Номер провадження: 11-сс/813/926/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення апеляційної скарги
09.06.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 392, 396 КПК України апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному проваджені №0004375, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172, ч. 2 ст. 270 КК України,-

встановив:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному проваджені №0004375, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172, ч. 2 ст. 270 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду підозрюваний ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просить оскаржувану ухвалу в резолютивній частині залишити без змін, а в мотивувальній частині скасувати з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Перевіривши зміст апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно повернути її адресату, виходячи з таких підстав.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з п.9 ч.1 ст.309 КПК України, ухвала слідчого судді про відмову у арешті майна може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Положеннями ст. 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч.7 ст.173 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Проте відповідно до положень Глави 17 КПК України, якою визначено порядок, підстави та мету накладення арешту на майно, право на оскарження рішень щодо накладення арешту не є абсолютним для підозрюваного та інших осіб, визначених ч.7 ст.173 КПК України, оскільки право на оскарження виникає у особи, у якої порушено право на володіння, користування та розпорядження майном.

Положеннями ст.393 КПК України визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на подачу апеляційної скарги, проте ОСОБА_3 у даному випадку, до переліку таких осіб не входить з огляду на наступне.

З матеріалів провадження наданих апеляційному суду вбачається, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.03.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно вилученого під час проведення обшуку по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді мотивована відмовою слідчого від підтримання клопотання про арешт майна та відсутністю даних про те, що вилучені речі і документи мають відношення до кримінального провадження.

Вказане свідчить про те, що постановлення вищевказаної ухвали, якою відмовлено у накладені арешту на належне ОСОБА_3 майно, жодним чином не порушило право останнього на володіння, користування та розпорядження майном.

Будь-яких даних на підтвердження порушення його прав, свобод та інтересів матеріали справи не містять і такі докази не надані апелянтом.

Таким чином, апелянтом не надано доказів на підтвердження порушення прав, свобод та інтересів, у зв`язку з чим, відповідно до зазначених вище положень кримінального процесуального закону він не наділений правом оскарження вказаної ухвали слідчого судді.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що апелянтом в прохальній частині поданої ним апеляційної скарги зазначені суперечливі обставини, які фактично свідчать про погодження останнього з прийнятим слідчим суддею рішенням щодо відмови у накладенні арешту на майно.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається , якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ч.1 ст.5 КПК України, яка визначає, що апеляційний суд зобов`язаний прийняти рішення згідно з положеннями КПК України, чинними на момент прийняття такого рішення та виконуючи вимоги п. 2 ч.3 ст.399 КПК України, суддя-доповідач з урахуванням відсутності даних про порушення права особи на володіння, користування та розпорядження майном, приходить до висновку, що апеляційну скарги з додатками слід повернути особі, яка її подала.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 309, 392, 399 КПК України, -

постановив:

Повернути апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному проваджені №0004375, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172, ч. 2 ст. 270 КК України, особі, яка її подала, разом з доданими до неї матеріалами.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги та додатки невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2