Справа № 487/6226/19
Провадження № 1-кп/487/339/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

Заводський районний суду м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003022 від 28.07.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, офіційно не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, має середню спеціальну освіту, раніше судимий: - 12.05.2017 Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до застосування примусових заходів виховного характеру; - 01.02.2018 Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України
за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
27.07.2019 приблизно о 16-00 год, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний, протиправний, корисливий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням до квартири АДРЕСА_3 , розташованої на першому поверсі вказаного будинку.
Знаходячись у вказаний час у вказаному місці, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний протиправний корисливий умисел, направлений на теємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись відсутністю потерпілого за вказаною адресою та відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, шляхом віджиму, відчинив металопластикове вікно та проник усередину квартири. Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, зі столу в одній із кімнат, ОСОБА_4 викрав маршрутизатор (роутер) марки «Ethernet TP-LINK», вартістю 400 грн., та із тумбочки, розташованої в цій же кімнаті, викрав грошові кошти в сумі 10000 грн., належні потерпілому ОСОБА_6 . Після цього з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 10400 грн.
Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням до житла, у вчиненні якого визнається винним.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що влітку 2019 року разом з ОСОБА_8 проходив повз будинку АДРЕСА_2 . Зайшовши на подвір`я цього будинку, він попросив ОСОБА_9 зачекати його за рогом будинку, а сам направився до вікна квартири АДРЕСА_3 . Вікно вказаної квартири було відчинено, він зняв з нього москітну сітку, через грати заліз у вікно, яке розташовано в кухні і так потрапив до кухні вказаної квартири. З кухні зайшов до кімнати, де взяв монітор від комп`ютера та хотів його винести з квартири, але оскільки монітор на проходив крізь грати, він залишив монітор у кімнаті, а взяв роутер, виліз через вікно на вулицю. Леонтьєву він сказав, що це його роутер, який він в подальшому заклав у ломбард за 150 грн. Дійсно, оскільки монітор не проходив через грати, то він спробував вибити ногою двері, щоб вийти з квартири, але вибити двері не зміг в зв`язку з чим залишив монітор та взяв лише роутер. В цій квартирі він проживав раніше разом з потерпілим ОСОБА_6 та його дівчиною ОСОБА_10 . В кімнаті, де знаходився роутер, він заглядав у тумбочку в якій завжди зберігались документи, щоб відшукати свої документи, але нічого не знайшов. Заперечував крадіжку грошових коштів потерпілого, оскільки у останнього не було такої суми грошей. Зазначив, що роутер забрав оскільки потерпілий заборгував йому гроші та тривалий час не повертав. Вважає, що потерпілий навмисно його обмовив, оскільки при розмові з ним, яка відбулась через деякий час після крадіжки, той йому сказав, що «посадить його».
Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за вказаних вище обставин, його вина підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду, зокрема:
Показами потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_4 знайомі з дитинства. Влітку 2019 року він орендував квартиру АДРЕСА_4 . Деякий час у цій квартирі разом з ним та його дівчиною ОСОБА_10 також проживав і ОСОБА_4 , але за тиждень до крадіжки виїхав. В день крадіжки його разом з дівчиною не було вдома. В цей день йому зателефонував ОСОБА_4 та спитав де вони знаходяться, на що він відповів, що вони з ОСОБА_11 поїхали до ОСОБА_12 та повернуться наступного дня. Коли повернулись до квартири то відразу зрозуміли що щось трапилось, оскільки на вікнах були зняті сітки, двері в квартиру хоча і були зачинені на ключ, але було помітно, що вони пошкоджені та ключем вони не могли їх відчинити, в кімнаті на ліжку лежав монітор від комп`ютера. Він відразу перевірив гроші та з`ясувалось, що з тумбочки зникли 10000 грн., які він зберігав після продажу машини. Потім також помітив, що зник роутер. Підтвердив, що раніше ОСОБА_4 позичав йому 1000 грн. для оренди квартири, але він не наполягав на повернені боргу, сказавши, що почекає. В тумбочці, з якої зникли гроші, дійсно знаходились всі документи в тому числі і ОСОБА_4 (паспорт, ідентифікаційний код, диплом), але той їх не забрав, документи ОСОБА_4 він віддав працівникам поліції, коли його затримали. Машину він продав приблизно за три тижні до крадіжки та ОСОБА_4 було відомо де зберігаються ці кошти.
Показами свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 знає з дитинства. Влітку 2019 року деякий час на протязі 2-3 тижнів ОСОБА_4 проживав разом з нею та її хлопцем ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_5 , але потім, приблизно за 2 тижні до крадіжки, виїхав. 27.07.2019 вона разом з ОСОБА_6 поїхали з м. Миколаєва в село до батьків. Коли вони з ОСОБА_6 були в селі у батьків, 27.07.2019 їм зателефонував ОСОБА_4 , якому вони повідомили про те, що поїхали до батьків. Коли 28.07.2019 вони повернулись додому то побачили, що двері в квартиру пошкоджені, двері хоча і були зачинені на замок, але замок був зігнутий. Коли увійшли до квартири то відразу побачили що монітор від комп`ютера знаходиться на ліжку, тоді ОСОБА_6 відразу підбіг до тумбочки щоб перевірити наявність в ній грошей, але з`ясувалось, що гроші викрадені. Потім помітили що зник роутер. Гроші від продажу машини ОСОБА_6 зберігав у тумбочці.
Показами свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що з ОСОБА_4 знайомий протягом 3-4 років. Йому було відомо, що раніше ОСОБА_4 проживав разом з ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , а також про те, що ОСОБА_6 позичав у ОСОБА_4 гроші, які не повернув. В один з днів літа 2019 року, він разом з ОСОБА_4 знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , в якому раніше проживав обвинувачений. ОСОБА_4 попросив зачекати його на подвір`ї, а сам направився до будинку. Його не було десь 30 хвилин, після чого ОСОБА_4 його покликав через вікно на першому поверсі та попросив допомогти вилізти, оскільки застряг у віконних гратах. Він допоміг вилізти. Потім він пішов додому, а ОСОБА_4 на ринок, щоб продати роутер, оскільки у нього не було грошей на їжу. Через деякий час той повернувся та сказав, що не зміг продати роутер, оскільки немає кабелю. Він дома віднайшов старий кабель та віддав ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_4 продав роутер.
Крім того, винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України підтверджується інформацією, яка міститься в досліджених судом письмових доказах, а саме:

-В рапорті старшого інспектора чергового Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_13 від 28.07.2019, відповідно до якого 28.07.2019 о 10:47 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 28.07.2019 за адресою АДРЕСА_5 , вночі шляхом зламу решітки із квартири викрадено 10 тис.грн.

-В протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.07.2019, відповідно до якого ОСОБА_6 просить вжити заходів до невстановленої особи, яка в період часу з 80:00 год. 27.07.2019 до 10:30 год. 28.07.2019 таємно, шляхом пошкодження вхідних дверей, проникла до квартири АДРЕСА_4 , звідки викрала грошові кошти в сумі 10000 грн.

-В протоколі огляду місця події від 28.07.2019 та таблиці зображень до нього, відповідно до якого оглянуто квартиру АДРЕСА_6 , в якій виявлено пошкодження вхідних дверей, в кімнаті №1 на ліжку виявлено монітор, в кімнаті №2 виявлено порушення звичайного порядку речей, відкриту дерев`яну тумбочку з якої, зі слів заявника, викрадені гроші, в ході огляду вилучені сліди папілярних узорів

-В протоколі проведення слідчого експерименту від 06.08.2019 та відеозаписом його проведення за участю підозрюваного ОСОБА_4 , з яких вбачається, що ОСОБА_4 в ході досудового розслідування надавав покази про обставини скоєння крадіжки аналогічні за своїм змістом показам, які була надані ним в судовому засіданні.
-В протоколі проведення слідчого експерименту від 07.08.2019 та відеозаписом його проведення за участю свідка ОСОБА_8 , з яких вбачається, що ОСОБА_8 в ході досудового розслідування надавав покази аналогічні тим, що були надані ним в судовому засіданні.
-В довідці, виданій ФОП ОСОБА_14 про вартість маршрутизатор (роутер) марки «Ethernet TP-LINK» станом на 27.07.2019, яка складає 400 грн.
-У відповіді ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» від 02.08.2019, відповідно до якої ОСОБА_4 27.07.2019 отримав кредит під заставу майна «комп`ютерна периферія WI-FI TP-Link WR 841N/ЗУ/Шнури».
Досліджені докази судом визнані належними, допустимими, достовірними, оскільки отримані у порядку встановленому КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що мають значення для кримінального провадження, а їх сукупність є достатньою для прийняття судом рішення про винуватість ОСОБА_4 у скоєнні даного кримінального правопорушення. Підстав для визнання доказів недопустимими судом не встановлено.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_4 щодо відсутності у потерпілого ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 10000 грн. та їх викрадення, а також щодо навмисного повідомлення про викрадення грошей з мотивів помсти, оскільки вони спростовані дослідженими судом доказами. Так, з рапорту старшого інспектора чергового Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_13 від 28.07.2019 вбачається, що 28.07.2019 потерпілий ОСОБА_6 повідомив на службу 102 про крадіжку саме грошових коштів в сумі 10000 грн. з його квартири. Аналогічні обставини потерпілий ОСОБА_6 повідомив під час складання протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення. Тобто на час здійснення ОСОБА_6 цих повідомлень потерпілий не знав та не міг знати, що крадіжку з його квартири скоїв саме ОСОБА_4 , а тому і не мав підстав для помсти. Про те, що до скоєння крадіжки може бути причетний ОСОБА_4 органу досудового розслідування стало відомо лише 02.08.2019 після отримання відповіді ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал».
Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що відразу як вони з ОСОБА_6 зрозуміли що сталась крадіжка та увійшли до квартири, останній відразу побіг до тумбочки, в якій зберігалися гроші. Підтвердила, що ОСОБА_6 зберігав в тумбочці 10000 грн.
З урахуванням викладеного, суд вважає, вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185КК України доведеною, а кваліфікацію його дій вірною.
Статтею 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, відповідно до яких суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таким чином, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого злочину.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працює, не має законного джерела доходів, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, є раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, скоїв злочин в період строку випробування, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з 21.02.2017.

Також, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесені до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку повинен зазначити обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд критично оцінює доводи захисника щодо щирого каяття обвинуваченого, а також зазначення цієї обставини в обвинувальному акті, оскільки розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Проте, після скоєння злочину, під час досудового розслідування, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 жодних дій, які б свідчили про його розкаяння, не вчинив. Так, в судовому засіданні обвинувачений намагався переконати суд, що неофіційно працює охоронцем, має достатню заробітну плату, але з моменту скоєння злочину та до моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (03.03.2020) майже за сім місяців, не вчинив жодної дії для відшкодування шкоди потерпілому, хоча б у тому розмірі, який він визнавав (вартість роутера). Так само, поведінка обвинуваченого під час судового розгляду, його не однократні неявки в судові засідання, в зв`язку з чим до нього неодноразово застосувався примусовий привід та оголошувався розшук, свідчить про відсутність щирого каяття обвинуваченого.

Таким чином, суд приходить до переконання про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, визначених ст. 66 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.. 67 КК України, судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 за вчинений злочин необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, оскільки злочин у скоєнні якого ОСОБА_4 визнається винним даним вироком був скоєний після постановлення вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01.02.2018 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75,104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на два роки, тобто вчинив новий злочин під час іспитового строку та на момент постановлення даного вироку, рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання за попереднім вироком судом не приймалось, суд, відповідно до положень ст.. 71 КК України, вважає необхідним до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01.02.2018 .

Цивільний позов у справі не заявлено, судові витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні обраний ухвалою суду від 03.03.2020, продовжувався та відповідно до ухвали суду від 27.04.2020 року строк тримання під вартою спливає 25.06.2020 року. В зв`язку з викладеним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 393, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01.02.2020 та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 03.03.2020.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той ж строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його оголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1