Ухвала
іменем України
12 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 174/120/19
провадження № 51-6191 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року щодо нього,

встановив:

За вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 25 вересня 2019 року вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо нього.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, касаційну скаргу засудженого адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім того, як убачається з доданих до скарги копій судових рішень, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 розглядалося у порядку частини 3 статті 349 КПК.

Звертаємо увагу засудженого на те, що відповідно до положень статті 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Також, згідно цієї статті, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Однак, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з встановленими фактичними обставинами.
Отже, засуджений має визначитись з яких підстав він оскаржує судові рішення з урахуванням змісту статті 349 КПК.
Також, у касаційній скарзі засуджений, вказуючи на порушення норм процесуального права, не зазначає їх зміст та вплив на незаконність судових рішень, з урахуванням вимог статті 412 КПК.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
До того ж відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

Однак, у касаційній скарзі засуджений ставить вимогу одночасно про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та зміну вироку місцевого суду, що не узгоджується з положеннями статті 436 КПК.

При цьому всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК засуджений не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3