Справа № 750/1651/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/86/20
Категорія - ч.1 ст.263, ч.1 ст.296, ч.2 ст.296, п.7 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.7, 13 ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005155 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_13 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні матір-пенсіонерку, освіта вища, не працює, в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

засуджений за:

- за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за п.7 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років;

- за ч.2 ст.15, п.п.7, 13 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років;

На підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_10 звільнено від призначеного покарання за ч.1 ст.296 та ч.2 ст.296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з дня фактичного затримання з 25 вересня 2014 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_10 у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_10 залишено без змін у виді тримання під вартою.

Застосовано до ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

ОСОБА_10 виправдано за ч.1 ст.263 КК України, за недоведеністю його винуватості.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , неодружений, має на утриманні матір - інваліда ІІІ групи, освіта середня-спеціальна, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_11 звільнено від призначеного покарання за ч.2 ст.296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_3 , одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, освіта вища, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_12 звільнено від призначеного покарання за ч.2 ст.296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_17 398033 грн. моральної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_8 398033 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , законним представником якої є ОСОБА_19 194 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Провадження за позовами потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_8 у частині відшкодування майнової шкоди, закрито, у зв`язку з добровільним відшкодуванням цієї шкоди обвинуваченим ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь місцевого бюджету м. Чернігова витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 646,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 491,40 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 22 вересня 2014 року, близько 22 години, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля торгівельного закладу ТОВ «Ашер», розташованого в м. Чернігові, по вул. Пухова, 129, спілкувалися між собою. В цей час до них підійшов раніше незнайомий ОСОБА_20 та зробив їм зауваження з приводу нецензурної лайки, у зв`язку з чим, між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_10 , використовуючи цей явно незначний та неістотний привід, відвів ОСОБА_20 у двір будинку АДРЕСА_4 , що по тій же вулиці, де, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливо зухвалість, завдав ОСОБА_20 побоїв у вигляді неодноразових ударів руками по тулубу та обличчю.

Після цього, ОСОБА_10 з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, пішли від торгівельного закладу по тротуару. Дійшовши до будинку АДРЕСА_4 , знову зустріли ОСОБА_20 та раніше незнайомого ОСОБА_21 , який хотів довідатися про причини нанесення побоїв ОСОБА_20

ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, грубо та зневажливо ставлячись до громадського порядку, існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, узгоджено між собою, руками та ногами почали наносити удари ОСОБА_20 і ОСОБА_21 по тілу.

Так, безпосередньо ОСОБА_10 із ОСОБА_11 нанесли побої та удари в різні частини тіла ОСОБА_21 , а ОСОБА_12 із особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, таким же чином нанесли побої й удари по тілу ОСОБА_20 , та збили обох потерпілих з ніг.

Потім ОСОБА_10 , діючи без відома інших учасників хуліганських дій, дістав наявний у нього ніж, та нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, з метою умисного вбивства ОСОБА_21 , з хуліганських мотивів, наніс ОСОБА_21 багаточисельні ножові поранення тулубу, від яких той помер на місці.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, у ОСОБА_21 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 8 проникаючих у грудну та черевну порожнини колото-різаних ран грудної клітки й живота з ушкодженням обох легень, серця, діафрагми та печінки; 4 непроникаючих поранень грудної клітки, 1 різаного поранення правого плеча та 1 колото-різаного ушкодження лівого передпліччя, які супроводжувалися кровотечею, що призвела до масивної крововтрати та відносяться до категорії тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_21 настала від масивної крововтрати, що виникла внаслідок множинних колото-різаних ран грудної клітки та живота з ушкодженням внутрішніх органів.

Також у ОСОБА_21 виявлені 2 синці на обличчі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не супроводжувалися короткочасним розладом здоров`я.

Після вбивства ОСОБА_21 ОСОБА_10 вирішив наздогнати своїх товаришів, які на той час вже залишили місце події, але звернув увагу на ОСОБА_20 , який лежав поряд на тротуарі. Тоді ОСОБА_10 знову, діючи без відома інших учасників хуліганських дій, відкрито нехтуючи встановленим у суспільстві порядком та демонструючи грубу силу, наблизився до ОСОБА_20 та з метою його умисного вбивства з хуліганських мотивів, завдав ОСОБА_20 кілька ножових поранень у груди та шию, від яких потерпілий знепритомнів. Вважаючи, що виконав до кінця усі необхідні дії для доведення задуманого вбивства ОСОБА_20 , ОСОБА_10 залишив місце злочину. Проте, через деякий час, у непритомному стані, ОСОБА_20 був доставлений каретою швидкої медичної допомоги до Чернігівської міської лікарні №2, де йому надано необхідну медичну допомогу та він залишився живий.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, у ОСОБА_20 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 3 проникаючих колото-різаних поранень правої половини грудної клітки, 2 колото-різаних ран правого передпліччя з пошкодженням ліктьової артерії, 1 різаної рани шиї, котрі виникли від дії гострого предмету, що має колючо-ріжучі властивості, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Крім цього, у нього виявлена закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана верхньої губи, множинні садна та гематоми обличчя, волосистої частини голови, які виникли від дії не менше як 2 травмуючих дій тупих предметів та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що під час огляду за місцем його тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_5 , виявлено та вилучено пістолет «WALTHER», калібру 7,65 мм, № НОМЕР_1 , який є вогнепальною зброєю, а також 19 патронів калібру 7,62 мм, 14 патронів калібру 7,65 мм, які є бойовими припасами, придатними до стрільби. Вказані предмети без передбаченого законом дозволу, у невстановлений досудовим слідством час та джерела, ОСОБА_10 незаконно придбав, приніс та зберігав за місцем свого проживання.

Виправдовуючи ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України, місцевий суд зазначив, що кваліфікація органом досудового розслідування дій обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України у судовому засіданні свого підтвердження не знайшла через відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив змінити вирок місцевого суду, виправдати його за ч.1 ст.296 КК України, за недоведеністю його винуватості, призначивши покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за п.7 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років; за ч.2 ст.15, п.п.7, 13 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Частково задовольнити цивільні позови потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_8 . Вказав на відсутність доказів, які об`єктивно вказують на складову особливої зухвалості, нахабного поводження, буйства, бешкетування або неповагу до суспільства чи громадського порядку з його боку. Також зазначив, що стороною обвинувачення не було доведено факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, послався на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі, внаслідок суворості.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок місцевого суду, виправдати ОСОБА_10 за ч.1 ст.296 КК України, за недоведеністю його винуватості, призначивши покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за п.7 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років; за ч.2 ст.15, п.п.7, 13 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Частково задовольнити цивільні позови потерпілих та стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_17 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_8 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , законним представником якої є ОСОБА_19 моральної шкоди, залишити без розгляду. Зазначив, що висновки суду в частині обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст.296 КК України повністю не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Також вказав, що сторона обвинувачення не надала жодного письмового доказу на підтвердження перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння. Тому обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_10 вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку, що є підставою для зміни судового рішення. Відтак, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, та при наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, місцевий суд безпідставно не застосував вимоги ст.69-1 КК України при призначенні ОСОБА_10 покарання. Вказав, що призначене його підзахисному покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Також місцевий суд лише формально перерахував дані, що характеризують його підзахисного, проте не врахував їх при вирішенні питання про призначення ОСОБА_10 покарання. При цьому, не було враховано і характер поведінки потерпілих, перебування їх у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначив, що суми моральної шкоди, які стягуються з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_8 підлягають зменшенню. А позов ОСОБА_19 , яка є законним представником ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про стягнення моральної шкоди, підлягає залишенню без розгляду, оскільки ОСОБА_18 не була визнана потерпілою у кримінальному провадженні. Крім того, вказав на порушення місцевим судом вимог ст.290 КПК України, оскільки протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_10 від 03.02.2015 року не містить переліку матеріалів, що відкривалися та їх кількість. Також послався на недопустимість доказу висновку експерта №949 від 23.10.2014 року.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просив змінити вирок суду першої інстанції та виключити з мотивувальної частини вироку рішення про визнання судом обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. В обґрунтування скарги зазначив, що наявними у матеріалах кримінального провадження доказами не підтверджується факт перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочинів. Сам обвинувачений також заперечував вживання алкогольних напоїв у день скоєння злочинів.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ніким з учасників процесу не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених та захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурорів та потерпілу, котрі просили залишити без задоволення апеляційні скарги прокурора та сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.15, п.п. 7, 13 ч.2 ст.115; п.7 ч.2 ст.115 КК України, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах учасниками процесу не оспорюються.

У поданих стороною захисту апеляційних скаргах, апелянти не погодились, зокрема, із висновками суду в частині обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст.296 КК України, як такими, що повністю не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину за ч.1 ст.296 КК України не визнав, категорично заперечивши свою причетність до вчинення даного кримінального правопорушення. Пояснив, що він діяв із метою захисту себе та дружини, оскільки вважав, що таким чином реагує, як на його думку, на протиправні дії потерпілого.

Проте, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Тобто, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Як слідує з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань обвинувачених, потерпілого ОСОБА_20 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , обвинувачений ОСОБА_10 , знаходячись біля торгівельного закладу ТОВ «Ашер», по вул. Пухова, 129, у м. Чернігові, використовуючи явно незначний та неістотний привід, у виді зауваження, зробленого раніше йому незнайомим ОСОБА_20 з приводу нецензурної лайки, відвів останнього у двір будинку АДРЕСА_4 , що по тій же вулиці, де, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливо зухвалість, завдав ОСОБА_20 побоїв у вигляді неодноразових ударів руками по тулубу та обличчю.

Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Версія обвинуваченого ОСОБА_10 щодо ймовірного самозахисту від протиправних дій ОСОБА_20 , на чому наполягав лише він один, тобто про те, що нібито через поведінку потерпілого він змушений був захищати себе та свою дружину, повністю спростована показаннями очевидців події злочину.

Докази зворотного відсутні як у матеріалах кримінального провадження, так і не були надані стороною захисту у судових засіданнях.

При цьому, сама дружина обвинуваченого ОСОБА_10 свідок ОСОБА_22 , допитана у місцевому суді, стверджувала, що погроз на свою адресу не чула, ножа не бачила, ОСОБА_20 , який зробив несправедливе зауваження з приводу нецензурної лайки, запропонували йти додому. Він пішов, а за ним у двір пішов ОСОБА_10 . Через деякий час вони повернулися, тілесних ушкоджень вона не бачила, погроз потерпілий не виказував, з урахуванням стану сп`яніння, фізичної загрози не створював, зібрав свої речі, які раніше випали з кишені, і пішов.

З вищенаведеного слідує, що обвинуваченому ОСОБА_10 не було створено ніякої реальної загрози для життя та здоров`я, як не було такої загрози і для його дружини з боку потерпілого ОСОБА_20 .

Зазначене дає підстави для висновку про наявність у діях ОСОБА_10 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК України.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та виразилося у нанесенні побоїв ОСОБА_20 , з чим погоджується і колегія суддів.

Позицію сторони захисту у цій частині обвинувачення ОСОБА_10 колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника у цій частині.

Доводи захисника ОСОБА_9 щодо порушення місцевим судом вимог ст.290 КПК України не заслуговують на увагу.

Так, згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 03.02.2015 року підозрюваному ОСОБА_10 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Проте, ні підозрюваний, ні його захисники, які при цьому були присутні, не поставили під сумнів дану процесуальну дію, ні процедуру її проведення, обсяг наданих матеріалів, час, тощо. Жодних заперечень чи зауважень з їх боку матеріали кримінального провадження не місять.

Посилання захисника ОСОБА_9 на недопустимість доказу висновку експерта №949 від 03.10.2014 року є безпідставним.

Так, згідно висновку експерта № 949 від 23.10.2014 року, у ОСОБА_20 маються тілесні ушкодження у вигляді: проникаючих колото-різаних поранень правої половини грудної клітки, правобічного гемопневмотораксу, колото-різаних ран правого передпліччя з пошкодженням ліктьової артерії та формуванням несправжньої аневризми, різаної рани шиї, ускладнених геморагічним шоком, які в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, виникли 22.09.2014 року від дії гострого предмету, що має колючо-ріжучі властивості. Також мається закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана верхньої губи, множинні садна та гематоми обличчя, волосистої частини голови, котрі виникли від дії тупих предметів, які в комплексі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та виникли 22.09.2014 року.

Даний висновок експерта повністю відповідає вимогам ст.102 КПК України.

При цьому, жодним учасником процесу у будь-якій формі не поставлені під сумнів як достовірність медичної картки потерпілого ОСОБА_20 , так і її зміст.

Більш того, у сенсі положень КПК України, саме висновок експерта, а не медична картка, є джерелом доказу і такий був належним чином досліджений у судовому засіданні місцевого суду та перевірений судом апеляційної інстанції.

Доводи апелянтів про виключення з мотивувальної частини вироку рішення суду про визнання обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Зокрема, на початку досудового розслідування 25.09.2014 року, ОСОБА_10 зазначив про вживання ним пива, а саме 2 бокалів, як про це вказано у висновку судово-психіатричного експерта №9 від 13.01.2015 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Крім того, обставини, місце, час, склад його оточення, тощо, стосовно події, за якої обвинувачений ОСОБА_10 опинився у кафе, та перебував там протягом значного часу до самого закриття цього закладу, разом із показаннями інших членів цієї компанії інших обвинувачених та свідків по цьому провадженню, щодо вживання тих чи інших напоїв у різному обсязі, дає підстави вважати доведеним факт перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

До того ж, окрім голослівних заперечень, доказів зворотного стороною захисту надано не було ні під час судового провадження у місцевому суді, ні під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до скоєного, кількість епізодів злочинної діяльності, тривалість протиправної поведінки; дані про його особу, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався; стан його здоров`я, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, визнаний обмежено осудним, є донором Чернігівської обласної станції переливання крові, має на утриманні матір-пенсіонерку, є учасником Революції гідності та ДУК «Правого сектору», ніс службу в зоні антитерористичної операції на сході країни, формально позитивну характеристику за місцем проживання, позитивну характеристику керівництва ДУК «Правий сектор», позитивні характеристики народних депутатів України та громадських організацій; ГО «Національний кореспондент» нагороджений нагородою «Орден Честі», медалями ДУК «Правий сектор» «За героїзм» та «За мужність», відзнакою ДУК «Правий сектор» «Боєць ДУК ПС 2014», пам`ятною медаллю «300 річчя Козацького кафедрального собору св. Катерини»; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, повне відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_20 , часткове відшкодування шкоди потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 ; обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; з урахуванням позиції потерпілих щодо міри покарання; дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкцій частин інкримінованих йому статей КК України, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_10 22.09.2014 року злочину на час ухвалення вироку минуло три роки, то відповідно до ст. 49 ч.1 п.2 КК України закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відтак, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 ураховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника у цій частині.

Беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення ОСОБА_10 призначеного покарання, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Посилання захисника ОСОБА_9 на завищений розмір моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , та на необхідність залишення без розгляду позову ОСОБА_19 , яка є законним представником ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки остання не була визнана потерпілою у кримінальному провадженні, є безпідставним.

Так, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Місцевим судом достовірно встановлено, що ОСОБА_21 є сином потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_8 та батьком малолітньої ОСОБА_18 , законним представником якої є ОСОБА_19 .

Смерть потерпілого ОСОБА_21 є наслідком умисних злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_10 .

Отже, потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_8 та малолітня ОСОБА_18 зазнали моральних страждань від втрати близької людини, а тому їм безумовно завдана моральна шкода, яка підлягає стягненню з обвинуваченого.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_8 і ОСОБА_19 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_18 , про стягнення завданої моральної шкоди з обвинуваченого, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, на думку апеляційного суду, розмір стягнутого з обвинуваченого ОСОБА_10 на їх користь морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнали потерпілі внаслідок загибелі їх рідної людини.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що вирок місцевого суду є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм кримінального та кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4