Справа № 473/1943/20
Номер провадження1-кп/473/269/2020
ВИРОК
іменем України

"25" червня 2020 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
учасники процесу:
прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
його захисник адвокат ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська в режимі відеоконференції з ВК №72 кримінальне провадження №0000833 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець с.Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, не одружений, не працює, з професійно-технічною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , відбуває покарання в ДУ «Вознесенська ВК (№72)» за адресою: Миколаївська область, м.Вознесенськ, вул.Київська, 300, раніше судимий: 20.12.2018 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.1 ст.186, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі; 15.04.2019 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, відбуваючи покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, в ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)», на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову скоїв злочин.
Так, 16.06.2020 року, в період часу з 06:49 години до 06:53 години, засуджений ОСОБА_4 , відбуваючи покарання в приміщенні ДІЗО камери №4, відкрито в категоричній формі в присутності робітників адміністрації, а саме: в.о. начальника установи ОСОБА_6 , заступника начальника установи з соціально-виховної роботи ОСОБА_7 , начальника оперативного відділу ОСОБА_8 , начальника відділу нагляду і безпеки ОСОБА_9 , в.о. начальника чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки ОСОБА_10 , відмовився виконувати законні вимоги адміністрації установи, а саме приступити до прибирання в приміщенні ДІЗО камери №4, в якій він утримується, чим порушив вимоги ст.9 КВК України, згідно якої засуджені зобов`язані виконувати законні вимоги адміністрації органів та установ виконання покарань, ч.3 ст.107 КВК України, п.4 ч.2 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно яких засуджені зобов`язані виконувати всі законні вимоги персоналу колонії, а також п.2 ч.2 розділу ІІІ Правил, згідно яких засуджені зобов`язані утримувати в чистоті і порядку приміщення установи виконання покарань. При цьому, засуджений був забезпечений необхідним робочим інвентарем, пройшов інструктаж з техніки безпеки та за станом здоров`я міг залучатися до прибирання в приміщенні камерного типу. В подальшому засудженому ОСОБА_4 повторно, в усній формі роз`яснено його права та обов`язки, доведено вимоги режиму відбування покарань, які передбачені ст.9 КВК України, ч.3 ст.107 КВК України, п.4 ч.2 розділу ІІІ Правил, п.2 ч.2 розділу ІІІ Правил, а також попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.391 КК України. Після цього, засудженому ОСОБА_4 було повторно запропоновано приступити до прибирання в приміщенні ДІЗО камери №4, однак засуджений ОСОБА_4 знову відкрито в категоричній формі в присутності зазначених вище працівників установи відмовився виконувати законні вимоги адміністрації установи.
Дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за ст.391 КК України як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань.
19 червня 2020 року між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому згідно із ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю його захисника адвоката ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ст.468, ч.4 ст.469, 472 КПК України.
Згідно з угодою про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України, та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. Цією угодою визначено покарання ОСОБА_4 за ст.391 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків передбачено частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 15.04.2019 року, призначивши остаточно ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Угодою встановлено наслідки її укладення та затвердження у відповідності до ч.2 статті 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
В підготовчому судовому засіданні учасники угоди про визнання винуватості просили суд затвердити угоду на визначених в ній умовах. Враховуючи викладене, а також те, що умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди, оскільки пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України визначено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.391 КК України, а саме злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, внаслідок якого шкоду завдано державним інтересам.
Судом роз`яснено, що наслідком затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку, окрім випадків, визначених ч.4 ст.394 КПК України, а для обвинуваченого - відмова від здійснення права на справедливий судовий розгляд. Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє свої права, визначені ч.4 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, пояснив, що він в змозі виконати умови угоди в повному обсязі, а також розуміє інші наслідки, які будуть застосовані відносно нього у разі затвердження угоди про визнання винуватості. Судом встановлено, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угода укладена на добровільних засадах. Відсутні підстави для відмови в затвердженні угоди, які передбачені ч.7 ст.474 КПК України.
Початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_4 16.10.2018 року, кінець строку 16.04.2023 року. Таким чином станом на 25.06.2020 року невідбута частина покарання становить 2 роки 9 місяців 21 день.
Узгоджене сторонами угоди покарання відповідає вимогам ч.1 та ч.4 ст.71 КК України, яка передбачає, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 19 червня 2020 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначити останньому покарання, узгоджене сторонами угоди.
Речові докази, процесуальної витрати та шкода, завдана злочином, - відсутні.
Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст.374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 червня 2020 року між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю його захисника адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати до покарання, призначеного за даним вироком невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 15.04.2019 року, яка становить 2 роки 9 місяців 21 день, та призначити остаточно ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за цим вироком обчислювати з 25 червня 2020 року.
Вирок може бути оскаржений лише з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1