ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2019 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
На думку заявника, потреба у арешті вищезазначене автомобіля відпала, оскільки станом на 18.11.2019 року експертами Одеського НДІСЕ автомобіль вже досліджено та підстави, які існували при накладенні арешту, вже відпали.
В судове засідання заявник не з`явилась, надавши заяву, згідно якої просить розглянутим клопотання у її відсутності.
Прокурор в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не сповістив.
Згідно заяви слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , останній не заперечує проти задоволення клопотання про скасування арешту в частині повернення автомобіля власнику із майданчика тимчасового утримання транспортних засобів на відповідальне зберігання, просить розглянути клопотання у його відсутності.
Дослідивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
21.10.2019 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна, задоволено та накладено арешт на автомобіль «Тойота» р/н НОМЕР_1 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 14.06.2014 року, належить ОСОБА_3 .
Згідно листа слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , на теперішній час зазначений автомобіль «Тойота» р/н НОМЕР_1 вже досліджено експертами Одеського НДІСЕ та необхідність у подальшому утриманні автомобіля на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, відпала.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», зазначено: «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.
Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Приймаючи до уваги те, що автомобіль «Тойота» р/н НОМЕР_1 може мати важливе доказове значення для встановлення істини за кримінальним провадженням, вважаю, що захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не відпав.
При цьому, приймаючи до уваги те, що теперішній час автомобіль «Тойота» р/н НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 14.06.2014 року, належить ОСОБА_3 , вже досліджено експертами Одеського НДІСЕ, згідно заяви слідчого необхідність у подальшому утриманні автомобіля на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, відпала, вважаю за можливе повернути зазначений автомобіль власнику в користування.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, -
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя 18.12.2019