Провадження № 11-кп/4820/718/19
Справа № 686/4786/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 від 08 лютого 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бахматівці Хмельницького району Хмельницької області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, не працює, раніше судимий:

-вироком Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2018 року за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_10 за сукупністю злочинів призначено шляхом часткового складання основного покарання за даним вироком з покаранням за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2018 року і остаточно призначено у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування остаточно призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки:

1) періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 488 831 (чотириста вісімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять одну) грн моральної шкоди.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2019 року на автомобіль Peugeot Bipper, д.н.з. НОМЕР_1 , скасовано.

Вирішено питання речових доказів і процесуальних витрат.

За вироком суду, 08 лютого 2018 року приблизно о 19-й годині ОСОБА_10 , грубо нехтуючи вимогами п.п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі Правил), а саме: перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Peugeot Bipper, д.н.з. НОМЕР_1 , та в порушення п.2.3 (в) Правил, перевозив на передньому пасажирському сидінні пасажира ОСОБА_11 , не пристебнутого ременем безпеки.

При цьому в темну пору доби, за наявності опадів у вигляді зливового снігу, в порушення п.19.1. (а) Правил ОСОБА_10 , рухаючись в напрямку міста Старокостянтинів без увімкнених світлових пристроїв, за межами міста Хмельницького на 177 км +700 м автодороги Н-03 Житомир-Чернівці, достовірно знаючи, що проїзна частина може бути слизькою, всупереч вимогам п.п.1.3, 1.5 ч.1, 2.3 (б), 12.1 Правил, на пологому повороті вищевказаної автодороги ліворуч не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, його завантаженість, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням автомобіля та порушуючи вимоги п.10.1 Правил, змінив напрямок свого руху праворуч, не переконавшись, що вказаний маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на праве узбіччя та за межі автодороги, де допустив зіткнення із бетонними плитами, що були складені за межами проїзної частини.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому луски лобної кістки справа, який переходить у розрив сагітального шва, розповсюджується на ліву та праву тім`яні кістки та продовжується на передню ямку основи черепа справа, вогнища забою кори головного мозку на основній поверхні правої лобної частки, забою стовбурових відділів головного мозку, крововиливу під твердою мозковою оболонкою над правою лобною часткою головного мозку (субдуральна гематома), крововиливів під м`якими мозковими оболонками на виступаючих поверхнях обох тім`яних часток, на основних поверхнях обох лобних часток та правої скроневої частки головного мозку, крововиливу у м`яких тканинах лобної ділянки голови справа, двох паралельних ран голови у волосяній частині лобної ділянки, двох ран лобної ділянки справа на рівні зовнішнього краю брови, садна у лівій скроневій ділянці, крововиливу в ділянці верхньої повіки правого ока, рани на спинці носа справа, садна в ділянці верхньої губи справа, осадження шкіри в ділянках підборіддя справа та правої щоки, садна у і правій скроневій ділянці та в ділянці правої щоки, глибокого осадження у лобній ділянці справа, у правих скроневій та виличній ділянках, що за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжкими тілесними ушкодженнями, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_10 вищевказаних вимог правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками смертю ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки та вирок суду від 22 червня 2018 року, яким обвинуваченого засуджено за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців, виконувати самостійно.

Прокурор посилався на те, що в даному випадку визначені місцевим судом обставини жодним чином не знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, а лише характеризують особу засудженого і тому не можуть бути враховані судом при застосуванні до нього положень ст.75 КК України.
Таким чином, місцевий суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обтяжуючу обставину згідно ст.67 КК України вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги про скасування вироку з викладених у ній мотивів; думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечили проти її задоволення і просили про пом`якшення покарання обвинуваченому; пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційним судом установлено, що 08 лютого 2018 року приблизно о 19-й годині ОСОБА_10 , грубо нехтуючи вимогами п.п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України (в подальшому Правил), а саме: перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем Peugeot Bipper, д.н.з. НОМЕР_1 , та в порушення п.2.3 (в) Правил перевозив на передньому пасажирському сидінні пасажира ОСОБА_11 , не пристебнутого ременем безпеки.

При цьому в темну пору доби, за наявності опадів у вигляді зливового снігу, в порушення п.19.1. (а) Правил ОСОБА_10 , рухаючись в напрямку міста Старокостянтинів без увімкнених світлових пристроїв, за межами міста Хмельницького на 177 км +700 м автодороги Н-03 Житомир Чернівці, достовірно знаючи, що проїзна частина може бути слизькою, всупереч вимогам п.п.1.3, 1.5 ч.1, 2.3 (б), 12.1 Правил, на пологому повороті вищевказаної автодороги ліворуч не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, його завантаженість, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням автомобіля та порушуючи вимоги п.10.1 Правил, змінив напрямок свого руху праворуч, не переконавшись, що вказаний маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на праве узбіччя та за межі автодороги, де допустив зіткнення із бетонними плитами, що були складені за межами проїзної частини.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому луски лобної кістки справа, який переходить у розрив сагітального шва, розповсюджується на ліву та праву тім`яні кістки та продовжується на передню ямку основи черепа справа, вогнища забою кори головного мозку на основній поверхні правої лобної частки, забою стовбурових відділів головного мозку, крововиливу під твердою мозковою оболонкою над правою лобною часткою головного мозку (субдуральна гематома), крововиливів під м`якими мозковими оболонками на виступаючих поверхнях обох тім`яних часток, на основних поверхнях обох лобних часток та правої скроневої частки головного мозку, крововиливу у м`яких тканинах лобної ділянки голови справа, двох паралельних ран голови у волосяній частині лобної ділянки, двох ран лобної ділянки справа на рівні зовнішнього краю брови, садна у лівій скроневій ділянці, крововиливу в ділянці верхньої повіки правого ока, рани на спинці носа справа, садна в ділянці верхньої губи справа, осадження шкіри в ділянках підборіддя справа та правої щоки, садна у і правій скроневій ділянці та в ділянці правої щоки, глибокого осадження у лобній ділянці справа, у правих скроневій та виличній ділянках, що за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжкими тілесними ушкодженнями, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_10 вищевказаних вимог правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками смертю ОСОБА_11 .

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинних дій за обставин, установлених судом і викладених у вироку, а також кримінально-правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Водночас колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а відповідно до ч.2 ст.409 КПК України невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного.
Згідно з п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягав застосуванню.
Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно приписів ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом оскаржуваного вироку, при призначенні покарання суд урахував, що обвинувачений учинив тяжкий злочин, унаслідок якого загинув потерпілий. Цей злочин він учинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Також суд урахував, що обвинувачений має непогашену судимість за вчинення злочину, передбачено ч.1 ст.263 КК України.

Водночас суд зазначив, що вчинений ним злочин є необережним, він щиро розкаявся у вчиненому, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання і військової служби.

Узято до уваги і позитивну поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, пов`язану із проходженням військової служби в Збройних силах України, участю у забезпеченні обороноздатності та територіальної цілісності України за що він, як учасник бойових дій, нагороджений відзнакою Президента України «за участь в антитерористичній операції», а також має подяку і грамоту.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав його щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування моральної шкоди одному з потерпілих, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей та думку потерпілих, які просили суворо його не карати.

З огляду на викладене, суд призначив йому основне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, тобто в межах санкції ч.2 ст.286 КК України та ближче до її мінімального розміру, і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, з видом і розміром яких погоджується колегія суддів.

Однак, застосовуючи положення ст.75 КК України до основного покарання, суд не зважив на роз`яснення, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». Відповідно до зазначених положень, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Так, при прийнятті рішення щодо можливості звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд, окрім іншого, зазначив про наявність обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття.

У даному кримінальному провадженні хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання засудженого, його щире каяття у вчинених злочинних діях, проте суд досить формально віднісся до визначення щирості каяття, фактично ототожнив його з визнанням вини.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілих осіб, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_10 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений поряд із наявним цивільним позовом потерпілої ОСОБА_9 , намагався будь-яким чином допомогти цій потерпілій та іншому потерпілому ОСОБА_8 оговтатись від пережитого, компенсував їм перенесені страждання, чи полегшив душевний біль.

Поза увагою місцевого суду залишилось і ставлення ОСОБА_10 до вчинених ним порушень та його поведінка після вчинення злочину. У вироку хоча й зазначено, що він повністю визнав винуватість у вчиненому, однак належної оцінки суду не отримав той факт, що таке визнання відбулося лише в ході судового розгляду .

Разом з тим, характер грубого порушення ОСОБА_10 Правил дорожнього руху України в стані алкогольного сп`яніння свідчить про те, що у момент вчинення злочину його дії являли собою потенційну небезпеку для життя та здоров`я інших осіб.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку визначені судом першої інстанції обставини не знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, а лише характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_10 і не можуть бути враховані судом при застосуванні до нього положень ст.75 КК України.

Отже, висновок суду у вироку щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого інституту умовного звільнення відповідно до ст.75 КК було зроблено без урахування всіх обставин, які мають правове значення при вирішенні питання щодо порядку відбування призначеного судом покарання.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

За таких обставин колегія суддів уважає, що допущені порушення закону тягнуть за собою скасування вироку з ухваленням нового вироку відповідно до положень ст.420 КПК України і призначенням покарання ОСОБА_10 , необхідного й достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням санкцій кримінального закону, за яким кваліфіковані його злочинні дії, та вимог ст.65 КК України.
Керуючись ст.ст.407, 409, 420, 418, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2019 року щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Початок строку відбування покарання обчислювати з часу звернення вироку до виконання.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2018 року, яким ОСОБА_10 засуджено за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців, виконувати самостійно.

У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення.
На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3