Справа № 182/371/16-к
Провадження № 1-кп/0182/23/2019
У Х В А Л А
19.12.2019 м. Нікополь
Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2015 за № 0000637 по обвинуваченню
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області,
який зареєстрований у АДРЕСА_1 ,
проживає у АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження від 30.06.2015 за № 0000637 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України.
Стосовно обвинувачених було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 23.12.2019.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від суду, оскільки санкція статті, за якою обвинувачуються ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі, він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання, що може стимулювати його до переховування від суду. Даний ризик підтверджується також і тим, що відразу після скоєння злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виїхали за межі Дніпропетровської області. Також він ніде не працював, тому відсутність законного джерела доходів може стати причиною для вчинення нових злочинів. Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вчинили злочин із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї у денний час доби, що викликало значний суспільний резонанс і невиправним наслідком цього злочину є смерть іншої людини. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти цим ризикам.
Обвинувачений заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстровані та мешкають його дружина та діти, посилаючись на те, що немає доказів наявності зазначених прокурором ризиків, на момент вбивства він офіційно працював, мав достатній дохід; він має міцні соціальні зв`язки дружину та 2-х малолітніх дітей, є учасником АТО та захищав державу від агресії РФ. Крім того, його вина не доведена, він цей злочин не вчиняв.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання свого підзахисного та просив врахувати, що ніяких доказів існування ризиків, на які посилається прокурор, не надано.
Вислухавши думку сторін судового провадження, колегія суддів враховує наступне.
Так, беручи до уваги позицію Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою. Отже, це є порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.
Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема п. 1, ст. 331 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було зазначено про тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 обвинувачень та ризик ухилення чи перешкоджання слідству, проте з плином часу це обґрунтування не змінилося.
ЄСПЛ часто встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у справах проти України у зв`язку з тим, що навіть тоді, коли йшлося про тривалі строки тримання під вартою, національні суди посилалися на однакові підстави, якщо вони були, упродовж усього періоду тримання заявника під вартою (рішення у справі «Харченко проти України»).
Так, в контексті практики Європейського суду з прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Ризик переховування обвинуваченого від суду поряд із наявністю місця проживання, соціальних зв`язків, хоча і існує, однак є малоймовірним.
Крім того, судом враховується, що розгляд кримінального провадження знаходиться на стадії доповнень, всі особи допитані, письмові докази досліджені, а також те, що кримінальне провадження тривалий час перебуває на розгляді.
Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів зазначає, що продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення їх належної поведінки на цей період, оскільки до обвинуваченого даний запобіжний захід був застосований ще з 05 серпня 2015 року, тобто обвинувачений перебуває під вартою більше чотирьох років. У зв`язку з цим, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспівмірним меті заходу.
При цьому будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення обвинуваченого з-під варти може бути небезпечним для результатів судового провадження або заподіяння їм шкоди, суд не може і не повинен прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для утримання їх під вартою більше чотирьох років. Таким чином, вказане порушує принцип верховенства права та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.
Колегія суддів вважає, що значна тривалість судового розгляду понад трьох років, за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинувачених шляхом обмеження права на свободу, що відносно ОСОБА_5 носить довготривалий характер, навіть за наявності обґрунтованого обвинувачення і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.
Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання, родини дружини та 2-х малолітніх дітей, те, що він є учасником АТО, колегія суддів приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки судом з`ясовано, що він може проживати за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстровані та мешкають дружина та діти обвинуваченого.
На думку суду, такий запобіжний захід зможе запобігти наявному ризику переховування.
Керуючись ст. 177, 181, 331 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого відмовити. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду.
Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із м. Нікополя, Дніпропетровської області, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
ОСОБА_5 звільнити з-під варти негайно в залі суду.
Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській обл.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 19.02.2020 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3