УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000632 від 05.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що на початку грудня 2019 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , отримавши інформацію, про те, що за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 є, можуть знаходитись грошові кошти у великій кількості, та маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом розбійного нападу, вступив у попередню змову із раніше знайомим йому ОСОБА_7 .

Зорганізувавшись для спільної злочинної діяльності, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 при невстановлених слідством обставинах, та в невизначений час, з метою подальшого використання при скоєнні розбійного нападу,заздалегідь заготовили маски з прорізами для очей, рукавички, мотузку, газовий балончик, ліхтар, поліетиленові кульки та пістолети, які зберігалипри собі в особистих речах, при цьому визначили день для вчинення розбійного нападу на 16.12.2019, а саме нічний час.

Так, 15.12.2019 визначившись з об`єктом розбійного нападу,у вечірній час доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , з метою вчинення розбійного нападу на родину ОСОБА_6 , маючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом вчинення розбійного нападу,на невстановленому досудовим розслідуванням транспортному засобі з м. Одеси виїхали до Таїровської с/р, Овідіопольського району, Одеської області.

Приблизно о 02 год. 10 хв., 16.12.2019 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне заволодіння грошовими коштами та майном ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх діянь, зупинилися в кількох метрах від будинку ОСОБА_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є, де готуючись до вчинення розбійного нападу одягли заздалегідь заготовлені маски з прорізями для очей та рукавички.

В свою чергу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , взяли з собою заготовлені заздалегідь пістолети, з метою подавлення волі потерпілого під час нападу на нього. Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , попрямували до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_6 .

В подальшому, вказані особи, через паркан незаконно проникли у двір будинку, а потім через незачинені вхідні ОСОБА_8 . ОСОБА_9 , незаконно проникли до будинку з метою вчинення розбійного нападу.

В цей час, ОСОБА_6 почувши сторонні звуки на першому поверсі свого будинку та маючи намір з`ясувати причини, підійшов к сходам, які ведуть з другого поверху на перший поверх та побачив ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , обличчя яких було закрите масками.

При цьому в руках ОСОБА_5 та ОСОБА_7 тримали пістолети, ОСОБА_6 сприйняв побачене, як незаконне проникнення до його житла, з метою вчинення розбійного нападу як реальну загрозу своєму життю.

Проте, 16.12.2019 о 02 год. 31 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були затримані на місці події за адресою: АДРЕСА_1 є.

Під час розслідування керуючись ст. 236 КПК України щодо виконання ухвалпро дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, з метою збереження та недопущення знищення речей і документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також фіксації вчинення кримінальних правопорушення останнім, обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування, збору доказів, які мають значення для кримінального провадження,16.12.2019 проведено обшуки за місцем проживання підозрюваних, їх родичів, транспортних засобів а також осіб, які ймовірно причетні до скоєння вказаних та аналогічних злочинів,

Так, 16.12.2019, на підставі ухвали слідчого судді Київського РС м. Одеси ОСОБА_1 від. 12.12.2019,вході проведення обушкубудинку, за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено та вилучено зазначене у клопотанні майно.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що вище зазначені речі та документи є об`єктом кримінального правопорушення та зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, тому мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, разом з тим слідчим було подано заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності.

Від захисника підозрюваного надійшла заява про розгляд клопотання про арешт майна за її відсутності.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, врахувавши положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В судовому засіданні встановлено наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України. Зокрема, в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_10 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що на даній стадії кримінального провадження існує необхідність у забезпеченні збереження вилучених речей та документів, оскільки останні відповідають критеріям речових доказів, так як частина майна могла використовуватися як засоби вчинення кримінально-протиправних дій, при цьому решта майна може містити відомості на підтвердження факту та обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень.
В свою чергу завданням арешту майна є запобігання можливого приховування та знищення такого майна, в цілях подальшого досягнення завдань кримінального провадження, зокрема підтвердження або спростування події можливого вчинення кримінально-протиправних дій.
Крім того, слідчий суддя зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_10 передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, а відтак, слідчий суддя приходить до переконання, що правою підставою для застосування в рамках даного кримінального провадження арешту майна є також забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.
Слідчий суддя надає належну правову оцінку розумності та співрозмірності арешту майна, а також його наслідкам та приходить до переконання, що наявний суспільний інтерес, який полягає у запобіганні можливому вчиненні аналогічного роду протиправних дій, притягнення винних у вчиненні таких дій до встановленої законом відповідальності, суттєво перевищує обмеження прав та інтересів зацікавлених осіб, яке настане в результаті застосування арешту майна.
На підставі викладеного, враховуючи наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України, наявність правових підстав для арешту майна, оскільки наявні достатні підстави та розумні підозри вважати, що вилучені речі є доказами в рамках кримінального провадження, а також наявна необхідність в забезпеченні можливої конфіскації майна, як виду покарання, з метою досягнення завдань кримінального провадження, запобігання їх можливого знищення та приховання, з огляду на розумність та співрозмірність арешту майна, а також наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого, погодженого прокурором підлягає задоволенню.

Таким чином, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000632 від 05.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, що було вилучено у квартирі АДРЕСА_4 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:

1.Записну книжку зеленого кольору, в твердій обкладинці, з надписом «Москва»

2.Мобільний телефон «Apple IPhone 6S» imei: НОМЕР_1 , в полімерному чохлі чорного кольору, на якому наклеєно шматок паперу з рукописним записом наступного змісту: НОМЕР_2 ;

3.Предмет циліндричної форми чорного та сірого кольору;

4.Паперові конверт «Білайн» в середині якого міститься куб кристалічної речовини біло-жовтого кольору;

5.Мобільний телефон «Philips E 106» imei: НОМЕР_3 ; imei 2: НОМЕР_4 ;

6.Мобільний телефон «Ergo» imei 1: НОМЕР_5 ; imei2: НОМЕР_6 ;

7.Мобільний телефон «Bravis Ray» imei 1: НОМЕР_7 ;imei 2: НОМЕР_8 ;

8.Мобільний телефон «Samsung SGH-D720» imei: НОМЕР_9 ;

9.Мобільний телефон «Samsung GT-E1175T» imei: НОМЕР_10 ;

10.Мобільний телефон «Samsung GT-E1175T» imei: НОМЕР_11 ;

11.Sim-карта Водафон» НОМЕР_12 ;

12.Sim-карта «Билайн» - НОМЕР_13 ;

13.Sim-карта «Лайф-сел»- НОМЕР_14 ;

14.Sim-карта «Київстар»- НОМЕР_15 ;

15.Картка з під сім-карти НОМЕР_16 ;

16.Картка з під сім-карти - НОМЕР_17 ;

17.Паспорт громадянина України для виїзду за кордон « НОМЕР_18 », виданий 21.01.2016р., органом 5115 на ім`я ОСОБА_10 ;

18.1(одна) таблетка салатового кольору з надписами «VIP 800» та

«Power»;

19.Мобільний телефон «Lenovo» imei 1: НОМЕР_19 ; imei 2: НОМЕР_20 та зарядний пристрій до нього;

20.Ланцюг з металу жовтого кольору плетінням «Бісмарк»;

21.Джинсові брюки синього кольору «RGS;

22.Джинсові брюки чорного кольору «LSLuvans
23.В`язана шапка чорного кольору Nike»,

24.Поло синього кольору «CasaModa
25.Чоловіча кофта на блискавці чорного кольору «Next»;

26.Чоловіча куртка синього кольору «Shendyi»;

27.Джинсові брюки чорного кольору «Reflex»

28.Чоловічий светер «T-Ring» синього кольору;

29.Джинсові шорти синього кольору «Choos»

30.Капюшон синього кольору;

31.Кепка сірого кольору з зображенням крокодила;

32.Чоловічий ремень коричневого кольору «the best of aulite Jeans»;

33.Ключ від а/м «Volkswagen Polo»;

34.Браслет жіночий, вироблений з металу жовтого кольору, зі вставками камінців білого кольору;

35.Наручний жіночий годинник, вироблений з металу жовтого кольору, зі вставками камінців білого кольору;

36.Чоловічий перстень, вироблений з металу жовтого кольору.

Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1