Провадження № 11-кп/4820/52/19
Справа № 678/596/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.119 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
представника потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0005231 від 28.07.2017 року за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2018 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2018 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бохни Летичівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого сторожем у Летичівській ЗОШ №2, розведеного, маючого сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.119 КК України та виправдано його за відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Цивільні позови ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_13 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди залишені без розгляду.

За вироком суду, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 19.07.2017 року біля 17 год. на вулиці Гагаріна біля входу на територію домоволодіння АДРЕСА_1 вбив через необережність ОСОБА_17 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що помітивши у вказаний час та місці сварку між односельцями ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , вирішив її залагодити та втрутився у неї, що не сподобалось ОСОБА_17 . В результаті цього між ними виник конфлікт, в ході якого обвинувачений, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дії, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, але легковажно розраховуючи на її відвернення, проявляючи самовпевненість щодо тяжкості наслідків спричиненої шкоди, стоячи обличчям до перебуваючого в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_17 , несподівано для останнього своїми обома руками із силою штовхнув його в груди, в результаті чого ОСОБА_17 втратив рівновагу та впав на спину, вдарившись задньою поверхнею тулуба та тім`яною ділянкою голови об асфальтобетонне покриття, отримавши тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми: крововиливів в м`які тканини голови з внутрішньої сторони по середній лінії тім`яної ділянки, лінійного перелому кісток склепіння черепа, який починається від задньої поверхні склепіння черепа та йде в напрямку до передньої поверхні по боковим поверхням склепіння черепа, субдуральної гематоми по всій базальні поверхні головного мозку, субархноїдального крововиливу лобних та скроневих долей правої і лівої півкуль головного мозку, забою речовини головного мозку на полюсах лобних та скроневих долей правої і лівої півкуль; крововиливів у м`які тканини спини в проекції 7-10 ребер між лопатковими лініями, в проекції остистих відростків 2-4 поперекових хребців, крововилив в правий та лівий купол діафрагми, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння і від яких ОСОБА_17 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 о 22 год. 35 хв. в Хмельницькій обласній лікарні.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить: вирок суду стосовно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
При цьому вказує, що вирок суду є не вмотивованим, суд безпідставно відкинув докази сторони обвинувачення.
Виправдавши ОСОБА_9 суд не взяв до уваги показання самого обвинуваченого, який повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому. ОСОБА_9 визнав факт того, що з силою штовхнув ОСОБА_17 двома руками в груди, який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, від чого той впав, вдарившись головою та втратив свідомість, шкодує, що не викликав швидку медичну допомогу та усвідомлює, що смертельне ушкодження ОСОБА_17 отримав в результаті його суспільно небезпечних дій. Оскільки він усвідомлював, що потерпілий внаслідок свого стану не міг спричинити йому шкоду та він знав, що внаслідок своїх дій потерпілий може впасти на асфальтобетонне покриття, яке знаходиться поблизу його домогосподарства та є травматично-небезпечним. Однак він розраховував на їх відвернення, сподіваючись, що ОСОБА_17 на ранок стане краще. Обвинувачений перерахував матеріальну допомогу сім`ї ОСОБА_17 у сумі 3000 грн на його лікування. Показання ОСОБА_9 щодо вказаних обставин повністю збігаються із показаннями потерпілої ОСОБА_12 .
Показання обвинуваченого надані ним під час судового розгляду підтверджуються і протоколом проведення слідчого експерименту з ним в якості підозрюваного від 31.05.2018 р.
Покази ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_17 бив ОСОБА_18 головою об бетонне покриття слід розцінювати критично, оскільки на подвір`ї його домогосподарства таке покриття відсутнє, будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_19 не виявлено і зі скаргами до лікаря вона не зверталася.
На момент слухання справи ОСОБА_9 продовжував проживати з ОСОБА_19 однією сім`єю, тому їх покази з приводу тяжкості нанесення ударів ОСОБА_17 в сторону ОСОБА_18 слід розцінювати критично.
Висновки суду про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме вбивства через необережність, не грунтуюьться на доказах. Зміст і спрямованість умислу обвинуваченого встановлено не вірно.
Суд не дав належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_9 штовхнув ОСОБА_17 після того, як він вже припинив дії, не міг спричинити шкоду обвинуваченому, а ОСОБА_9 висловив погрозу в сторону потерпілого та тільки після цього обома руками штовхнув його в груди, внаслідок чого ОСОБА_20 отримав тілесні ушкодження від яких в подальшому помер.
Також враховуючи поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема, що привівши ОСОБА_17 до тями обвинувачений ОСОБА_9 всіляко хотів щоб той залишив його домогосподарство та не викликав швидку медичну допомогу, можна зробити висновок про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.
Вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України підтверджується показами свідка ОСОБА_21 , висновком експерта №375 від 18.09.2017 р., який свідчить про силу і цілеспрямованість поштовху, висновком комісійної судово-медичної експертизи №120 від 08.02.2018р.
Суд не взяв до уваги розяснення викладені у п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2002 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», згідно якого у випадку коли особа, яка позбавила потерпілого життя передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відверненення, або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити, її дії слід розглядати як убивство через необережність і кваліфікувати за ст.119 КК України.
Суд неправильно застосував ст.36 КК України, оскільки підставами для необхідної оборони є наявність суспільно небезпечного посягання, якими визнаються дії особи, якими вона вже заподіює шкоду або створює реальну і безпосередню загрозу заподіяння такої шкоди певним об`єктам кримінально-правової охорони.
Враховуючи, що наявний проміжок у часі між побиттям ОСОБА_17 . ОСОБА_18 , яку вже відпала необхідність захищати, та замахом нанесення удару ОСОБА_17 в сторону ОСОБА_9 в останнього не було реальної загрози посягання на його життя та здоров`я зі сторони ОСОБА_17 . ОСОБА_9 припинивши суспільно небезпечне посягання зі сторони ОСОБА_17 з силою штовхнув його в груди, від чого той впав і отримав смертельне ушкодження. Таким чином право на застосування необхідної оборони в ОСОБА_9 не виникало.
Висновок суду про те, що обраний обвинуваченим спосіб захисту відповідав небезпечності посягання та обстановці захисту, був своєчасним та співрозмірним не ґрунтується на фактичних обставинах справи і не підтверджується доказами.

Представник потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 у поданій ним скарзі просить вирок Хмельницького міськрайоного суду від 18.09.2018 р. стосовно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі; задоволити позови ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , стягнути з ОСОБА_9 : на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду, а саме понесені нею витрати на лікування та поховання її сина ОСОБА_17 у сумі 18821 грн 10 коп. та завдану їй моральну шкоду у зв`язку із смертю сина у сумі 100000 грн, понесені судові витрати за послуги адвоката у сумі 9000 грн; на користь ОСОБА_13 100000 грн завданої моральної шкоди у зв`язку із смертю брата ОСОБА_17 .
Зазначає, що суд безпідставно застосував положення ч.ч. 1, 2, 3 ст. 36 КК України та прийшов до помилкового висновку, що ОСОБА_9 мав право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути ніби то наявного суспільно-небезпечного посягання ОСОБА_17 та при цьому не було допущено перевищення її меж. Разом з тим суд у вироку не визначив, яке суспільно-небезпечне діяння вчинив ОСОБА_17 . Тому, оскільки діяння ОСОБА_17 не кваліфіковане як суспільно-небезпечне (як злочин), відсутні правові підстави вважати, що від його діяння мав право захищатися ОСОБА_9 .
Факт побоїв ОСОБА_17 . ОСОБА_18 об`єктивно нічим не підтверджений. Навіть за наявності такого факту, врховуючи проміжок часу між ним та діями ОСОБА_9 відпала необхідність її захищати. Не підтвердженими є висновки суду про те, що ніби то ОСОБА_17 із занесеною рукою кинувся до ОСОБА_9 .
Також вказує про те, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України є доведеною.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, потерпілих та їх представника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню в силу наступних підстав.

Ухвалюючи вирок про визнання ОСОБА_9 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.119 КК України суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_9 мав право на необхідну оборону від суспільно - небезпечного посягання ОСОБА_17 , який на його очах побив ОСОБА_18 та висловлюючи погрози замахнувся правою рукою, щоб нанести обвинуваченому удар, тобто заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_9 , і захищаючи себе, скористався ним, відштовхнувши від себе ОСОБА_17 , який здійснював вказане суспільно - небезпечного посягання.
Також суд прийшов до висновку, що перевищення меж необхідної оборони обвинувачений не допустив, адже умисно відштовхнувши від себе ОСОБА_17 , тяжкі тілесні ушкодження, що потягли смерть останнього, спричинив йому з необережності. Обраний обвинуваченим спосіб захисту відповідав небезпечності посягання та обстановці захисту, був своєчасним та співмірним, а надані стороною обвинувачення докази не тільки не спростовують, а й підтверджують факт спричинення обвинуваченим смерті ОСОБА_17 з необережності під час захисту від реального суспільно-небезпечного посягання останнього.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_9 відсутній склад інкримінованого йому злочину і за цим обвинуваченням він підлягає виправданню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду погоджується, оскільки вони зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння. Проте показав, що напередодні познайомився з ОСОБА_18 , яка раніше співмешкала з ОСОБА_17 , та запропонував їй проживати разом. 19.07.2017 року біля 17 год. до нього додому прийшов п`яний ОСОБА_17 та почав виясняти відносини з ОСОБА_18 . Коли ОСОБА_20 почав її бити, він виставив їх на вулицю. Через деякий час він, почувши крики, вибіг з будинку на подвір`я і побачивши, що ОСОБА_17 , схопивши ОСОБА_18 за коси, б`є її головою об бетонне покриття, відтягнув його від неї. Скориставшись цим, ОСОБА_19 вибігла на дорогу, а ОСОБА_20 , вирвавшись від нього, з погрозами повбивати обох, побіг за нею. Вийшовши на вулицю, він побачив, що ОСОБА_18 втекла від ОСОБА_20 , тому повертався на подвір`я. Відкривши хвіртку, почув крик з погрозою на свою адресу, а повернувшись, побачив, що до нього підбігає ОСОБА_20 з занесеною для нанесення удару правою рукою. Він ОСОБА_9 , з метою самозахисту, своїми обома руками штовхнув ОСОБА_20 в груди, відштовхнувши його від себе, від чого той впав на спину, вдарився тім`яною ділянкою голови об асфальт і втратив свідомість. Він тут же відтягнув ОСОБА_20 з проїзної частини, зробив йому масаж серця і той прийшов до тями. Він допоміг ОСОБА_20 зайти до нього на подвір`я, а пізніше - у хату. ОСОБА_20 залишився у нього ночувати, а ранком пішов у своїх справах. Наступного дня сусід говорив, що бачив ОСОБА_20 лежачого на землі у лісі. Оскільки в селі говорили, що ОСОБА_20 пропав, він пішов до його матері і розповів про вищевказані події. Працівники поліції знайшли ОСОБА_17 живого в лісі через 6 днів після цього інциденту. Помер ОСОБА_17 у лікарні через 8 діб після інциденту, який стався між ними.
Такий механізм спричинення ОСОБА_17 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 відтворив під час слідчого експерименту, що зафіксовано у протоколі цієї слідчої дії від 31.05.2018 року.

В судовому засідання апеляційного суду ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України не визнав, дав покази аналогічні наданим суду першої інстанції, зокрема вказав, що захищався від суспільно-небезпечного посягання ОСОБА_17 , який на його очах побив ОСОБА_19 та висловлюючи погрози замахнувся правою рукою, щоб нанести удар обвинуваченому, при цьому ОСОБА_9 захищаючи себе, відштовхнув обома руками від себе ОСОБА_22 , від чого той впав на спину, вдарився тім`яною ділянкою голови об асфальт і втратив свідомість. Обвинувачений тут же відтягнув ОСОБА_20 з проїзної частини, зробив йому масаж серця і той прийшов до тями. Допоміг ОСОБА_20 зайти до нього на подвір`я, а пізніше - у хату. ОСОБА_20 залишився у нього ночувати, а ранком пішов у своїх справах.

Свідок ОСОБА_18 підтвердила показання обвинуваченого про те, що у вказаний день саме перебуваючий у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_17 прийшов в будинок обвинуваченого ОСОБА_9 , в якому вона ночувала, і почав виясняти з нею відносини. Коли ОСОБА_20 почав її бити, обвинувачений виставив їх з будинку. На подвір`ї ОСОБА_20 повалив її на землю, схопив своєю рукою її за коси та бив її головою об бетон. Прибіг ОСОБА_23 , відтягнув ОСОБА_20 від неї, вона вибігла на дорогу і втекла.

Такі ж покази свідок ОСОБА_18 надала суду апеляційної інстанції, при цьому вказала, що конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_17 не бачила.

Свідок ОСОБА_21 очевидець цих подій в судовому засіданні вказав про те що, обвинувачений ОСОБА_23 біля входу у власне домоволодіння своїми двома руками штовхнув у груди ОСОБА_17 , від чого той впав на спину, вдарившись тім`яною ділянки голови об асфальт, саме в той момент коли ОСОБА_17 , висловлюючи погрози, підбіг до обвинуваченого та замахнувся правою рукою для нанесення удару. Також він же підтвердив, що ОСОБА_9 тут же підняв ОСОБА_17 , відтягнув його з проїзної частини та почав надавати першу допомогу (натискав на груди і робив штучне дихання).

Під час слідчого експерименту, проведеного із свідком ОСОБА_21 , що зафіксовано у протоколі цієї слідчої дії від 28.07.2017 року, встановлено, що з місця на яке вказав цей свідок (місце, де він знаходився 19.07.2017 року біля 17 год. 00 хв.) повністю проглядається місцевість, де ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження, особи, які там знаходяться та їх дії. Під час цієї ж слідчої дії свідок ОСОБА_21 відтворив механізм самого поштовху ОСОБА_9 - ОСОБА_17 та механізм падіння останнього.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що під час проведення слідчого експерименту, слідчий запропонував йому відтворити лише сам поштовх Іздебським ОСОБА_20 і падіння останнього, а не усі події які він бачив під час цього інциденту. У зв`язку з цим він і не відтворював те, що ОСОБА_20 намагався нанести удар ОСОБА_23 і вже замахнувся для цього правою рукою.
Дані обставини в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_24 слідчий, який проводив цю слідчу дію, а також підтверджуються вони і самим протоколом слідчого експерименту від 28.07.2017 року, в якому зазначено, що свідку « ОСОБА_25 запропоновано відтворити механізм поштовху Іздебським - Полякова та механізм падіння ОСОБА_17 ).
Показання свідка ОСОБА_21 та фактичні дані отримані за результатом проведення з ним слідчого експерименту повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого та фактичними даними, отриманими за результатом проведення з ним слідчого експерименту.

В судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_21 підтвердив надані ним покази в суді першої інстанції. Вказав, що обвинувачений ОСОБА_9 біля входу у власне домоволодіння своїми двома руками штовхнув у груди ОСОБА_17 , від чого той впав на спину, вдарившись тім`яною ділянки голови об асфальт, саме в той момент коли ОСОБА_17 , висловлюючи погрози, підбіг до обвинуваченого та замахнувся правою рукою для нанесення удару. Також підтвердив, що ОСОБА_9 тут же підняв ОСОБА_17 , відтягнув його з проїзної частини та почав надавати першу допомогу (натискав на груди і робив штучне дихання).

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні показала, що дізнавшись від чоловіка про цей інцидент, пішла до ОСОБА_9 . На подвір`ї сиділи обвинувачений та потерпілий і мирно розмовляли. ОСОБА_20 був п`яний і чомусь називав її ОСОБА_27 . Оскільки між ними не було ніякого конфлікту, вона пішла додому.

Потерпіла ОСОБА_12 очевидцем вказаний подій не була і лише підтвердила, що коли її сина ОСОБА_17 декілька днів не було вдома, то до неї приходив обвинувачений і розповідав про вказані події, а також, про те, що хтось із сусідів бачив її сина у лісі. Вона звернулась в поліцію і працівники поліції знайшли ОСОБА_17 у лісі аж через 6 днів. Його доставили в лікарню, зробили операцію, однак він помер.

Відповідно до рапорту ДОП Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_28 від 27.11.2017 року, він разом з рядовим поліції ОСОБА_29 під час розшукових заходів по встановленню місця перебування ОСОБА_17 , 24.07.2017 року біля 15 год. в лісі на відстані біля 100 м. до домоволодіння АДРЕСА_1 виявили живого, одітого лише у футболку сильно скусаного комарами та мурахами ОСОБА_17 , який кликав особу на ім`я « ОСОБА_30 » і просив борщу, а неподалік від нього знаходилось його взуття, штани та спідня білизна.

Як зафіксовано у протоколі огляду місця події від 28.07.2017 року труп ОСОБА_31 виявлено у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Хмельницької обласної клінічної лікарні.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1806 від 28.07.2017 року та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 29.07.2017 року Летичівським районним відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_17 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За висновком судово-медичної експертизи № 375 від 18.09.2017 року біологічна смерть ОСОБА_17 констатована ІНФОРМАЦІЯ_3 о 22 год. 35 хв. Причиною смерті ОСОБА_17 явилась черепно мозкова травма, що проявилась переломом кісток черепа, субдуральною гематомою, ділянками забою речовини головного мозку.
На трупі ОСОБА_17 виявлено наступні тілесні ушкодження:
- крововиливу в м`які тканини голови з внутрішньої сторони по середній лінії тім`яної ділянки, перелому кісток черепа, субдуральної гематоми по всій базальні поверхні головного мозку, субарахноїдального крововиливу лобних та скроневих долей правої і лівої півкуль головного мозку, ділянок забоїв речовини головного мозку на полюсах лобних та скроневих долей правої і лівої півкуль, які могли утворитися за 4-14 діб до настання смерті та за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ;
- крововиливів у м`які тканини спини в проекції 7-10 ребер між лопатковими лініями, в проекції остистих відростків 2-4 поперекових хребців, крововилив в правий та лівий купол діафрагми, які могли утворитися за 4-14 діб до настання смерті та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку с настанням смерті не перебувають.
Усі ці тілесні ушкодження могли утворитися при падінні тіла з висоти власного зросту та ударі до твердого тупого предмету з переважаючою контактуючою поверхнею. Падіння тіла могло відбуватись як самовільно, так і при наданні йому додаткового прискорення сторонньою людиною під час удару чи поштовху.
Крім того, на трупі ОСОБА_17 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів у м`які тканини голови з внутрішньої сторони в скроневій ділянці справа, з переходом на лобну ділянку справа та тім`яну ділянку справа, в лобній ділянці зліва, з переходом на скроневу та потиличну ділянки зліва, які утворились під час надання ОСОБА_17 медичної допомоги в Хмельницькій обласній лікарні, а саме під час проведення оперативного втручання 25.07.2017 року.

За результатами судово-гістологічного дослідження шматків органів ОСОБА_17 (висновок експерта № 1213 від 11.08.2017 року) встановлено повнокров`я судин досліджуваних органів; набряк головного мозку; забій речовини головного мозку; субарахноїдальний крововилив у головний мозок; в препараті із м`яких тканин фібріозна та жирова тканина із поширеним крововиливом по типу гематоми; в препаратах із субдуральної гематоми згусток, який складається із великої кількості еритроцитів, значної кількості лейкоцитів та фібрину. Усі ці ушкодження мають прижиттєвий характер виникнення.

Згідно високу експерта № 473 від 31.07.2017 року кров з трупа ОСОБА_17 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0; а згідно висновку експерта №1476 від 09.08.2017 року при судово токсилогічній експертизі зразка крові з трупа ОСОБА_17 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості 0,58 проміле.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 120 від 8.02.2018 року причиною смерті ОСОБА_17 явилась закрита черепно мозкова травма: лінійний перелом кісток склепіння черепа, забій речовини головного мозку на полюсах лобних та скроневих долей, субдуральна гематома базальної поверхні головного мозку, субарахноїдальний крововилив лобних та скроневих долей, крововилив в м`які тканини голови в тім`яній ділянці (як місце прикладання травмуючої сили), яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку.
При судово-медичні експертизі трупа ОСОБА_17 виявлено наступні тілесні ушкодження :
- закрита черепно мозкова травма : крововилив в м`які тканини голови з внутрішньої сторони по середній лінії тім`яної ділянки (як місце прикладання травмуючої сили), лінійний перелом кісток черепа, субдуральної гематоми по всій базальні поверхні головного мозку, субарахноїдального крововиливу лобних та скроневих долей правої і лівої півкуль головного мозку, забій речовини головного мозку на полюсах лобних та скроневих долей правої і лівої півкуль, які могли утворитися від одноразової дії твердого тупого предмету з переважаючою травмуючою поверхнею з місцем прикладання травмуючої сили в тім`яну ділянку та за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ;
- крововиливів значних розмірів у м`які тканини спини в проекції 7-10 ребер між лопатковими лініями на ділянці 23х27 см., в проекції остистих відростків 2-4 поперекових хребців на ділянці 23х24 см., крововиливи в правий та лівий купол діафрагми, які могли виникнути від дії твердого тупого предмету з переважаючою травмуючою поверхнею. Крововиливи в м`які тканини спини могли виникнути при падінні ОСОБА_20 на площину, а крововиливи в діафрагму, з більшою вірогідністю, могли виникнути внаслідок загального струсу тіла, при падінні з висоти власного зросту на задню поверхню тулуба. Вказані крововиливи мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку с настанням смерті не перебувають.
Усі ці тілесні ушкодження могли виникнути одночасно, не менше ніж за 4-5 діб до настання смерті.
Виявлена у ОСОБА_17 закрита черепно мозкова травма характерна для травми прискорення, яка, з більшою вірогідністю, утворилася при падінні тіла з висоти власного зросту та ударі тім`яною ділянкою голови об площину.
Характер черепно мозкової травми, виявленої у ОСОБА_17 не виключає можливість здійснення ним ціленаправлених дій, а саме самостійного пересування.
Характерних тілесних ушкоджень, які могли виникнути внаслідок ударів руками, ногами або іншими предметами, на тілі трупа ОСОБА_17 не виявлено.
Виникнення смертельної черепно мозкової травми та крововиливів спини і діафрагми у ОСОБА_17 близько 17 години 19.07.2017 року як на це вказує ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_21 , тобто при поштовху потерпілого в груди з послідуючим падінням на спину та ударі задньою поверхнею голови об дорожнє асфальто бетонне покриття, - можливе.
Такі висновки в судовому засіданні повністю підтримав експерт ОСОБА_32 , роз`яснивши, що отримання смертельної черепно-мозкової травми та крововиливів спини і діафрагми ОСОБА_17 19.07.2017 року біля 17 години за обставин, на які показують обвинувачений ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_21 , тобто при поштовху потерпілого в груди з послідуючим падінням на спину та ударі задньою поверхнею голови об дорожнє асфальто бетонне покриття, - можливе. Потерпілий, після отримання вказаних тілесних ушкоджень, міг самостійно здійснювати активні дії в тому числі і пересуватись, причому у перші дні у нього могло відчуватись покращення стану, а наявність у крові трупа ОСОБА_17 етилового алкоголю може пояснюватись застосуванням відповідних медичних препаратів.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 85, 86, 94 КПК України дав належну оцінку вказаним доказам та дійшов правомірного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_9 у вбивстві, вчиненому через необережність та у вчиненні таких дій з перевищенням меж необхідної оборони.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, врахував:

-показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що 19.07.2017 року біля 17 год. до нього додому прийшов п`яний ОСОБА_17 та почав виясняти відносини з ОСОБА_18 . Коли ОСОБА_20 почав її бити, він виставив їх на вулицю. Через деякий час він, почувши крики, вибіг з будинку на подвір`я і побачивши, що ОСОБА_17 , схопивши ОСОБА_18 за коси, б`є її головою об бетонне покриття, відтягнув його від неї. Скориставшись цим, ОСОБА_19 вибігла на дорогу, а ОСОБА_20 , вирвавшись від нього, з погрозами повбивати обох, побіг за нею. Вийшовши на вулицю, він побачив, що ОСОБА_18 втекла від ОСОБА_20 , тому повертався на подвір`я. Відкривши хвіртку, почув крик з погрозою на свою адресу, а повернувшись, побачив, що до нього підбігає ОСОБА_20 з занесеною для нанесення удару правою рукою. ОСОБА_9 , з метою самозахисту, своїми обома руками штовхнув ОСОБА_20 в груди, відштовхнувши його від себе, від чого той впав на спину, вдарився тім`яною ділянкою голови об асфальт і втратив свідомість. Обвинувачений тут же відтягнув ОСОБА_20 з проїзної частини, зробив йому масаж серця і той прийшов до тями. Допоміг ОСОБА_20 зайти до нього на подвір`я, а пізніше - у хату. ОСОБА_20 залишився у нього ночувати, а ранком пішов у своїх справах;
-покази свідка ОСОБА_18 про те, що коли ОСОБА_20 почав її бити, обвинувачений виставив їх з будинку. На подвір`ї ОСОБА_20 повалив її на землю, схопив своєю рукою її за коси та бив її головою об бетон. Прибіг ОСОБА_23 , відтягнув ОСОБА_20 від неї, вона вибігла на дорогу і втекла;
-покази свідка-очевидця ОСОБА_21 який вказав про те що, обвинувачений ОСОБА_9 біля входу у власне домоволодіння своїми двома руками штовхнув у груди ОСОБА_17 , від чого той впав на спину, вдарившись тім`яною ділянки голови об асфальт, саме в той момент коли ОСОБА_17 , висловлюючи погрози, підбіг до обвинуваченого та замахнувся правою рукою для нанесення удару. Також підтвердив, що ОСОБА_9 тут же підняв ОСОБА_17 , відтягнув його з проїзної частини та почав надавати першу допомогу (натискав на груди і робив штучне дихання); та покази про те, що під час проведення слідчого експерименту, слідчий запропонував ОСОБА_21 відтворити лише сам поштовх Іздебським ОСОБА_20 і падіння останнього, а не усі події які він бачив під час цього інциденту. У зв`язку з цим він і не відтворював те, що ОСОБА_20 намагався нанести удар ОСОБА_23 і вже замахнувся для цього правою рукою, що також в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_24 слідчий, який проводив слідчий екмперимент, а також вказана обставина підтверджується протоколом слідчого експерименту від 28.07.2017 року, в якому зазначено, що свідку « ОСОБА_25 запропоновано відтворити механізм поштовху ОСОБА_33 та механізм падіння ОСОБА_17 );
-покази свідка ОСОБА_26 , яка показала, що дізнавшись від чоловіка про цей інцидент, пішла до ОСОБА_9 . На подвір`ї сиділи обвинувачений та потерпілий і мирно розмовляли. ОСОБА_20 був п`яний і чомусь називав її ОСОБА_27 . Оскільки між ними не було ніякого конфлікту, вона пішла додому;
- Висновок судово-медичної експертизи № 375 від 18.09.2017 року, висновок комісійної судово-медичної експертизи № 120 від 8.02.2018 року про причини смерті ОСОБА_17 , виявлені тілесні ушкодження та про механізм і час виникнення тілесних ушкоджень;

Судом першої інстанції правильно встановлені конкретні обставини справи, зокрема наявність у ОСОБА_9 стану необхідної оборони та не перевищення її меж, наявність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту та їх співвідношення, відповідність захисту небезпечності посягання.

Наявні в матеріалах кримінального провадження та досліджені судом докази, на думку колегії суддів підтверджують відсутність в діях ОСОБА_9 складу інкримінованого йому злочину та свідчать про необхідну оборону від суспільно - небезпечного посягання ОСОБА_17 без перевищення її меж.

Так суд першої інстанції правильно вказав у вироку, що ОСОБА_9 мав право на необхідну оборону від суспільно - небезпечного посягання ОСОБА_17 , який на його очах побив ОСОБА_18 та висловлюючи погрози замахнувся правою рукою, щоб нанести обвинуваченому удар, тобто заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_9 , і захищаючи себе, скористався ним, відштовхнувши від себе ОСОБА_17 , який здійснював вказане суспільно - небезпечного посягання.
При цьому ОСОБА_9 не допустив перевищення меж необхідної оборони, обраний обвинуваченим спосіб захисту відповідав небезпечності посягання та обстановці захисту, був своєчасним та співмірним, а смерть ОСОБА_17 спричинена обвинуваченим ОСОБА_9 з необережності під час захисту від реального суспільно-небезпечного посягання останнього.

Отже суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_9 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.119 КК України та виправдав його за відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене безпідставними є доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 про те, що суд не мав підстав для застосування ст.36 КК України та доводи прокурора про те, що суд не взяв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтверджуються протоколом проведення слідчого експерименту з ним в якості підозрюваного від 31.05.2018 р., не врахував його поведінку після того як ОСОБА_17 впав на спину, вдарився головою об асфальт та втратив свідомість та що вина ОСОБА_9 підтверджується показами свідка ОСОБА_21 та висновками експертиз; що висновки суду про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину вбивства через необережність, не ґрунтуються на доказах, та що судом не встановлено змісту і спрямованості умислу обвинуваченого.

Досліджені судом докази доводять відсутність в діях ОСОБА_9 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, а тому не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження посилання в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілих про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі представника потерпілих на те, що у вироку суд не визначив, яке суспільно-небезпечне діяння вчинив ОСОБА_17 .
Так судом у вироку зазначено, яке суспільно-небезпечне посягання здійснював ОСОБА_17 по відношенню до ОСОБА_9 , а саме ОСОБА_17 замахнувся правою рукою, щоб нанести обвинуваченому удар, тобто заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_9 , тому захищаючи себе, ОСОБА_9 відштовхнув від себе ОСОБА_17 , тобто діяв в межах необхідної оборони без перевищення її меж.
Колегія суддів не вбачає підстав сумніватися в достовірності показів свідка ОСОБА_18 , а отже не заслуговують на увагу твердження апеляційної скарги прокурора про те, що покази ОСОБА_18 з приводу тяжкості нанесення їй ударів ОСОБА_17 слід розцінювати критично.

Вирок суду першої інстанції є законним та справедливим і підстави для його скасуваня відсутні.

Керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2018 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора, представника потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: