Справа № 495/4017/19
Номер провадження 1-кп/495/66/2020
УХВАЛА
про продовження запобіжного заходу

29 січня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі - судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора Білгород-Дністровського місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5
обвинувачених : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10
захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 ,
потерпілої ОСОБА_14 та її представника ОСОБА_15 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, колегія суддів, -
В С Т А Н О В И ЛА:
В провадженні судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України мотивуючи тим, що наразі є потреба у продовженні їм строку тримання під вартою, оскільки не допитані обвинувачені, потерпілі, свідки, не досліджені докази, не проведено всіх необхідних дій пов`язаних зі з`ясуванням обставин та їх перевіркою. Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 усвідомлюючи можливість застосування до них покарання, передбаченого санкцією цієї статті та бажаючи його уникнення може переховуватись від суду; може незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, чим допустити настання ризиків, передбачених п. 1, п.3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просила застосувати цілодобовий домашній арешт, оскільки обвинувачення у відношенні ОСОБА_10 не є обґрунтованим, а також вказуючи про його незадовільний стан здоров`я, який не дозволяє йому перебувати в умовах тримання під вартою.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважає його необґрунтованим.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив застосувати цілодобовий домашній арешт, для того щоб обвинувачений мав можливість працювати.
Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні повністю підтримав свого захисника та просив застосувати до нього цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю підтримав свого захисника, заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_13 у судовому засіданні повністю підтримав свого захисника та просив застосувати до нього цілодобовий домашній арешт.
Представник потерпілої ОСОБА_15 та потерпіла ОСОБА_14 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора, просили суд його задовольнити.
Вивчивши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів дійшла до наступного.
Згідно зі ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
За змістом ч.1 ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_13 офіційно не працюють, сторона обвинувачення інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, на даний час по кримінальному провадженню не допитаний обвинувачені, потерпілі, свідки, у зв`язку з чим останні можуть переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює запобігання ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , тому колегія суддів вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора частково продовжити запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, який діє до 28.03.2020 року включно.
Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків; обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 знаходиться на обліку у лікаря-психіатра, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця реєстрації та проживання, в силу ст. 89 КК судимість відсутня, а також відсутня наявність повідомлення обвинуваченому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, також не доведення прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю.
Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження, тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 392 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Задовольнити клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - частково.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» строком на 60 днів, який діє включно по 28.03.2020 року.

У задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровського місцевої прокуратури Одеської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.

Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, який діє до 28.03.2020 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду за викликом;
- не відлучатися за межі Білгород-Дністровського району без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим по вказаному кримінальному провадженню;
- здати суду на зберігання документи, які надають право на в`їзд та виїзд за межі України.
Роз`яснити обвинуваченому положення ч.5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду.

Ухвала окремо від вироку суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.01.2020 року проголошено 03.02.2020 року.

Головуюча суддя :

Судді :