Справа № 750/5589/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/452/20
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

представника потерпілого - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 00004085 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Вікторівка, Христинівського району Черкаської області, житель АДРЕСА_1 , одружений, освіта вища, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з дня фактичного його затримання за вироком суду.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 10205,52 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь обласного бюджету 5067 грн. 50 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 1144 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 26 січня 2018 року, близько 08.00 год., ОСОБА_10 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , у ході конфлікту, що виник з мотивів особистих неприязних відносин, з метою заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, умисно наніс один цілеспрямований удар кулаком правої руки в ділянку правого ока ОСОБА_7 , чим розбив окуляри, що були на потерпілому, уламком від яких пошкодив йому праве око, заподіявши тілесне ушкодження у вигляді проникаючого корнеосклерального поранення з випадінням внутрішніх оболонок правого ока, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати працездатності не менш ніж на одну третину (35%).

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказав на відсутність доказів, що підтверджують поза розумним сумнівом скоєння його підзахисним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Зазначив, що саме ОСОБА_7 та його дружина створили конфліктну ситуацію та розпочали бійку. ОСОБА_10 захищався від активних дій потерпілого та його дружини, які наносили йому удари, і відмахуючись рукою, влучив ОСОБА_7 в обличчя, після чого побачив у нього з ока кров. Крім того, місцевий суд не надав належної оцінки наявним в обвинуваченого тілесним ушкодженням в області голови та шиї, які завдали йому ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . Послався на неповне дослідження судом протоколу слідчого експерименту від 30.05.2018 року з участю обвинуваченого. Вказав на суперечності між показаннями потерпілого ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_13 та протоколами проведення слідчого експерименту за участю потерпілого. Також зазначив, що прокурором на підтвердження вини обвинуваченого було надано дві фотокартки потерпілого ОСОБА_7 , знятих у Чернігівській обласній лікарні після проведення операції, з яких слідує, що у потерпілого травмоване ліве око, а не праве, як це вказано в обвинуваченні.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Послався на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначив, що суд не надав належної оцінки поясненням обвинуваченого, що саме подружжя ОСОБА_14 розпочали конфліктну ситуацію та першими почали наносити йому удари по голові, шиї, тулубу. Вказав на суперечливість показань потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 щодо перебігу конфлікту з обвинуваченим. Послався на передчасність висновків суду щодо наявності у потерпілого тілесних ушкоджень саме тяжкого ступеню. Також зазначив, що ОСОБА_10 не мав жодного умислу на завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Навпаки, він захищався від активних дій потерпілого і його дружини, які наносили йому удари, і відмахуючись, рукою влучив ОСОБА_7 в обличчя. На думку апелянта, обвинувачений, перебуваючи в стані необхідної оборони, з необережності заподіяв ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, що виключає кваліфікацію його дій як за ч.1 ст.121 КК України, так і за ст.128 КК України. Також зазначив, що навіть якщо судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження, то у даному випадку дії ОСОБА_15 необхідно кваліфікувати за ст.128 КК України. Крім того, послався на необґрунтовану відмову суду у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення комісійної судово-медичної експертизи з метою з`ясування можливості спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та обвинуваченому за обставин, на які вони вказують при проведенні слідчих експериментів, що могло б підтвердити чи спростувати версію сторони захисту про обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Також вказав на недопустимість доказу висновку експерта №209 від 26.03.2018 року, оскільки він був складений на основі медичної картки стаціонарного хворого №1650 відділення мікрохірургії ока Чернігівської обласної лікарні та медичної картки амбулаторного хворого №042276 на ім`я ОСОБА_7 , які не були відкриті стороні захисту після завершення досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора та представника потерпілого, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 27 червня 2018 року, під головуванням судді ОСОБА_1 , було повернуто для усунення недоліків обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, як такий що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону (т.1, а.к.п.37-39).

Повертаючи обвинувальний акт, місцевий суд вказав, що наявність у фактичних обставинах інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення такої ознаки як мотив вчинення злочину, свідчить про наявність в обвинуваченого умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Тобто суд фактично висловив думку, що дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати не за ст.128 КК України, а за ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2018 року було скасовано ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.06.2018 року та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (т.1, а.к.п.61-63).

Після чого кримінальне провадження знову надійшло у провадження судді ОСОБА_1 .

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, 24 червня 2019 року в ході судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення ОСОБА_10 з ст.128 КК України на ч.1 ст.121 КК України (т.2, а.к.п.65-68).

04.03.2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова, під головуванням судді ОСОБА_1 , за наслідками розгляду справи ухвалив стосовно ОСОБА_10 обвинувальний вирок за ч.1 ст.121 КК України.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що в разі скасування судом апеляційної інстанції ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.06.2018 року щодо ОСОБА_10 , в якій суд фактично висловив свою думку про кваліфікацію дій обвинуваченого, суддя ОСОБА_1 вочевидь є упередженим щодо подальшого розгляду даного кримінального провадження.

А тому колегія суддів вважає, що після повернення справи на новий судовий розгляд суддя ОСОБА_1 мав заявити самовідвід.

Отже, враховуючи, що місцевим судом при розгляді кримінального провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційні скарги сторони захисту підлягають частковому задоволенню, а вирок - скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2020 року щодо ОСОБА_10 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4