Справа № 372/2473/15-к
Провадження 1-кс-591/20
ухвала
Іменем України

28 травня 2020 року м. Обухів

Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Обухівського відділу Києво - Святошинської місцевої прокуратури Київської області, про надання дозволу на затримання з метою приводу
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, українеця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Обухівським відділом поліції проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000209 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 грудня 2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
28 травня 2020 року до Обухівського районного суду надійшло клопотання слідчого про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі в судовому засіданні при розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Одночасно з вказаним клопотанням надійшло клопотання про обрання відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали подання, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).
Затримання особи є заходом забезпечення кримінального провадження (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 188 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу (ст. 189 КПК України).
Так, ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року вказав, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
При цьому, в силу положень ст.ст. 22, 26 КПК України, саме на слідчого, прокурора покладається обов`язок доведення обставин, які обумовлюють можливість надання дозволу на затримання тієї чи іншої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно із нормою ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
В даному випадку жодних доказів щодо належного вручення повідомлення про підозру особі, щодо якої подано клопотання, слідчому судді не надано.
На час розгляду даного клопотання, слідчим, прокурором не доведено, що зазначені у клопотанні обставини вказують в своїй сукупності на наявність передумов регламентованих ч. 4 ст. 189 КПК України, тобто не доведено що підозрюваний, переховується від органів досудового розслідування чи суду, та не доведено що одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинив дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
Так, а ні клопотання, а ні додані до нього документи не містять жодних доказів переховування підозрюваного від органів досудового розслідування чи суду, чи дійсно він проживає за адресою вказаною у клопотанні. Прокурором не доведено, що підозрюваному взагалі відомо про те що він переховується від органу досудового розслідування.
Крім того, матеріали додані до клопотання, на які слідчий, прокурор посилаються у клопотанні, зокрема і повідомлення про підозру, взагалі жодним чином не засвідчені.
Разом з тим копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.
Так, Верховний Суд у справі № 160/7887/18 указав, що для аналізу цього типу питання слід брати до уваги: правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації; уніфіковану систему організаційно-розпорядчої документації; Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затверджені наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55; Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5; інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти. Серед іншого, відповідно до пункту 8 розділу 10 зазначених Правил, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.
Згідно позиції Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної у витягу з Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка ураховується слідчим суддею виходячи з норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів», слідує, що окрему проблему становить подання слідчими та прокурорами разом з клопотанням копій документів, в тому числі витягу з ЄРДР, які належним чином або взагалі не засвідчені, що позбавляє слідчого суддю можливості пересвідчитися в ідентичності цих документів, в той час, як інформація, що в них міститься, має суттєве значення під час розгляду клопотання цієї категорії та може істотно вплинути на висновки слідчого судді… Саме тому у подібних випадках, як указує ВССУ, необхідно постановляти ухвалу про відмову у задоволенні клопотання…
Згідно із ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Однак, при не доведеності заявниками у провадженні обставин регламентованих ч. 4 ст. 189 КПК України, як дійсних, не можливо говорити про наявність у справі і обставин передбачених п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132 наведеного Кодексу, їх невстановленість не допускає застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
За таких обставин, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи вважає за необхідне у задоволенні клопотання відмовити, як необґрунтованому, що також слугує і підставою для не розгляду по суті клопотання про обрання, застосування запобіжного заходу, оскільки останнє, у цьому випадку, є фактично додатком до клопотання про надавання дозволу на затримання, адже подане у порядку п. 1 ч. 2 ст. 188 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст.1-29, 42, 131, 132, 135, 136, 187-189, 190, 369-372, 376 КПК України,,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Київській області ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання, застосування запобіжного заходу з вигляді тримання під вартою - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до суду Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1