ВИРОК

Іменем України

Дата документу 09.06.2020

Октябрський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, з вищою юридичною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

I. ДОВЕДЕНЕ ОБВИНУВАЧЕННЯ

ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Полтавській області з 23 квітня по 01 липня 2015 року входив до складу слідчої групи з досудового розслідування кримінального провадження № 0000010, внесеного СВ УСБУ в Полтавській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України (закінчений замах на контрабанду культурних цінностей).
В якості свідка у цьому провадженні слідчим ОСОБА_9 особисто 18.05.2015 року та 24.06.2015 року допитано ОСОБА_11 , у котрого за місцем проживання ним же ще 13.05.2015 року вилучено системний блок «Cooler Master» марки «Asus» серійний номер RC 932KKN51141 100184 та поміщено до ввіреної кімнати зберігання речових доказів СВ УСБУ в Полтавській області.
З 24.06.2015 року по 01.07.2015 року ОСОБА_9 , на території міста Полтави, під час позапроцесуального спілкування, умисно пообіцяв ОСОБА_11 за надання неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США здійснити вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави СВ УСБУ в Полтавській області щодо не притягнення до кримінальної відповідальності, закриття кримінального провадження та повернення вилученого під час обшуку системного блоку «Asus», в інтересах ОСОБА_11 , а приблизно о 22 год. 33 хв. 01.07.2015 року, поблизу торгівельного кіоску біля будинку № 1 по вул. Хоткевича м. Полтави одержав від ОСОБА_11 за такий вплив неправомірну вигоду грошима в сумі 1800 доларів США (за курсом НБУ - 37 809 грн), після чого був затриманий.

II. КВАЛІФІКАЦІЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ

Дії ОСОБА_9 кваліфікуються за ч. 2 ст. 369-2 КК України - одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а також обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди.

III. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ ТА ЇХ ОЦІНКА

Обвинувачений ОСОБА_9 свою провину не визнав як за первинним обвинуваченням за ч. 3 ст. 368 КК України, так і за останнім за ч. 2 ст. 369-2 та показав, що з 2009 року по липень 2015 року перебував на посаді слідчого та старшого слідчого в особливо важливих справах УСБУ в Полтавські області. У червні 2019 року його звільнили з УСБУ в Полтавській області по закінченню строку дії контракту.
Підтвердив, що входив до складу слідчої групи, яка здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010, за фактом замаху на контрабанду культурних цінностей. У вказаному кримінальному провадженні на той час ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мали статус свідків. Під час досудового розслідування він проводив обшук за місцем проживання ОСОБА_11 та вилучав в останнього комп`ютер, бо була отримана інформація, що в ньому може міститися інформація, що має значення для справи. В подальшому допитував його в якості свідка. Проте, відомостей щодо нього в ЄРДР не вносив. Пізніше ОСОБА_11 запропонував йому вийти випити пива, на що він відмовив.
З 01.07.2015 року він пішов у чергову відпустку на 35 діб. Того дня виїздив до села Жуки, Полтавського району - на дачу. Увечері повернувся додому за адресою: АДРЕСА_2 , коли точно не пам`ятає. При цьому в нього на телефоні закінчились гроші та він пішов до терміналу щоб поповнити рахунок. Тоді випадково зустрів ОСОБА_11 , який спитав у нього як справи та просив повернути йому вилучений системний блок, на що ОСОБА_9 відмовив, бо перебував у відпустці. Далі ОСОБА_11 почав витягати і пропонувати гроші, але він відмовив та його, ОСОБА_9 , одразу затримали 2 чоловіки. Потім провели огляд місця події, під час якого у нього з карману шортів вилучили 1800 доларів США. Як ці гроші в нього опинились йому не відомо, цих грошей він не брав та не вимагав. Вважає, що вилучили у нього саме ті кошти, які йому пропонував ОСОБА_11 . Останньому призовом до Збройних Сил не погрожував, до ОСОБА_12 йому звертатися не радив, про підозру йому не повідомляв. Як слідчий на той час самостійно він не міг закривати кримінальні провадження без погодження зі своїм керівництвом. Перебуваючи у відпустці він не мав права приймати процесуальних рішень. Також зазначив, що був відповідальним за камеру зберігання речових доказів та коли пішов у відпустку ключі від неї передав слідчому ОСОБА_13 . Зазначив, що при затриманні йому одразу права не роз`яснялись, а їх роз`яснили лише, коли почали проводити його поверхневий огляд. Право на захист йому роз`яснили лише по закінченню огляду. Ухвали апеляційного суду про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій йому не відкривались. Вважає дії щодо нього провокацією злочину.

Провина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується такими доказами.

01.07.2015 року ОСОБА_11 звернувся до військового прокурора Полтавського гарнізону із письмовою заявою (вх. № 78-1782) про вимагання у нього 24.06.2015 року по вулиці Жовтневій, 40 м. Полтави старшим слідчим в ОВС УСБУ в Полтавській області ОСОБА_9 неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США за повернення власного комп`ютера, вилученого вказаним слідчим при обшуку, а також за не порушення щодо нього кримінальної справи. У заяві, між тим, зазначено, що ОСОБА_9 призначив передачу грошей на 01.07.2015 року о 20 годині ( т. 1 а.с. 79).

Відомості за указаною заявою одразу 01.07.2015 року, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 за ч. 3 ст. 368 КК України та у провадженні призначено слідчого і групу прокурорів (т. 1 а.с. 80-91, 106).

Відсутність відмітки щодо попередження ОСОБА_11 про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий донос у його заяві, на що звернула увагу сторона захисту, на думку суду, не є перешкодою для її перевірки та внесення відомостей до ЄРДР, як того вимагають положення ст. 214 КПК України. Підстав вважати указану заяву неподаною на даній стадії процесу в суду відсутні правові підстави, позаяк чинним є Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затверджене Наказом Генеральної прокуратури України 06.04.2016 року за № 139 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05.05.2016 року за № 680/28810 і яке не передбачає визнання неподаними заяв без попередження заявника про кримінальну відповідальність.

Водночас, Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затверджене наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 року, до якого покликається захисник, не було зареєстроване в Міністерстві юстиції України, відтак не проходило відповідної експертизи на відповідність Конституції та Законам України, наразі втратило чинність, тому недотримання окремих його положень в частині вимог до заяви про вчинення злочину не може само по собі тягти недопустимість такої заяви як доказу та визнання її судом наразі неподаною за минулий період.

Указане Положення як і діюче передбачають редагування (зміну) зафіксованих у Реєстрі відомостей шляхом внесення реєстратором оновлених даних до відповідного пункту електронного контуру картки, відтак внесення окремої оновленої інформації до ЄРДР редагує попередню.

Також суд відхиляє твердження сторони захисту про те, що відсутність постанови про визначення певного слідчого або прокурора сама по собі означає, що цей слідчий або прокурор не мав відповідних повноважень.

Суд, з огляду на правову позицію Верховного суду від 19.05.2020 року у справі № 490/10025/17, виходить з того, що КПК не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи, викладалося у формі постанови. Частина 3 статті 110 КПК передбачає, що постанова виноситься слідчим або прокурором лише у випадках, передбачених цим Кодексом, або коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Аналіз положень КПК свідчить про те, що визначення слідчого чи прокурора не є тим випадком, для якого Кодекс вимагає винесення постанови. Цей висновок можна зробити зі співставлення двох пунктів частини 2 статті 39 КПК: в пункті 1, який стосується визначення слідчого, слідчих або старшого слідчої групи керівником органу досудового розслідування, постанова не згадується, у той час як пункт 2 для відсторонення слідчого від розслідування прямо вимагає вмотивованої постанови. Частина 1 статті 37 КПК не визначає, у якому вигляді має прийматися рішення про визначення процесуального керівника у розслідуванні.

Виходячи з правила casus omissus pro omisso habendus est, суд не вбачає підстав додавати до тексту закону не висловлену в ньому вимогу і вважає, що відсутність у відповідних положеннях, які прямо стосуються регулювання цього питання, згадки про необхідність постанови, означає необов`язковість такої постанови для визначення конкретного слідчого або прокурора, яким доручається виконання відповідних повноважень у певній справі.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 110 КПК, обов`язковими елементами постанови слідчого або прокурора є мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. У випадку визначення конкретного слідчого та/або прокурора для проведення розслідування рішення приймається, виходячи здебільшого з організаційних міркувань. Ці міркування не можуть бути обґрунтовані вимогами КПК, але в певних випадках їх розголошення може бути шкідливим як для розслідування, так і для функціонування відповідного органу.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що відомості про те, які слідчі ведуть досудове розслідування і які прокурори здійснюють процесуальне керівництво, були внесені в Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тривале проведення досудового розслідування, використання слідчими та прокурорами ресурсів своїх органів та інші фактори провадження свідчать про те, що розслідування і процесуальне керівництво цими особами проводилося за відповідними рішеннями керівників.

Сторона захисту не наводить будь-яких інших підстав неповноважності слідчих чи прокурорів, крім відсутності постанов про їх визначення для цього кримінального провадження. Тому Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що розслідування у справі здійснювалося неповноважними слідчими та прокурорами, а, відповідно, й щодо недопустимості доказів, отриманих під час досудового розслідування.

У зв`язку з таким висновком у суду немає необхідності розглядати посилання сторони захисту на те, що ці постанови на порушення статті 290 КПК не були відкриті.

Свідок ОСОБА_11 суду під присягою показав, що весною 2015 року до нього додому прийшли з обшуком працівники УСБУ в Полтавській області, повідомивши, що відносно нього порушено кримінальну справу. Під час обшуку у нього вилучили системний блок, мобільний телефон, кредитні картки, про що склали відповідний протокол. Пізніше його викликали до УСБУ для дачі показань до кабінету ОСОБА_9 . Спочатку допитали його матір, а потім його в якості свідка у справі ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_9 йому повідомив, що справа складна, тому він поки що свідок, проте може бути обвинуваченим. В подальшому його тривалий час не викликали. Одначе телефонував ОСОБА_15 та повідомляв, що його водили до військомату та здійснюють тиск.
Далі його знову викликав ОСОБА_9 та повідомив, що справа буде тривалою і він матиме судимість, комп`ютера не побачить. На його запитання: «що потрібно», ОСОБА_9 відповів 2000 доларів і це буде вирішуватись, хоча й складно. ОСОБА_9 запитав, чи він згоден надати кошти і він погодився та повідомив, що потрібен тиждень щоб їх зібрати. Через кілька днів він прийшов до ОСОБА_9 , зазначивши, що грошей не вистачає щоб закрити питання повністю, на що останній відповів йому, щоб ніс те, що є.
В подальшому на телефонні дзвінки ОСОБА_9 він не брав слухавки та 01.07.2015 року звернувся до військової прокуратури Полтавського гарнізону із заявою. Там йому повідомили, що буде здійснюватись контроль передачі коштів. Пізніше йому зателефонував ОСОБА_9 та скаржився чому довго не брав слухавки та домовились про зустріч. Місце зустрічі по вулиці Хоткевича, 3 м. Полтави призначив ОСОБА_9 .
01.07.2015 року при зустрічі ОСОБА_9 спитав чи все добре, на що він відповів ствердно. Далі останній запропонував пройтись, свідок став запитувати чи є якісь гарантії закриття справи і він підтвердив. Пройшовши ще певну відстань, ОСОБА_9 дістав барсетку зі словами: «клади». Тоді він поклав туди 1800 доларів США, які попередньо були переписані. Потім попрощались і розійшлись, а через кілька хвилин ОСОБА_9 затримали і вилучили у нього з карману шортів гроші. Пізніше йому повернули комп`ютер. Вказав, що передав ОСОБА_9 гроші щоб на нього не заводили справу і повернули комп`ютер. В розмовах ОСОБА_9 прямо не вказував, що залишить отримані гроші собі. При затриманні ОСОБА_9 ніхто гроші в карман не підкидав, останній лежав на землі із заведеними за спину руками. При проведенні контролю за вчиненням злочину йому надягали спеціальне обладнання. 200 доларів США, які також призначались для проведення слідчої (розшукової) дії випадково залишились у нього в кармані, тому він їх не передав. Крім іншого зазначив, що ОСОБА_9 повідомляв йому, що перебуває у відпустці, тому особисто видати комп`ютер не може, однак це питання вирішать інші люди, він про все домовиться. Гроші для надання ОСОБА_9 він використовував свої.

Суд не приймає до уваги в якості допустимих доказів звукозаписи, здійснені ОСОБА_11 на диктофон та мобільний телефон, з огляду на застереження, викладені в п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України №12-рп/2011, щодо недопустимості доказів, одержаних з порушенням порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних, не уповноваженою на те особою ( т. 2 а.с. 16-22, 132-136).

Проте, його показання детально перевірені на місці події під час проведеного з ним 21.08.2015 року слідчого експерименту (т. 2 а.с. 150-156).

Крім того, показання свідка ОСОБА_11 підтверджуються матеріалами здійснених у даному провадженні негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема, контролю за вчиненням злочину та аудіо-, відеоконтролю особи ОСОБА_9 .

Так 01.07.2015 року прокурор військової прокуратури ОСОБА_5 , розглянувши матеріали досудового розслідування №0000055, внесені до ЄРДР по ч. 3 ст. 368 КК України цього ж числа за зверненням ОСОБА_11 щодо пропозиції від капітана ОСОБА_9 отримання неправомірної вигоди за вчинення дій в його інтересах, призначив проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, починаючи з 01.07.2015 року тривалістю 30 днів, а також невідкладний в порядку ст. 250 КПК України аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_9 до звернення 02.07.2015 року з відповідним клопотанням до апеляційного суду Полтавської області ( т. 2 а.с. 227-234).

При винесенні указаних постанов прокурор керувався вимогами ст. ст. 2, 36, 41, 110, 246, 250, 251, 260, 271, 273 КПК України, яких дотримався.

Так, у відповідності до ст. 250 КПК України, у виняткових невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та запобіганням вчиненню тяжкого або особливо тяжкого злочину, передбаченого розділами І, ІІ, VI, VII (статті 201 та 209), IX, XIII, XIV, XV, XVII Особливої частини Кримінального кодексу України, негласна слідча (розшукова) дія може бути розпочата до постановлення ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом, за рішенням слідчого, узгодженого з прокурором, або прокурора. У такому випадку прокурор зобов`язаний невідкладно після початку такої негласної слідчої (розшукової) дії звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 248 цього Кодексу.

Указана правова норма є спеціальним законом та жодним чином не звужує коло негласних слідчих (розшукових) дій, які можливо проводити у виняткових невідкладних випадках до постановлення ухвали слідчого судді, а також не відсилає до інших актів законодавства, відтак підзаконний нормативно-правовий акт, яким є Інструкція про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затверджена спільним Наказом № 114/1042/516/1199/936/1687/5 від 16.11.2012 року, до якої покликається захисник, оспорюючи правомірність дій прокурора, правовою основою має, в тому числі, КПК України, тому не може йому суперечити та звужувати зміст закону ні за обсягом, ні за змістом.
Мотивувальна частина постанови про контроль за вчиненням злочину містить посилання на відсутність провокування ОСОБА_11 на вчинення цього злочину та про відсутність умов, за яких контроль за вчиненням злочину не проводиться.

Також у резолютивній частині обох постанов чітко вказано яка саме слідча (розшукова) дія буде проводитись, щодо кого та коли саме. Зазначається і про використання 2000 доларів США, які мають бути заздалегідь ідентифіковані, контекст цих постанов, а також подальша слідча дія - огляд та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів-грошових купюр від 01.07.2015 року свідчать про залучення до вказаної НСРД заявника ОСОБА_11 у розумінні ч. 6 ст. 246 КПК України.

Резолютивні частини постанов у пунктах 3, 5 містять письмові доручення на проведення контролю за вчиненням злочину уповноваженому оперативному підрозділу СБ України представництву ВБ в Полтавській області ( т. 2 а.с. 229-233).

Відтак посилання сторони захисту на відсутність відповідного доручення на проведення негласних слідчих (розшукових) дій не відповідає дійсності.

Указані постанови про проведення негласних слідчих (розшукових) дій містяться в матеріалах справи (т. 2 а.с. 228-234), оскільки надавались стороною обвинувачення у відкритому процесі попередньому складу суду, повторно досліджувались даним складом суду, отож відкриті стороні захисту, яка мала достатньо часу (більш ніж 2 роки) із ними ознайомитись та надати свої заперечення.

Крім того, за повідомленнями Апеляційного суду Полтавської області № 01-47/8/16 від 15.07.2016 року, № 01-50/22/16 від 05.09.2016 року, №01-50/31/16 від 21.11.2016 року, слідчим суддею Апеляційного суду Полтавської області виносилась ухвала № 1914т від 02.07.2015 року на проведення заходів, які тимчасово обмежують права людини, а саме: аудіо, - відео контролю особи терміном на одну добу з моменту надання дозволу, однак вказана ухвала означеним судом не була розсекречена, хоча прокурором вносилось відповідне клопотання щодо її розсекречення. Кінцевими мотивами нерозсекречення вказаної ухвали стало запобігання загрозі національним інтересам та безпеці (т. 2 а.с. 244-246, т. 3 а.с. 20).

При оцінці допустимості доказів, отриманих внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій суд враховує останню обов`язкову правову позицію Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі № 640/6847/15-к, згідно якої:

«Якщо процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (в тому числі ухвала слідчого судді) були надані суду під час судового розгляду і стороні захисту у змагальному процесі була забезпечена можливість довести перед судом свої аргументи щодо допустимості відомостей, отриманих у результаті НСРД, в сукупності із оцінкою правової підстави для проведення НСРД, то суд повинен оцінити отримані докази та вирішити питання про їх допустимість.

Якщо сторона обвинувачення вжила всіх необхідних та залежних від неї заходів, спрямованих на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, однак вони не були розсекречені до моменту передачі справи у суд з причин, що не залежали від волі або процесуальної поведінки прокурора, то в такому разі порушень вимог статті 290 КПК України з боку сторони обвинувачення немає. Суд має оцінити докази, отримані в результаті НСРД в комплексі із розсекреченими процесуальними документами, які стали підставою для їх проведення, та не повинен автоматично визнавати такі докази недопустимими.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що процесуальні документи про надання дозволу на проведення НСРД не є самостійним доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Процесуальні ж документи, які стали підставою для проведення НСРД, не є документами у розумінні частини другої статті 99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних оперативними підрозділами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Отже, процесуальні документи про дозвіл на проведення НСРД (в тому числі і відповідна ухвала слідчого судді) повинні досліджуватися судом під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою оцінки допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД».

Враховуючи викладене, а також те, що стороною обвинувачення були відкриті стороні захисту і суду основні процесуальні документи, які стали підставою проведення негласних слідчих (розшукових) дій у даному провадженні, суд відхиляє клопотання сторони захисту про визнання протоколів за наслідками цих дій недопустимими доказами.

Так, у відповідності до протоколу огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів-грошових купюр від 01.07.2015 року з 19.40 год по 20.00 год. на виконання постанови про контроль за вчиненням злочину у присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 з участю заявника ОСОБА_11 , здійснено огляд заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр у кількості 20 по 100 доларів США, загальною сумою 2000 доларів, які надав ОСОБА_11 . Після огляду, копіювання, вказані грошові кошти були вручені останньому. Інших грошей в нього при собі не було (т. 2 а.с. 236-243).

Згідно протоколу від 03.08.2015 року аудіо, - відео контролю особи щодо фіксації перемовин ОСОБА_11 та ОСОБА_9 01.07.2015 року (т. 2 а.с. 142-149), відбулась розмова, яка тривала 9 хв. 32 сек. Вони спочатку обговорювали побутові теми, після чого ОСОБА_9 інструктував ОСОБА_11 , щодо дій, які має вчинити ОСОБА_12 для уникнення кримінальної відповідальності: «... короче, чтобы он по переустанавливал виндовсы ... а свой ноутбук, так же перекинул и вообще, чтобы заныкал его, чтоб его не было дома. Бо я знаю, что у него ноутбук есть. Дальше, я надеюсь, что он со всех сайтов поудалял сам. Потому что он рассказывал мне, что не зарегистрирован, я знаю, что он зарегистрирован, потому что у меня его телефон, на телефон приходят сообщения с Виоли. Я надеюсь, что вообще он настолько почиститься, что ни одного, чтобы нигде его не то, что запаха, чтобы его контактный номер нигде ни на каких Сландо, Виоли, аукционах, чтобы нигде вообще. Дальше, на время хай приостанавливает всю свою деятельность по орденам, на время, на месяц как минимум. С военкоматом, через неделю я скажу, что его осудили и его трогать не будут, то есть его не будут призывать».

Продовжуючи свою розмову, ОСОБА_9 повідомляє алгоритм дій ОСОБА_11 , тим самим, переконуючи його у необхідності передачі йому неправомірної вигоди: «...что касается тебя, у тебя сейчас все нормально, я сейчас в отпуске. На следующей неделе я тебя во вторник наберу, ты подойдешь, тебе его (системный блок) вернут, я позвоню людям, люди тебе его вернут, комп. Напишешь расписку. Да напишешь расписку за телефон, что ты его получил и за компьютер. Понял? Вот это из основного. Все остальное, то, что было, все закрыто. Все с шефом как говорил, так все с шефом и передал».

Далі ОСОБА_9 поцікавився у ОСОБА_11 : «... у тебя в Киеве все получилось?», на що ОСОБА_11 відповідає: «... за деньги, да».

Після цього, вони змінюють своє місцерозташування та ОСОБА_9 продовжує говорити ОСОБА_11 : «... не дай бог я узнаю, шо от тебя что-то просочилось, вам будет капец. Понял?».

В цей час ОСОБА_11 перераховує гроші. ОСОБА_9 продовжує: «... и совсеми этими адвокатесами, которые вас кинули тоже решайте не сразу. И когда будете решать, не вздумайте сказать, что мы с сбушниками порешали. Понял? Задача просто вернуть «бабло» обратно, не раскрывая ситуацию по делу, не крича, шо там закрыто дело или еще что. Понял? Тихонько сидишь. ОСОБА_18 так же само сказал. Тихонько сидите и не рыпаетесь».

Після цього, ОСОБА_11 передає кошти ОСОБА_9 , який їх отримавши, запитує у ОСОБА_19 : «... здесь все? Я верю, что там, мне пересчитывать?», на що ОСОБА_11 відповідає ОСОБА_9 : «... нет, там правильно». Після цього вони прощаються.

Безпосередньо досліджені судом аудіо, відеозаписи є послідовними, безперервними, не містять природних пауз, отож підстав, передбачених ст. ст. 332, 242 КПК України для призначення експертизи не вбачалось. Крім того, сторона захисту не ґрунтувала свої доводи на тому, що інформація на ДВД диску з НСРД якимось чином спотворена.

Суд, враховуючи позицію ВС у постанові від 19.05.2020 року у справі № 490/10025/17, зазначає, що електронний документ, яким у цьому випадку є відеозапис, має значні відмінності від паперових документів. Зокрема, електронний документ не має жорсткої прив`язки до певного матеріального носія, тому один і той же документ (файл) може існувати у ідентичному вигляді на різних носіях.

Під час огляду місця пригоди, від 01.07.2015 року, проведеного з 22.39 год. до 23.26 год. по вулиці Мазепи (раніше - Калініна) між будинками 38 та 42 м. Полтави, тобто відкритого фіксування, яким закінчився контроль за вчиненням злочину виявлено ОСОБА_9 , лежачим обличчям до асфальту, одягненого в цивільний одяг. При огляді його барсетки, що перебувала поряд, вилучено 2 мобільні телефони, марки Самсунг та Флай і інші особисті речі. На прохання прокурора, ОСОБА_9 добровільно дістав із заднього карману шортів 18 купюр по 100 доларів США (НВ 78128532 GВ2, НК 70904378 СК11, НК 70904386 СК11, НК 70904385 СК11, НН 70657046 АН8, ВВ 10206363 ВВ2, СL 95464974 АL12, НF 26356245 FF6, ВВ 53340597 АВ2, HJ 68020501 АJ10, LJ 87064954 АJ10, LJ 87064953 АJ10, LJ 87064952 АJ10, LJ 87064951 АJ 10, LJ 87064958 АJ10, LJ 87064957 AJ 10, КВ 71694003 АВ2, КВ 54996698 МВ2), на загальну суму 1800 доларів США. Крім того, при огляді місця події ОСОБА_11 також видав 200 доларів США LJ87064956AJ10, LJ87064955AJ10, які ним не були передані ОСОБА_9 . Виявлені грошові кошти та інші речі вилучено, упаковано та опечатано, а у подальшому детально оглянуто слідчим ( т. 1 а.с. 92-96, 103-105).

Указані купюри вочевидь співпадають з тими, які були вручені ОСОБА_11 для проведення контролю за вчиненням злочину.

01.07.2015 року о 22.39 год. ОСОБА_9 також було фактично затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та роз`яснено відповідні процесуальні права, про що складено відповідний протокол. При його подальшому особистому обшуку нічого виявлено і вилучено не було ( т. 1 а.с. 97-102).

За даними довідки УСБУ в Полтавській області № 203 від 03.07.2015 року капітан юстиції ОСОБА_9 , згідно наказу № 186-ос від 27.06.2014 року, проходив службу на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ в Полтавській області ( т. 2 а.с. 178, 187-188).

У відповідності до наказу начальника УСБУ в Полтавській області № 317 від 03.10.2013 року капітан юстиції ОСОБА_9 був призначеним в УСБУ в Полтавській області відповідальним за зберігання і облік речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв`язку з розслідуванням кримінальних проваджень і яке зберігається окремо від справ. В разі його відсутності, в тому числі під час перебування у відпустці, виконання його обов`язків покладено на капітана юстиції ОСОБА_13 ( т. 2 а.с.186).

Виходячи з довідки УСБУ в Полтавській області № 66/11/6 від 17.08.2015 року капітану юстиції ОСОБА_9 , згідно наказу № 208-ос від 30.06.2015 року, була надана щорічна основна відпустка за 2015 рік, тривалістю 30 календарних днів, з 1 по 30 липня 2015 року ( т. 2 а.с. 184-185).

Оглянуті прокурором військової прокуратури 25.08.2015 року та долучені до справи матеріали кримінального провадження № 0000010, внесеного СВ УСБУ в Полтавській області до ЄРДР 13.03.2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України свідчать, що розслідуванням указаної справи займався ОСОБА_9 , який входив до складу слідчої групи ( т. 1 а.с. 127-246, т. 2 а.с. 83-96).

Зокрема, останній ініціював та безпосередньо 13.05.2015 року проводив обшук за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого вилучив системний блок Асус та інші предмети і документи, які оглядав ( т. 1 а.с. 191-200).

За результатами огляду зазначеного системного блоку 14.04.2015 року ОСОБА_9 не виявив жодних файлів та документів, які б мали значення для кримінальної справи, що перебувала у його провадженні, проте не повернув його власнику ОСОБА_11 , а передав на зберігання до кімнати № 13 зберігання речових доказів СВ УСБУ в Полтавській області ( т. 1 а.с. 127- 246, т. 2 а.с. 34-82).

При цьому стороною обвинувачення слушно звернуто увагу суду, що ОСОБА_11 у провадженні мав статус свідка, вилучений у нього системний блок Асус слідчим ОСОБА_9 після ретельного огляду не було визнано речовим доказом та на нього не накладався арешт, відтак передання вказаного майна за наявності власника і без його згоди на зберігання до кімнати зберігання речових доказів СВ УСБУ в Полтавській області вочевидь порушує, гарантоване Конституцією та Першим Протоколом Конвенції про захист прав і основоположних свобод, право ОСОБА_11 щодо мирного володіння своїм майном, тому не ґрунтується на вимогах закону.

Також матеріали вказаного кримінального провадження містять запити слідчого ОСОБА_9 відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо перебування останніх на військовому обліку, датовані 15.05.2015 року та відповіді, що ОСОБА_12 на військовому обліку не перебував, а ОСОБА_11 восени 2013 року визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час (т. 2 а.с. 235-239).

Крім того, слідчим ОСОБА_9 особисто допитувався ОСОБА_11 в якості свідка 18.05.2015 року з 15 до 16.05 годин та 24.06.2015 року з 09.10 до 10.10 годин ( т. 1 а.с. 207-214).

За даними журналу № 289-і-30 реєстрації та видачі разових перепусток на посту № 4 адміністративного будинку № 2 УСБУ в Полтавській області, а також корінців разових денних перепусток убачається, що у вказаному будинку за викликами слідчого відділу УСБУ перебували:

- 18.05.2015 року з 14.08 год до 17.30 год ОСОБА_11 ;
- 20.05.2015 року з 09.50 год до 13.10. год ОСОБА_12 ;
- 15.06.2015 року з 10.15 год до 10.20 год ОСОБА_12 ;
- 23.06.2015 року з 09.15 год до 09.20 год ОСОБА_12 ;
- 24.06.2015 року з 09.00 год до 10.40 год ОСОБА_11 ;
- 30.06.2015 року з 09.30 год до 16 год ОСОБА_11 ( т. 2 а.с. 111-126).

При огляді мобільного телефону, вилученого в ОСОБА_9 виявлено відеозапис вручення ОСОБА_12 повістки представником ІНФОРМАЦІЯ_2 у службовому кабінеті ОСОБА_9 ( т. 2 а.с. 137-141).

Відповідно до протоколу огляду від 15.08.2015 року слідчим оглянуто відеозаписи затримання ОСОБА_9 01.07.2015 року та проведення огляду місця пригоди ( т. 2 а.с. 106-110).

Згідно з висновком експерта № 508 від 10.07.2015 року вилучені у ОСОБА_9 18 банкнот відповідають аналогічним банкнотам, що знаходяться в офіційному обігу та складають 1800 доларів США ( т. 2 а.с. 6-15).

За даними Національного банку України курс долара до гривні України станом на 01.07.2015 року складав 100:2100,52 ( т. 2 а.с. 97-98).

Під час обшуку службового кабінету ОСОБА_9 20.07.2015 року виявлено службову документацію, флешку-ключ доступу останнього до ЄРДР, а також повістку на ім`я ОСОБА_11 ( т. 2 а.с. 23-31, 127-131).

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 показали суду, що 01.07.2015 року були запрошені до військової прокуратури Полтавського гарнізону в якості понятих. При цьому в їх присутності були відксерокопійовані 2000 доларів США, які передані заявнику ОСОБА_11 для передачі ОСОБА_9 , про що складені відповідні протоколи. Через деякий час вони були присутні при вилученні 1800 доларів США із карману шортів затриманого ОСОБА_9 на одній з вулиць міста Полтави. Зазначили, що не бачили щоб останньому ці гроші підкидали та підтвердили, що підписували усі необхідні документи.

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які працювали у службі внутрішньої безпеки УСБУ в Полтавській області під присягою пояснили суду, що в середині 2015 року до них звернувся ОСОБА_11 та повідомив про вимагання у нього неправомірної вигоди слідчим УСБУ ОСОБА_9 за повернення комп`ютера. Тоді вони направили його до військової прокуратури Полтавського гарнізону і приймали участь в проведенні відповідних негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема 01.07.2015 року в огляді та ксерокопіюванні грошей в сумі 2000 доларів США, які належали ОСОБА_11 , врученні цих коштів останньому. В подальшому начальник представництва ВБ ОСОБА_20 особисто затримав ОСОБА_9 по вулиці Хоткевича м. Полтави, а потім прийняли участь в затриманні працівники спецпідрозділу «Альфа». При цьому грошових коштів ОСОБА_9 ніхто не підкидав, а навпаки із застосуванням відеозапису, вилучили в нього 1800 доларів США із заднього карману шортів.

Свідок ОСОБА_22 мати ОСОБА_11 під присягою показала, що весною 2015 року слідчий ОСОБА_9 проводив обшук за місцем її проживання, під час якого вилучив системний блок сина. В подальшому на прохання сина вона дала йому гроші в сумі 2000 доларів США для передачі ОСОБА_9 , який ці гроші вимагав. Пізніше їй стало відомо про затримання ОСОБА_9 у зв`язку з отриманням хабаря.

Свідок ОСОБА_12 показав суду, що в 2015 році він відправив посилку до Китаю, після чого працівники УСБУ в Полтавській області порушили кримінальне провадження та проводили у нього обшук. Крім того, у цій справі проводився обшук і в його однокласника ОСОБА_11 . Протягом слідства ОСОБА_9 неодноразово викликав його на допити та погрожував призовом до Збройних Сил. Потім він отримав інформацію, що для вирішення цього питання потрібні 2000 доларів США. Однак, ОСОБА_9 йому особисто не висловлював пропозицій матеріального характеру і про передачу грошей ОСОБА_9 він з ОСОБА_11 не спілкувався. В подальшому він дізнався про затримання ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_23 підтвердив обставини, викладені ОСОБА_12 щодо дій ОСОБА_9 , спрямованих на призов ОСОБА_12 на військову службу.

Свідок ОСОБА_24 мати ОСОБА_12 показала суду, що після проведення обшуків у них вдома та в ОСОБА_11 , останній повідомляв їй, що для зупинення кримінального провадження вони винні 2000 доларів США, на що вона відповіла, що у них грошей нема і нічого вони платити не будуть. Від ОСОБА_9 їй особисто вимог матеріального характеру не надходило, однак, він часто викликав її сина на допити та до військомату. ОСОБА_11 на передачу кому-небудь коштів не уповноважувала та грошей йому не давала.

Свідок ОСОБА_25 , який у 2015 році перебував на посаді начальника слідчого відділу УСБУ в Полтавській області підтвердив, що весною 2015 року ОСОБА_9 дійсно займався розслідуванням кримінального провадження за фактом замаху на контрабанду культурних цінностей, однак усі процесуальні рішення, в тому числі щодо закриття справи та повернення речових доказів, мав погоджувати із керівництвом служби. Зазначив, що з 01.07.2015 року ОСОБА_9 перебував у відпустці та його обов`язки відповідальної особи щодо камери зберігання речових доказів мали покладатись на слідчого ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_26 , який у 2015 році перебував на посаді заступника начальника СВ УСБУ в Полтавській області показав суду, що у кримінальному провадженні, яке вів слідчий ОСОБА_9 за фактом замаху на контрабанду культурних цінностей ОСОБА_11 підозрюваним не був, його допитували як свідка, в окреме провадження справи щодо нього не виділяли. Щодо ОСОБА_12 кримінальне провадження було пізніше направлено до суду.

Свідок ОСОБА_27 , який у 2015 році працював прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України, державної митної служби та державної прикордонної служби прокуратури Полтавської області підтвердив, що ОСОБА_9 дійсно у 2015 році займався розслідуванням кримінального провадження за фактом замаху на контрабанду культурних цінностей та вилучав у ОСОБА_11 при обшуку системний блок, однак за результатами його огляду відомостей, які мали значення для справи не встановлено, тому він речовим доказом не визнавався, арешт на нього не накладався.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 зазначили, що їм не відомі обставини, що входять до предмету доказування у даному провадженні.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що провина ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 369-2 КК України доведена поза розумним сумнівом.

З цих міркувань заперечення своєї провини ОСОБА_9 , мотивоване провокацією злочину, вважається обраною ним захисною позицією з метою уникнення покарання за вчинене.

У постанові від 6 березня 2018 року (справа № 727/6661/15-к) Верховний Суд відмітив, що відповідно до вимог ЄСПЛ для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є низка критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання.

Тобто, будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що здатна бути перевіреною, а державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу.

Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).

Прецедентне право Європейського суду не забороняє посилатися на стадії розслідування кримінальної справи у випадку, якщо дозволяє характер злочинної дії, на докази, отримані в результаті проведення співробітниками органів внутрішніх справ операцій під прикриттям (наприклад, рішення ЄСПЛ від 15 червня 1992 року у справі «Люді проти Швейцарії»). Однак, застосування агентів під прикриттям повинно бути обмежене, співробітники поліції можуть діяти таємно, але не займатись підбурюванням (рішення ЄСПЛ від 9 червня 1998 року у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»).

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкта з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Вирішуючи питання про те, чи було таке розслідування «по суті неявним», суд повинен вивчити причини, які лежать в основі проведення оперативних дій та виходити з того, чи мали місце об`єктивні підозри того, що заявник задіяний у злочинній діяльності або схильний до скоєння злочину.

Тісно пов`язаним із критерієм об`єктивної підозри є питання щодо етапу, на якому уповноважені органи державної влади здійснюють оперативні заходи, тобто або вони просто «приєднались» до здійснення кримінально-караного діяння, або спровокували його.

Зібрані у справі докази в їх сукупності, які суд визнає належними, допустимими, взаємоузгодженими, а відтак достовірними свідчать, що ОСОБА_9 як старший слідчий в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області з власної ініціативи в рамках розслідування кримінального провадження викликав та допитував в якості свідка ОСОБА_11 , попередньо вилучивши його майно, яке у встановленому законом порядку не повернув, а забезпечив тривале зберігання (більше ніж півтора місяці) у ввіреній йому кімнаті зберігання речових доказів, обмеживши право свідка на мирне володіння своїм майном.

Незважаючи на те, що для такого тривалого зберігання чужого майна без згоди на це власника у статусі свідка не було правових підстав, позаяк воно не мало значення речового доказу і таким не визнавалось, на нього арешт не накладався.

Крім іншого, судячи з показань свідка ОСОБА_11 та матеріалів за результатами проведення аудіо, - відеоконтролю особи, обвинувачений ОСОБА_9 сам проявляв ініціативу в контактах з заявником та у таємному, заздалегідь обумовленому місці допустив позапроцесуальне спілкування з останнім, під час якого приховано надав консультації щодо уникнення від кримінальної відповідальності, висловивши обіцянку незаконного впливу в інтересах останнього та отримав незаконну вигоду в майже обумовленій сумі, яка була вилучена.

Під час прийняття рішення про те, чи було розслідування «пасивним», Суд приймає до уваги критерії, вироблені у рішенні ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви (No.2)» ( заява № 55146/14) та ознайомився з причинами, що лежать в основі прихованої операції, зокрема: чи були об`єктивними підозри, що обвинувачений причетний до злочинної діяльності, або був раніше схильним до скоєння злочину, а також поведінку органів, що здійснювали цю операцію, зокрема, чи здійснювали органи вплив на заявника, для того, щоб спровокувати вчинити злочин, який би інакше не було скоєно, для того, щоб було можливо встановити факт скоєння злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

Коли участь правоохоронних органів обмежується наданням допомоги приватній стороні в реєстрації здійснення незаконної дії іншої сторони, визначальним фактором залишається поведінка цих двох осіб (див. Мілінієне проти Литви, № 74355/01, § 38 від 24 червня 2008 року).

Суд зазначає, що ОСОБА_11 був приватною особою у статусі свідка, майно якого, що мало на той час суттєву вартість, всупереч закону, необґрунтовано утримувалось у слідчого, зв`язався з обвинуваченим та прохав повернути своє майно. Докази того, що ОСОБА_11 раніше працював агентом правоохоронних органів відсутні. Тому фактично немає причин вважати, що, коли ОСОБА_11 з самого початку мав спілкування із слідчим ОСОБА_9 діяв в якості агента держави, за вказівкою органів прокуратури, або іншим чином під їх контролем, або що у нього були якісь приховані мотиви. Таким чином, ця справа не має стосунку до таємних агентів, а скоріше має відношення до дій приватної особи, що діє під наглядом правоохоронних органів.

Виходячи із наявних матеріалів справи, органи військової прокуратури лише дали вказівки ОСОБА_11 щодо дій, які він може здійснювати після того, як останній повідомив про корумповані пропозиції обвинуваченого. При цьому, прокурором в установленому законом порядку невідкладно призначено проведення слідчих (розшукових) дій, як то контроль за вчиненням злочину та аудіо, - відеоконтроль особи, на що згодом отримано дозвіл слідчого судді Апеляційного суду Полтавської області. Відтак, операція з викриття корупції проводилась під контролем прокуратури і суду.

Із процесуальними рішеннями прокурора та протоколами за їх наслідками сторона захисту мала змогу ознайомитись та подати суду свої зауваження, що свідчить про дотримання засад змагальності сторін.

З інформації за наслідками проведених гласних та негласних слідчих (розшукових) дій убачається, що саме ОСОБА_9 в неформальній обстановці, у прихованому місці, в нічний час розповідав ОСОБА_11 особливості його та іншої особи подальшої поведінки для уникнення кримінальної відповідальності, умови повернення майна, та, судячи з контексту, вів розмову про грошові кошти, які врешті наказав покласти в свою барсетку і за погодженням з ОСОБА_11 не перераховував, від грошей добровільно не відмовився та був затриманий, а відповідні грошові кошти вилучені.

Суд також зазначає, що отримана ОСОБА_9 сума коштів 1800 доларів США є саме неправомірною вигодою, позаяк відомості про його цивільно-правові відносини з ОСОБА_11 відсутні. Між тим, сума цієї неправомірної вигоди обумовлювалась в іноземній валюті саме ОСОБА_9 . Про позапроцесуальне спілкування з ОСОБА_11 . ОСОБА_9 органи влади не повідомляв.

Тому немає ніяких підстав для того, щоб припустити, що дії ОСОБА_11 підбурювали обвинуваченого до вчинення злочину, оскільки в той час, коли йому віддали гроші, правоохоронні органи вже мали у своєму розпорядженні інформацію, яка дозволяла припустити, що він фактично обіцяв за неправомірну вигоду вплинути на осіб, що виконують функції держави. Про створення передумов для отримання неправомірної вигоди, на думку суду, також свідчать попередні неодноразові звернення обвинуваченого до військомату, його погрози свідкам призовом до Збройних Сил України, тривале неповернення чужого вартісного майна.

За цих обставин суд не знаходить ознак правопорушень у проведенні операції органами прокуратури або участі органів прокуратури, які були визначальним фактором.

Визначальним фактором була поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 під час зустрічей з ОСОБА_11 , відтак суд визнає, що, органи прокуратури «приєдналися» до протиправної діяльності, а не ініціювали її. Тому суд робить висновок про те, що в цій справі не було підбурення до вчинення правопорушення, і тому подальше використання доказів, отриманих в ході кримінального провадження проти обвинуваченого є такими, що не порушує положення п. 1 статті 6 Конвенції.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі № 328/1949/16к про те, що перекваліфікація злочину із тяжкого на середньої тяжкості не тягне за собою недопустимість доказів, здобутих, коли в органів досудового розслідування були підстави вважати злочин тяжким.

Крім того злочин, передбачений ч. 2 ст. 369-2 КК України із формальним складом, який визнається закінченим: а) у разі одержання неправомірної вигоди - з моменту фактичного отримання особою-посередником хоча б частини такої вигоди; б) у разі пропозиції здійснити вплив за таку вигоду - з моменту надходження такої пропозиції, тобто доведення її змісту до відома особи, до якої звертається посередник, незалежно від того, чи погодилася особа, до якої він звернувся, з такою пропозицією.

Як пропозиція і надання, так й одержання неправомірної вигоди обумовлені здійсненням з боку особи-посередника впливу на прийняття рішення уповноваженою особою. Але що стосується самого впливу, способу і форми його здійснення, діянь, що становлять його зміст, наслідків їх вчинення, характеру рішення (законне чи незаконне), прийнятого особою, на яку здійснюється такий вплив, - все це перебуває поза межами об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 369-2 КК України.

III. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до середньої тяжкості та позицію обвинувача, який просив призначити основне покарання у виді штрафу на рівні максимальної межі, тобто 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також суд бере до уваги у особу обвинуваченого, який наразі звільнений з органів СБУ, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, має задовільний стан здоров`я.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Враховуючи викладене, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів буде покарання у виді штрафу на рівні максимальної межі санкції інкримінованої йому статті.

Підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, як про це просив прокурор в порядку ст. 55 КПК України, суд не вбачає, з огляду на те, що характер злочину полягав переважно не у вчиненні протиправних дій з використанням наданої обвинуваченому влади або службових повноважень, а саме у обіцянці впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави. Крім того, з моменту вчинення інкримінованих обвинуваченому дій минув значний період часу та останній давно звільнився з органів СБУ, відтак додаткове покарання наразі не переслідує легітимної мети, оскільки не є пропорційним, доречним та необхідним.

IV. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ

Доля речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України. Судові витрати слід віднести на рахунок держави. Запобіжний захід обвинуваченому у виді застави необхідно залишити до набрання вироком законної сили з метою уникнення ризиків ухилення від суду та перешкоджанню виконання процесуальних рішень.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_31 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді застави залишити до набрання вироком законної сили.

Речові докази:
-грошові кошти сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, мр-3 плеєр марки «Тгапзсепсі», серійний номер А814571862, телефон марки Самсунг» модель «Galaxy 2 grand 2 SM-G7102» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , системний блок «Cooler Master» марки «Asus» серійний номер НОМЕР_3 - повернути власнику ОСОБА_11
-мобільний телефон марки «Fly» модель «IQ4410 Quard» чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 - повернути ОСОБА_9 ;
-CD-R диск рестр. № 9/15-7 від 20.08.2015, DVD-R диск голубого кольору марки «ARJTA», серійний номер DR5FA1- 00452LK, відеокасету міні DV марки «Panasonic» - залишити в матеріалах кримінального провадження;
-журнал № 289-і-ЗО реєстрації та видачі разових перепусток на посту № 4 адмінбудівлі № 2 УСБ України в Полтавській області та корінці разової-денної перепустки №№ 4062, 4055, 4114, 4123, 4127, 4131, системний блок № 1042687, вилучений у службовому кабінеті ОСОБА_9 , електронний носій формації (флешка) - ключ доступу ОСОБА_9 до ЄРДР та два корінці повісток про виклик гр. ОСОБА_22 та ОСОБА_11 , книгу обліку речових доказів № 873/СВ.- повернути до УСБУ в Полтавській області.

Стягнути із ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн 04 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення - протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а також ознайомитись із журналом судового засідання та подати на нього письмові зауваження.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1