Провадження № 1-кс/947/5406/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено в.о. прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0002270 від 17.11.2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. ч. 3, 5 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження.
Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одна невстановлена особа в невстановленому місці і в невстановлений час вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, а об`єктом злочинного посягання обрали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одна невстановлена особа, близько 06:00 години, 17.11.2019 прибули на автомобілі марки «Mazda», номерний знак Республіки Литви НОМЕР_1 , до будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи виконання злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одна невстановлена особа, переконавшись, що у квартирі нікого немає, пошкодивши два врізних замки, відчинили двері квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку та проникли до її приміщення.

Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, направленим на заволодіння майном потерпілого, шляхом крадіжки, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю господаря квартири, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одна невстановлена особа таємно викрали золотий браслет плетіння «Плоский снейк» вагою 4,08 г, золоту жіночу каблучку вагою 4 г, золотий джгут плетіння «Бісмарк» вагою 11 г, золотий хрестик вагою 5 г та інші золоті прикраси загальною вартістю 13000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 315 120 гривень, а також сейф, у якому знаходились гроші в сумі 212 000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 5 138 880 гривень, 1000 євро, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 26 660 гривень, 2000 швейцарських франків, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 49 040 гривень, годинник фірми «Tissot», вартістю 700 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 16 968 гривень, гладкоствольну рушницю марки «МР153» номер НОМЕР_2 і набої до неї вартістю 600 доларів, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 14 544 гривень, мисливський карабін CZ550 серії НОМЕР_3 та набої до нього вартістю 1200 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 29 088 гривень, мисливський карабін CZ455LUX серії НОМЕР_4 вартістю 1000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 24 240 гривень, мобільні телефони Nokia N73, Nokia 515, Nokia 6600 та Panasonic, вартість яких встановлюється, що належать потерпілому ОСОБА_9 , документи на зброю та паспорти для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 загалом заволодівши майном потерпілого на загальну суму 5 614 540 гривень, що більше, ніж в 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та визнається особливо великим розміром.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одна невстановлена особа покинули місце злочину на автомобілі марки «Mazda» номерний знак Республіки Литви НОМЕР_1 , а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_9 матеріальну шкоду в особливо великому розмірі.

Так, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси 30.04.2020 було затриманов в порядку ст. 191 КПК України підозрюваного ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході затримання підозрюваний добровільно видав речі, перелік яких міститься у клопотанні.

Постановою слідчого від 01.05.2020, вище перелічене вилучене в ході обшуку майно, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати що воно є об`єктом протиправних дій, які зберегли на собі сліди вчинення зазначених протиправних діянь, виявити які вдасться лише за допомогою проведення слідчих дій та відповідних експертиз із залученням судових експертів.
Враховуючи, що у вилучених під час затримання ОСОБА_13 , у мобільному телефоні і сім-картці може міститься інформація, яка носить доказових характер у зазначеному кримінальному провадженні (номери контактів підозрюваного, особисті данні, номери телефонів, листування, фотознімки, відео) осіб, які причетні до скоєнні злочинів, документи характеризують особу підозрюваного, а посвідчення водія з фотознімком ОСОБА_14 ймовірно може містити ознаки підробки, на банківській картці можуть міститись гроші, здобуті злочинним шляхом, у зв`язку з чим накладання арешту на вилучене майно є необхідним для проведення додаткових, детальних оглядів, аналізу, проведенні слідчих дій, з метою отримання доказів, виявлення та сприяння розкриттю аналогічних злочинів, оскільки вилучені предмети та речі можуть містити інформацію, яка викриває незаконну діяльність групи, тому мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з вказаним клопотання про арешт майна.

Крім того, сторона обвинувачення просить слідчого суддю поновити пропущені процесуальні строки на звернення з клопотанням про арешт майна, обґрунтовуючи своє клопотання проведенням великого об`єму невідкладних слідчих дій: оформлення затримання підозрюваних осіб, пред`явлення повідомлень про підозру, допиту свідків, в зв`язку з чим з поважних причин, не надалось можливим у визначений законодавством термін звернутись до суду з метою накладення арешту на майно, крім того, наступні дні з 01.05.2020 по 03.05.2020 є вихідними.

2.Позиції учасників судового засідання.
Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення поданого клопотання, зазначивши, що вказане клопотання подано без дотримання відповідних процесуальних строків, а вилучене майно будь-якого відношення до кримінального провадження не має.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

3. Вирішення клопотання сторони обвинувачення про поновлення процесуальних строків для звернення з клопотанням про арешт майна.
Згідно абзацу 1 ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Як вбачається з долученого до матеріалів даного клопотання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину в порядку ст. 191 КПК України від 30.04.2020 року, в ході затримання 30.04.2020 року громадянин ОСОБА_8 добровільно видав зазначене у клопотанні майно.
За таких обставин, оскільки вилучення добровільно виданого громадянином ОСОБА_8 майна відбувалося 30.04.2020 року, при цьому з клопотанням про арешт майна сторона обвинувачення звернулася у перший (наступний) робочий день (04.05.2020 року), стороною обвинувачення не було допущено пропуску відповідних процесуальних строків, а тому у слідчого судді відсутні правові підстави для його поновлення.
З вказаних підстав слідчий суддя приходить до переконання й про необґрунтованість доводів захисника підозрюваного, щодо недотримання процесуальних строків для звернення з клопотанням про арешт майна.
4. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
5. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. ч. 3, 5 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України, в рамках якого про підозру у можливому вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України повідомлено громадянина ОСОБА_15 .
Як вбачається з поданого клопотання, а також долучених до нього матеріалів (протоколу затримання від 30.04.2020 року), вилучення добровільного виданого підозрюваним ОСОБА_8 майна відбулося в ході затримання останнього. Так, в ході затримання громадянина ОСОБА_8 останнім було видано 4 (чотири) банківські картки, які можуть містити важливу для даного кримінального провадження інформацію, з приводу можливого руху за відповідними банківськими рахунками грошових коштів, які могли бути набуті кримінально-протиправним шляхом за обставин даного кримінального провадження (в подальшому в готівкому вигляді перераховані на відповідні рахунки), що свідчить про відповідність таких карток критеріям речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України), а також про наявну подальшу необхідність в забезпеченні їх дослідження та проведення відповідних процесуальних дій (тимчасових доступів, оглядів).

В частині вилученого мобільного телефону з сім-карткою, слідчий суддя вважає, що вказані предмети можуть містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінальних правопорушень за обставинами даного кримінального провадження, а також відповідну слідові інформацію, що потребує їх подальшого дослідження, зокрема й з залученням спеціалістів, а відтак, на теперішній час наявна необхідність у їх збереженні.
Щодо вилученого посвідчення, слідчий суддя з огляду на доводи сторони обвинувачення в частині того, що на останньому міститься зображення підозрюваного ОСОБА_8 , при цьому саме посвідчення видане на ім`я « ОСОБА_16 », вважає обґрунтованими доводи сторони обвинувачення в частині можливої підробки такого документу, в зв`язку з чим перевірка вказаного факту та можливе надання відповідної кримінально-правової оцінки, у випадку його підтвердження, існує в рамках даного кримінального провадження, в зв`язку з чим наявна необхідність в забезпеченні збереження і вказаного посвідчення.
Крім того, слідчий суддя зазначає, що санкція ч. 5 ст. 185 КК України, у вчиненні якого на теперішній час підозрюється ОСОБА_8 передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна. Відтак, відносно вилученого мобільного телефону, слідчий суддя вважає також наявним існування необхідності в забезпеченні можливої конфіскації, як виду покарання.
При цьому, що стосується вилучених паспорту громадянина ОСОБА_14 , а також свідоцтва про шлюб, слідчий суддя вважає не доведеним наявності правових підстав для арешту майна, оскільки, стороною обвинувачення жодним чином не обґрунтовано відповідності такого майна категорії речових доказів, так як згідно обставин даного кримінального провадження не вбачається, що вказані речі можуть мати будь-яке відношення до кримінального провадження № 0002270 від 17.11.2019 року.

Таким чином, з огляду на викладене, перед слідчим суддею доведено існування підстав вважати, що частина обумовлених слідчим суддею речей та документів є доказами в рамках даного кримінального провадження, а також ймовірно підлягатиме подальшій конфіскації майна, як виду покарання (додаткового), що в свою чергу свідчить про наявність у слідчого судді підстав для часткового застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

В свою чергу, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), а також забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання (п. 3 ч. 1 ст. 170 КПК України).

6. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, частина вилучених речей та документів відповідають категорії речових доказів та може підлягати конфіскації майна, як виду покарання. Відтак, оскільки вилучені речі та документи можуть використовуватися як докази, зокрема, на підтвердження причетності підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України за обставинами даного кримінального провадження, у випадку доведення його подальшої вини таке майно може бути конфісковано, слідчий суддя вважає, що завданням арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність запобігання його відчуження, приховування, псування та знищення з боку підозрюваного ОСОБА_17 .
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні спрямовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.
Відтак, з метою забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), й наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначені у клопотанні предмети зокрема.
7. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зазначеної у клопотанні особи ( ОСОБА_14 ), пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а також забезпечити конфіскацію майна, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу та забезпечення подальшої конфіскації майна, як виду покарання неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
Крім того, слідчим суддею в цілому враховується, що в рамках даного кримінального провадження наявні потерпілі особи, які бажають викрадене у них майно повернути у свою власність. Відтак, з метою забезпечення відновлення ймовірно порушених майнових прав, дія заходу забезпечення кримінального провадження в обумовленій слідчим суддею частині, відповідатиме вимогам розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде встановлено добросовісних набувачів означеного майна, такі особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
8. Висновки слідчого судді.
За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для часткового застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено в.о. прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0002270 від 17.11.2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. ч. 3, 5 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, яке було вилучене під час затримання підозрюваного ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною володіння, користування та розпорядження, а саме на:

-Пластикову картку № НОМЕР_5 ;

-Картку «ПриватБанк» номер: НОМЕР_6 ;

-Водійське посвідчення на іноземній мові на імя « ОСОБА_16 »;

-Пластикову картку «Київстар» № НОМЕР_7 ;

-Пластикову картку «Лайф» № НОМЕР_8 ;

-Мобільний телефон марки «Redme» чорного кольору з сім-картою № НОМЕР_9 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Тимчасово вилучені: паспорт громадянина Грузії на ім`я ОСОБА_18 ; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_10 повернути особі, у якої їх було вилучено.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1