед марки «Ardis», накладений ухвалою слідчого судді від 18.04.2019 року.

Речові докази: велосипед марки «Ardis», який передано на зберігання потерпілої ОСОБА_5 залишити останній, як власниці.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1