Провадження № 1-кп/127/559/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 198 Кримінального кодексу України та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 187, частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 198 Кримінального кодексу України (далі КК) та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 187, частиною третьою статті 185 КК.

Представники державного обвинувачення прокурор ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні заявили клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку дії, обраних до них запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту цілодобово відповідно. Клопотання мотивовані тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів у період не знятої та не погашеної судимості. Обвинувачений ОСОБА_9 , згідно із зміненим обвинуваченням обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, вчиненого у період не знятої та не погашеної судимості, в минулому засуджувався за втечу з місць позбавлення волі. Крім того, зауважили, що після обвинувачений ОСОБА_9 після зміни йому запобіжного заходу допустив його порушення, що було зафіксовано працівниками поліції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 заперечив щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу, посилаючись на ту обставину, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених кримінально-процесуальним законодавством.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку свого захисника. При цьому зауважив, що кримінально-процесуальне законодавство містить заборону на продовження строку тримання під вартою за відсутності відповідних обставин. Посилання на обставини, які існували на час застосування такого запобіжного заходу в подальшому без наведення відповідних мотивів безпідставне.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 зауважив, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, не доведенні, а тому заперечував щодо продовження обвинуваченим строку дії запобіжних заходів. Крім того, зазначив, що порушення обвинуваченим ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту було зафіксовано в день судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що в ирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраних до обвинувачених запобіжних заходів спливає 18.04.2020 р. Таким чином, стороною обвинувачення було дотримано строк звернення з відповідними клопотаннями до суду, проте не дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства щодо вручення клопотань обвинуваченим. Разом з тим, з наданих стороною обвинувачення матеріалів випливає, що стороною обвинувачення було вжито завчасних, належних і достатніх заходів для забезпечення вручення обвинуваченим копії клопотання про продовження строку застосованого до них запобіжного заходу. Крім того, чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення строку та порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Разом з тим, частиною третьою статті 331 КПК визначено, що не залежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, статтею 350 КПК регламентовано, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Тому суд вважає за необхідне вирішити поставлені сторонами кримінального провадження питання по суті й надати їх доводам відповідну правову оцінку.
При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжних заходів, обраних до обвинувачених суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованого їм злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених (доведення їхньої винуватості) потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказів не закінчені, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Судом встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти власності, в тому числі й із застосуванням насильства, вчинених в період не знятої і не погашеної судимості. Суд враховує, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено. Суд також враховує, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, суду надано не було. Посилання обвинуваченого на неможливість посилання на попередні мотиви при продовженні строку його утримання під вартою суд оцінює критично, оскільки судом при вирішенні питання щодо доцільності продовження такого утримання оцінюються доводи сторін кримінального провадження у їх сукупності та взаємозв`язку. Тому з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу відмовити, а клопотання сторони обвинувачення задовольнити, продовживши ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
При вирішенні питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово суд враховує, що останній, згідно із зміненим обвинуваченням, обвинувачується у вчиненні умисного злочину середньої тяжкості, вчиненого в період не знятої і не погашеної судимості.
Крім того, згідно з повідомленням т.в.о. начальника Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 , 06.02.2020 р. працівниками поліції було зафіксовано порушення обвинуваченим ОСОБА_9 , покладених на нього обов`язків, а саме останній був відсутній за адресою, визначеною ухвалою суду про обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому, посилання сторони захисту про залишення обвинуваченим ОСОБА_9 адреси, визначеної судом, у зв`язку із прибуттям в судове засідання, суд оцінює критично, оскільки розгляд кримінального провадження на 06.02.2020 р. (дата виявлення порушення) призначено не було. Посилання сторони захисту на відвідування захисника об`єктивними даними підтверджене не було. Тому, суд приходить до переконання, що обвинувачений ОСОБА_9 безпідставно покинув адресу проживання, чим порушив, покладені на нього обов`язки.
Як вже було зазначено судом, судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не закінчено, а тому з метою забезпечення кримінального провадження та виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, поклавши на останнього обов`язки, визначені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК.
Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 09.04.2020 р. до 23:59 год. 07.06.2020 р.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням заходів контролю, на 60 днів, тобто з 09.04.2020 р. до 23:59 год. 08.06.2020 р.
Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК, а саме: прибувати до суду за першою ж вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.
Ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: