Номер провадження 1-кп/201/1172/2019
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18- а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені 21 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002336 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, який має неповнолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20 грудня 1993 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, із застосуванням ст. 42 КК України до остаточного покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 17 жовтня 1994 року на підставі п. «а» ст. 1 Указу Президента України «Про амністію» від 18 серпня 1994 року з Маріупольської виправної колонії Донецької області;

- 26 лютого 1996 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 229-6 КК України до покарання у вигляді одного року позбавлення волі, звільненого 10 грудня 1996 року із Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області № 21 по відбуттю строку покарання;

- 08 вересня 1997 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ст. 17, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, із застосуванням ст. 42 КК України до остаточного покарання у вигляді двох років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 03 травня 1999 року із Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області № 21 по відбуттю строку покарання;

- 15 грудня 2000 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, із застосуванням ч. 1, 2 ст. 42 КК України до остаточного покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 10 лютого 2003 року за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до остаточного покарання у вигляді двох років трьох місяців позбавлення волі;

- постановою Бердичевського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2004 року звільненого на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 20 днів;

- 25 грудня 2009 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, із застосуванням ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на два роки;

- 26 квітня 2010 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до остаточного покарання у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі;

- постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2012 року звільненого на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 25 днів;

- 06 червня 2012 року за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді двох років позбавлення волі, звільненого 23 березня 2014 року з Дніпропетровської виправної колонії № 133 по відбуттю строку покарання;

- 24 листопада 2015 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на два роки;

- 26 грудня 2017 року за ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звільненого від відбування призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року основного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»;

- 29 серпня 2018 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України, який відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2019 року змінений в частині призначеного покарання та з вироку суду першої інстанції виключено посилання на застосування ст. 71 КК України, до покарання у вигляді двох років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2019 року, близько 05 годин 43 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись біля приміщення відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 21 Повного товариства «Ломбард» «Комод» ОСОБА_6 і компанія», розташованого по проспекту Героїв, буд. 30 у м. Дніпрі, через вікно помітив на столі мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi Note 7 чорного кольору, який знаходився у металевому чохлі чорно-сірого кольору, що належить потерпілому ОСОБА_7 , який визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаний час та зазначеному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, за допомогою предмету-викрутки, відкрив металеве вікно, яке було зачинене на гачок, проник до приміщення відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 21 Повного товариства «Ломбард» «Комод» ОСОБА_6 і компанія», звідки своєю лівою рукою взяв зі столу мобільний телефон марки «Xiaomi Redmі Note 7, 4/64 GB Space Black, imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , з картою пам`яті на 64 GB, чорного кольору, який знаходився у металевому чохлі чорно-сірого кольору з сім карткою № НОМЕР_3 , яка не представляє матеріальної цінності для потерпілого, після чого покинув місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 5811 гривні 08 копійок.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у таємному повторному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням до іншого приміщення, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю і суду показав, що 18 вересня 2019 року близько 05 годин 40 хвилин, він прийшов до ломбарду, розташованого по проспекту Героїв, буд. 30 у м. Дніпрі з метою закласти свій мобільний телефон. Однак, в ломбарді нікого з працівників не було, при цьому, через вікно він помітив на столі мобільний телефон марки «Хіаоmі» у металевому чохлі чорно-сірого кольору і вирішив його вкрасти. Після чого, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, він за допомогою викрутки відкрив металеве вікно, яке було зачинене на гачок та рукою взяв зі столу мобільний телефон, після чого покинув місце скоєння злочину. В подальшому він на ринку продав викрадений мобільний телефон за 800 гривень, які витратив на особисті потреби. Додав, що мобільний телефон був у чохлі чорно-сірого кольору із сім-карткою. При цьому не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушення, що інкримінується, ні вартість викраденого майна, ні вину. В скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати і призначити мінімальне покарання.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і ОСОБА_4 винний у його вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив таємне, повторне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням до іншого приміщення, тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, одружений і має неповнолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації та проживання характеризується із позитивної сторони, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Разом із цим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний тяжкий корисливий злочин в період відбування покарання за попереднім вироком суду.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні покарання, суд, насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та враховує особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, в тому числі, і за вчинення умисних, корисливих злочинів, даний злочин вчинив в період відбування покарання за попереднім вироком, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, приведені вище, і приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Разом із цим, під час судового розгляду даного кримінального провадження, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2019 року вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 29 серпня 2019 року відносно ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання, з вироку виключено посилання суду першої інстанції на призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 71 КК України та ОСОБА_4 вважається засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

Отже, судом встановлено, що після постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2018 року і до повного відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив новий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2018 року, але до повного відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив новий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком до призначеного покарання за даним вироком.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвалі слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, суд зобов`язаний відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного за вироком суду покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту застосування до нього запобіжного заходу відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року, тобто з 08 листопада 2019 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 необхідно залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 витрат по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень, що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.

Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:

- оптичний диск формату CD-R 52x700 mb videx, із записом відео від 18 вересня 2019 року, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження № № 0002336 - зберігати в матеріалах цього провадження.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 349, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту ОСОБА_4 частину покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2018 року та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року, тобто з 08 листопада 2019 року, при цьому, в строк призначеного останньому остаточного покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- оптичний диск формату CD-R 52x700 mb videx, із записом відео від 18 вересня 2019 року, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0002336 - зберігати в матеріалах цього кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1