Провадження №1-кп/761/426/2020
В И Р О К
іменем України

17 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000666 від 20 cічня 2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191; ч.2 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в:

13 жовтня 2016 року між ОСОБА_12 та ФОП ОСОБА_10 укладено цивільно-правовий договір. Відповідно до п. 2.1. даного договору ОСОБА_12 зобов`язувався надавати послуги майстра приймальника автотранспортних засобів.

Того ж дня, між тими ж сторонами укладено договір про повну індивідуальну відповідальність, відповідно до якого, ОСОБА_12 займає посаду майстра приймальника по ремонту автомобільного транспорту, безпосередньо пов`язану з збереженням, обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей і зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати згідно договору товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

Відповідно до вказаних договорів ОСОБА_12 виконував обов`язки майстра приймальника на станції технічного обслуговування «СТО 100», за адресою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_10 : АДРЕСА_3 . При цьому, ОСОБА_12 приймав замовлення по ремонту автомобілів від громадян, а також приймав транспортні засоби від громадян для подальшого їх ремонту, а отримані грошові кошти, зобов`язаний був передати ОСОБА_10 або ОСОБА_13 , яка здійснювала бухгалтерське обслуговування ФОП ОСОБА_10 .

У грудні 2016 року (більш точний час не встановлено) у ОСОБА_12 , у зв`язку з переконанням про наявність перед ним заборгованості із заробітної плати, про необхідність виходу із скрутного матеріального становища за рахунок ввірених йому коштів, виник умисел привласнювати грошові кошти клієнтів, які він мав передавати ФОП ОСОБА_10 .

Таким чином, в період часу з 09 грудня 2016 року по 22 грудня 2016 року, ОСОБА_12 , виконуючи обов`язки майстра приймальника на станції технічного обслуговування «СТО 100», маючи по характеру роботи вільний доступ до матеріальних цінностей, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, привласнив чуже майно, яке знаходилось у його віданні, за наступних обставин.

09 грудня 2016 року, у денний час (більш точний час не встановлено), ОСОБА_12 , виконуючи обов`язки майстра приймальника транспортних засобів на станції технічного обслуговування «СТО 100» за адресою АДРЕСА_3 , прийняв замовлення від ОСОБА_14 щодо ремонту автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , 2009 року випуску, прийнявши при цьому автомобіль.

Через декілька днів, (більш точну дату не встановлено), ОСОБА_12 телефоном повідомив вартість робіт з ремонту її автомобіля в розмірі 5000 грн., надавши останній для оплати номер банківської картки № НОМЕР_3 , котрий належав колишній дружині ОСОБА_12 ОСОБА_15 , з якою він на момент вчинення кримінального правопорушення проживав однією сім`єю.

12 грудня 2016 року ОСОБА_14 , шляхом поповнення карткового рахунку № НОМЕР_3 , перерахувала ОСОБА_12 5000 грн. Кошти, отримані від ОСОБА_14 ОСОБА_12 12.12.2016 до каси «СТО 100» передані не були, а натомість були привласнені останнім.

Крім того, 16 грудня 2016 року у денний час до ФОП ОСОБА_10 за адресою функціонування «СТО 100»: АДРЕСА_3 , звернувся ОСОБА_9 для ремонту автомобіля Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_4 , 2006 року випуску. При цьому, ОСОБА_12 , виконуючи обов`язки майстра приймальника, прийняв замовлення на вищевказаний автомобіль.

У подальшому, 24.12.2016, більш точний час не встановлено, ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_9 про те, що вартість робіт з ремонту його автомобіля становитиме 2500 грн., надавши для оплати номер банківської картки № НОМЕР_3 , котрий належав колишній дружині ОСОБА_12 ОСОБА_15 , з якою він на момент вчинення кримінального правопорушення проживав однією сім`єю.

24 грудня 2016 року ОСОБА_9 , шляхом поповнення карткового рахунку № НОМЕР_3 , двома платежами по 25 грн. та 2475 грн. перерахував ОСОБА_12 2500 грн. для проведення ремонту автомобіля.

Продовжуючи свій умисел на привласнення ввіреного йому майна, маючи вільний доступ до матеріальних цінностей, з метою особистого збагачення, кошти в розмірі 2500 грн., отримані від ОСОБА_9 , ОСОБА_16 24.12.2016 до каси «СТО 100» не передав, привласнивши їх.

Крім того, 20 -21 грудня 2016 року (точний час не встановлено), ОСОБА_14 , знову звернулася до ФОП ОСОБА_10 за адресою функціонування «СТО 100»: АДРЕСА_3 , за наданням послуг з ремонту автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , 2009 року випуску. При цьому, ОСОБА_12 , виконуючи обов`язки майстра приймальника, прийняв замовлення на вищевказаний автомобіль.

У подальшому (точний час не встановлено), ОСОБА_12 текстовим повідомленням сповістив ОСОБА_14 , про те, що вартість робіт з ремонту її автомобіля становитиме 3200 грн., надавши останній для оплати номер банківської картки № НОМЕР_3 , котрий належав колишній дружині ОСОБА_12 ОСОБА_15 , з якою він на момент вчинення кримінального правопорушення проживав однією сім`єю.

23 грудня 2016 року ОСОБА_14 , шляхом поповнення карткового рахунку № НОМЕР_3 , перерахувала ОСОБА_12 3200 грн.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел на привласнення ввіреного йому майна, маючи вільний доступ до матеріальних цінностей, з метою особистого збагачення, кошти в розмірі 3200 грн., отримані від ОСОБА_14 , ОСОБА_12 23 грудня 2016 року до каси «СТО 100» не передав, привласнивши їх.

Всього ОСОБА_12 , виконуючи обов`язки майстра приймальника транспортних засобів, привласнив ввірені йому грошові кошти в розмірі 10700 грн.

Таким чином, ОСОБА_12 вчинив привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України.

Крім того, 12 січня 2017 року (точний час не встановлено) до ОСОБА_12 , який на той час самостійно надавав послуги з технічного обслуговування автомобілів, звернувся ОСОБА_9 , з метою продовження ремонтних робіт автомобіля Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_4 . ОСОБА_12 погодився провести ремонтні роботи та прийняв належний ОСОБА_9 автомобіль, розмістивши його у гаражному боксі за адресою: АДРЕСА_4 .

13 січня 2017 року (точний час не встановлено) ОСОБА_12 , не маючи наміру виконувати взяти на себе зобов`язання з ремонту автомобіля ОСОБА_9 , діючи умисно, ввів останнього в оману, повідомивши про необхідність оплати 2800 грн., для проведення діагностики та ремонту автомобіля.

Будучи введеним в оману, не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , шляхом поповнення карткового рахунку № НОМЕР_5 , перерахував грошові кошти в сумі 2800 грн. (13.01.2017 перерахував 1500 грн. та 16.01.2017 перерахував 1300 грн.).

Продовжуючи злочинну діяльність, 31 січня 2017 року ОСОБА_12 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з ремонту автомобіля, повідомив ОСОБА_9 про необхідність оплати ще 8710 грн. (еквівалент 320 доларів США) для ремонту автомобіля Mazda 6.

01 лютого 2017 року, будучи введеним в оману, не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_12 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 13, ОСОБА_9 передав ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 8710 грн., про що останній написав розписку.

У подальшому, взяті на себе зобов`язання з ремонту автомобіля належного ОСОБА_9 , ОСОБА_12 умисно не виконав, заволодівши грошовими коштами ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_12 повторно, шляхом введення в оману, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, з корисливих мотивів, заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 на загальну суму 11 510 грн. під приводом проведення ремонтних робіт автомобіля Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_4 , 2006 року.

Тобто, ОСОБА_12 своїми умисним діями, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

Таким чином, ОСОБА_12 визнається винуватим: у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України; у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 191; ч. 2 ст. 190 КК України відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_12 , будучи допитаним в судовому засіданні 01 грудня 2017 року та 16 березня 2020 року, зазначив, що винуватість свою у висунутому обвинуваченні визнає частково та дав показання, згідно з якими, він працював у ФОП ОСОБА_10 майстром приймальником автотранспортних засобів, на підставі цивільно-правового договору до 28.12.2016. У грудні 2016 року приймав у клієнта ОСОБА_17 автомобіль Audi A4 та здійснював самостійно частину ремонтних робіт цього автомобіля, які не виконувались на «СТО 100». Відповідно частину грошових коштів, перерахованих ОСОБА_17 за ремонтні роботи, він узяв собі. З 5000 грн., перерахованих ОСОБА_17 першого разу за ремонт автомобіля він вніс у касу 3200 грн., а решту забрав собі. За проведення інших ремонтних робіт автомобіля Audi A4, за які ОСОБА_17 перерахувала 3200 грн., він вніс в касу приблизно 1500 грн., а решту забрав собі. У грудні 2016 року він приймав у клієнта ОСОБА_18 для ремонту автомобіль Mazda 6. Крім того, у січні 2017 року даний клієнт здійснював у нього ремонтні роботи автомобіля Mazda 6 в гаражному боксі за адресою: м.Київ, вул. О.Теліги, 8. На скільки він пам`ятає ОСОБА_19 перерахував йому грошові кошти в сумі 2475 грн., потім ще якусь суму, а всього ОСОБА_19 заплатив йому за ремонт автомобіля Mazda 6 8710 грн., про що він написав йому розписку. Ремонтні роботи в повному обсязі ОСОБА_20 він не встиг виконати, так як останній забрав свій автомобіль. При цьому, він не вводив потерпілого ОСОБА_18 в оману. Зазначив, що у нього була усна домовленість із ОСОБА_10 , що він буде брати собі для ремонту автомобілі, а винагороду за виконану роботу ділити 50х50. Також вказав, що оскільки ОСОБА_10 винна була йому заробітну плату, тому він вирішив взяти в рахунок заробітної плати частину грошових коштів з клієнтів «СТО 100» - ОСОБА_17 та ОСОБА_21 . Заперечив щодо заподіяння матеріальної шкоди потерпілим на суми зазначені у їх позовних вимогах. Готовий повернути ОСОБА_22 грошові кошти, які він взяв собі, у разі коли остання виплатить йому заборговану заробітну плату. Крім того, вважає, що винен ОСОБА_20 приблизно 5000 грн., так як на решту грошових коштів ним були виконанні ремонтні роботи.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи допитаним в судовому засіданні 05 вересня 2017 року та додатково допитаним 24.09.2019 року, дав показання, згідно з якими, він познайомився з ОСОБА_12 у грудні 2016 року, коли звернувся на «СТО 100» з приводу ремонту автомобіля Mazda 6. ОСОБА_12 працював майстром приймальником та лише з останнім він спілкувався на «СТО 100». Грошові кошти за ремонт автомобіля в сумі 2500 грн. він перерахував на номер банківської картки дружини ОСОБА_12 , а саме на картку № НОМЕР_3 . За усною домовленістю із ОСОБА_23 вказані грошові кошти той мав внести в касу «СТО 100». Як пізніше з`ясувалося, ОСОБА_12 кошти в касу «СТО 100» не вніс, крім того, не відремонтував його автомобіль, який він на свята забрав з «СТО 100». ОСОБА_12 пояснював йому, що на «СТО 100» черга, також немає запчастин на автомобіль. Після свят, на початку січня 2017 року він звернувся щодо ремонту автомобіля до ОСОБА_12 , який повідомив, що не працює на «СТО 100» та здійснюватиме ремонт автомобіля Mazda 6 в іншому місці. ОСОБА_12 запевнив його, що він порядна людина, тому відремонтує йому автомобіль Mazda 6. Свій транспортний засіб він пригнав до будинку ОСОБА_12 . На прохання ОСОБА_12 він знову перерахував грошові кошти на інший номер банківської картки 1500 грн. та 1300 грн., а саме на № НОМЕР_5 . Потім ОСОБА_12 йому повідомив, що для заміни електрики в автомобілі Mazda 6 необхідно 320 доларів США, при цьому, ОСОБА_12 запевнив його, що в разі, якщо він не зможе здійснити ремонтні роботи по електриці, то поверне ці гроші. Про передачу ним ОСОБА_12 320 доларів США у гривневому еквіваленті, що склало 8710 грн., було написано останнім розписку 01.02.2017. Потім, 02.02.2017 він дізнався, що його автомобіль Mazda 6 перебуває на штраф майданчику, так як ОСОБА_12 30.01.2017 був затриманий на вказаному транспортному засобі за керування в стані алкогольного сп`яніння. Машина перебувала у страшному стані, була брудною, прокуреною, в ній валялися пляшки з-під спиртного. Ремонтні роботи його автомобіля не були виконані ОСОБА_12 , та останній не повернув отримані від нього грошові кошти на загальну суму 14010 грн. Також ОСОБА_12 повідомив йому, що він не мав наміру ремонтувати автомобіль Mazda 6, цей транспортний засіб потрібний був йому для власних потреб. ОСОБА_12 не вжив будь-яких заходів для відшкодування йому шкоди. Зазначив, що він був введений в оману ОСОБА_23 , та повірив останньому. Заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 14010 грн. підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи допитаною в судовому засіданні 05 жовтня 2017 року, дала показання, згідно з якими, вона зареєстрована як фізична особа підприємець, являється власником «СТО 100». На вказаному «СТО 100» близько 3 місяців з жовтня по грудень 2016 року працював обвинувачений ОСОБА_12 на посаді майстра приймальника на підставі цивільно-правового договору. Крім того, з останнім укладався договір про повну матерільну відповідальність. В обов?язки майстра приймальника входило приймати дзвінки, приймати автомобілі на ремонт, розподіляти роботи між майстрами, контролювати роботи, розраховувати клієнта та передавати грошові кошти директору. Так, він мав, приймаючи автомобіль на ремонт, оформити заказ-наряд в програмі, а отримані грошові кошти передати або директору або бухгалтеру під звіт. З приводу ремонту автомобілей вказала, що «СТО 100» практикується брати передоплату, у разі необхідності замовлення відповідних деталей. Щодо звернення на «СТО 100» клієнтів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та здійснення ними перерахування грошових коштів на ремонт автомобілів, їй стало відомо від самих клієнтів, коли вони безпосередньо пред`явили претензії, щодо невиконання ремонтних робіт їх автомобілів. За інформацією згаданих клієнтів, вони на картковий рахунок, наданий їм ОСОБА_12 , перерахували певні суми грошових коштів, які він привласнив та на «СТО 100», не передав. Так, їй відомо, що ОСОБА_17 перерахувала грошові кошти в сумі 5000 грн., а потім 3200 грн. Яку суму грошових перерахував ОСОБА_19 їй не відомо. У подальшому за кошти «СТО 100» було здійснено ремонтні роботи автомобіля «Ауді» ОСОБА_24 . При прийнятті автомобілів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на ремонт, ОСОБА_12 не вніс відповідних відомостей у програму «СТО 100» та не оформив необхідних документів по ремонту транспортних засобів. Заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 29348 грн. підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаною в судовому засіданні 05 жовтня 2017 року, дала показання, згідно з якими, в 2016 році вона за цивільно-правовим договором працювала бухгалтером на «СТО 100». В її обов`язки входило підготовка бухгалтерських документів та подача звітів до податкової. ОСОБА_12 працював на цій «СТО 100» на посаді майстра приймальника на підставі цивільно-правового договору. В обов?язки майстра приймальника входило приймати дзвінки, приймати автомобілі на ремонт, розподіляти роботи між майстрами, контролювати роботи, розраховувати клієнта та передавати грошові кошти бухгалтеру чи ОСОБА_10 . Всю інформацію щодо автомобілів ОСОБА_12 повинен був заносити до програми «Менеджер». Зокрема, в цю програму заносилась інформація про марку автомобіля, власника, виконані роботи по автомобілю. Також у згаданій програмі наявний прайс цін на виконання робіт. Розрахунок з клієнтом здійснювався на підставі внесеної інформації в програму «Менеджер» про вартість виконаних робіт. На «СТО 100» передбачався, як безготівковий розрахунок, так і готівкою. У кінці робочого дня майстер передавав, отримані ним грошові кошти за ремонтні роботи, їй, а вона, в свою чергу, клала гроші до сейфу, після чого, передавала їх ОСОБА_10 . Про ремонт на «СТО 100» автомобіля «Ауді» їй відомо, що ОСОБА_25 перерахувала на картку ОСОБА_12 грошові кошти, але останнім не було виконано ремонт згаданого транспортного засобу, як і не передано ці кошти ОСОБА_10 . У подальшому, працівниками «СТО 100» здійснювався ремонт автомобіля «Ауді».

Свідок ОСОБА_26 , будучи допитаним в судовому засіданні 24 січня 2018 року, дав показання, згідно з якими, він у 2016 році працював на «СТО 100» та здійснював ремонтні роботи автомобілів. Саме останній прийняв замовлення на ремонт автомобіля «Ауді А4», а працівниками СТО 100 здійснювались ремонтні роботи цього транспортного засобу. Пригадав, що ОСОБА_12 запрошував свого електрика для здійснення діагностики вказаного автомобіля, який не вірно встановив причини поломки, оскільки у подальшому було виявлено іншу причину. Зазначив, що йому не відомо скільки коштував ремонт вказаного транспортного засобу. Також вказав, що в грудні 2016 року на території «СТО 100» він бачив автомобіль «Мазда 6», який в роботу не передавався.

Свідок ОСОБА_27 , будучи допитаним в судовому засіданні 24 січня 2018 року, дав показання, згідно з якими, у 2016 році працював на «СТО 100» та здійснював ремонтні роботи автомобілів. ОСОБА_12 працював майстром приймальником. Пам`ятає, що здійснювався ремонт автомобіля «Ауді А4», однак, які роботи здійснювались та їх вартість, не пам`ятає. Вказав, що в грудні 2016 року на території «СТО 100» він бачив автомобіль «Мазда 6», який в роботу не передавався.

Згідно з даними, що містяться у копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ОСОБА_10 є фізичною особою підприємцем.

Згідно з даними, що містяться у цивільно-правовому договорі без номеру від 13.10.2016 року, ОСОБА_12 як виконавець з однієї сторони і ФОП ОСОБА_10 , як замовник з іншої сторони, уклали договір за яким виконавець зобов`язаний надавати замовнику послуги (виконувати роботи), в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати дані послуги, роботи. Обов`язками виконавця є надання послуг майстра приймальника автотранспортних засобів. Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи, підписується сторонами після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з даними, що містяться у договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 13.10.2016, з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, які належать ФОП ОСОБА_10 , керівник підприємства ОСОБА_10 надалі «підприємство» з одного боку і працівник ОСОБА_12 надалі «працівник» з іншого боку, уклали дану угоду про те, що працівник який замає посаду майстра приймальника по ремонту автомобільного транспорту безпосередньо пов`язану із збереженням, обробкою та продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Згідно з даними, що містяться у висновку експерта № 337/тдд від 22.02.2017, почеркознавчої експертизи, підпис у Договорі про повну матеріальну відповідальність від 13.10.2016 на другій сторінці в графі «Працівник: ОСОБА_12 », виконаний ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підпис в Цивільно-правовому договорі від 13.10.2016 на другій сторінці в графі «Виконавець ОСОБА_12 », виконаний ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з даними, що містяться у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_9 від 17.03.2017, останнім в ході допиту долучено, переписку по електронному месенджеру «Вайбер», де вказані суми, які ОСОБА_9 перераховував та номери карток на які такі перерахування були здійснені. Зокрема, згідно вхідного повідомлення 24.12.2016 від абонента ОСОБА_28 , зазначено номер картки НОМЕР_3 ОСОБА_15 . Далі з тексту повідомлень слідує, що на зазначений номер картки перераховано ОСОБА_9 2500 грн., спочатку 25 грн., а потім решта. Згідно вхідного повідомлення 13.01.2017 від абонента ОСОБА_28 , зазначено номер картки НОМЕР_5 ОСОБА_15 . Далі з тексту повідомлень слідує, що 13.01.2017 та 16.01.2017 потерпілий ОСОБА_9 повідомляє про перерахування грошових коштів відповідно 1500 грн. та 1300 грн.

Згідно з даними, що містяться у витягу з кримінального провадження № 0000666 від 20.01.2017 року, за заявою ОСОБА_10 внесено відомості за ч.1 ст.191 КК України про те, зокрема, що ОСОБА_12 , працюючи майстром приймальником транспортних засобів, діючи всупереч інтересів замовника, маючи по характеру роботи вільний доступ до матеріальних цінностей, діючи з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, знаходячись на своєму робочому місці на станції технічного обслуговування «СТО 100», що по вул. М. Рибалко, 11 в м.Києві, прийняв замовлення від ОСОБА_14 щодо ремонту автомобіля «Ауді А4» державний номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, отримавши його від останньої. У подальшому, в невстановлений слідством час, ОСОБА_12 написав смс-повідомлення ОСОБА_14 , в якому вказав вартість ремонтних робіт в сумі 3200 грн. та номер рахунку на Який необхідно здійснити переказ на ім`я ОСОБА_15 НОМЕР_3 . 23.12.2016 на вказаний рахунок від імені ОСОБА_14 здійснено переказ в сумі 3200 грн. з призначенням платежу за ремонт «Ауді А4». ОСОБА_12 до каси «СТО 100» не передав зазначені грошові кошти та привласнив їх. Крім того, за матеріалами правоохоронних та контролюючих та державних органів, про виявлення фактів вчинення чи підготовки вчинення кримінальних правопорушень за ч.2 ст.190 КК України внесено відомості про те, що 01.02.2017 ОСОБА_9 , будучи введеним в оману та не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_12 , перебуваючи за адресою: м.Київ, вул. Дорогожицька,13, добровільно передав ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 8710 грн. Однак в подальшому ремонтні роботи автомобіля «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_4 , 2006 року випуску, виконані не були.

Згідно з даними, що містяться у заяві в порядку ст.214 КПК України ФОП ОСОБА_10 , з додатками до неї, зареєстрованої в журналі ЄО заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Шевченківського УП ГУ НП в м.Києві 19.01.2017 за № 4214, остання повідомила про вчинення ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, передбачених ст.191; ч.1 ст.185 КК України.

Згідно з даними, що містяться у роздруківках про рух коштів по карткових рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_5 , які відкрито на ім`я ОСОБА_15 , а саме: на картковий рахунок № НОМЕР_3 12.12.2016 зараховано 5000 грн., 23.12.2016 зараховано 3200 грн. за ремонт Ауді А4 ОСОБА_17 та 24.12.2016 зараховано 25 грн. та 2475 грн.; на картковий рахунок № НОМЕР_5 13.01.2017 зараховано 1500 грн., 16.01.2017 зараховано 1300 грн.

Згідно з даними, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.03.2017 ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_12 на фото № 2, як чоловіка, що ремонтував у грудні 2016 року її автомобіль на «СТО 100».

Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, вищезазначені, безпосередньо досліджені докази вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Дії ОСОБА_12 суд кваліфікує за ч. 1 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі; та за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених обвинуваченим ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191; ч.2 ст.190 КК України, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою.

Так, показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 є послідовними, узгоджуються, як між собою, так і з об`єктивними даними, які містяться у письмових документах, в тому числі, протоколах слідчих дій, висновку експерта. Судом також не встановлено обставин, які б давали підстави потерпілим та свідкам обмовляти обвинуваченого ОСОБА_12 , а тому показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 судом визнаються достовірними.

При цьому, до показань обвинуваченого ОСОБА_12 суд ставиться критично, виходячи з того, що показання обвинуваченого не були послідовними, оскільки він не зміг чітко пояснити, які суми грошових коштів, отриманих від ОСОБА_17 , він вніс в касу «СТО 100» та чим це підтверджується, назвати обставини, які б давали підстави для свідків та потерпілої обмовляти його в цій частині, для проведення яких саме ремонтних робіт він такі суми грошових коштів отримав та причини не проведення таких робіт. Також обвинувачений ОСОБА_12 не зміг чітко пояснити, які суми грошових коштів та на проведення яких саме робіт він отримав від потерпілого ОСОБА_9 та чому такі роботи не були проведені ним.

Так, доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що грошові кошти отримані від ОСОБА_17 частково вніс в касу підприємства, а решту забрав собі, в якості невиплаченої йому ОСОБА_10 заробітної плати, не заслуговують на увагу та спростовуються сукупністю досліджених доказів, зміст яких розкрито вище.

А саме, спростовуються даними: показань потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 , цивільно-правого договору без номеру від 13.10.2016 та договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_12 від 13.10.2016, які узгоджуються між собою, щодо обов`язків ОСОБА_12 , діяти в порядку визначеному на «СТО 100», в разі прийняття ним замовлень на ремонт транспортних засобів та отримання ним грошових коштів за надані послуги, а також щодо його повної матеріальної відповідальності за збереження ввіреного йому майна.

Сам обвинувачений ОСОБА_12 також не заперечив факту перерахування ОСОБА_14 та ОСОБА_9 на наданий ним картковий рахунок № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_15 грошових коштів у грудні 2016 року.

А, свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_26 підтвердили факт перебування в грудні 2016 року на території «СТО 100» автомобіля «Мазда 6», який в роботу не передавався.

При цьому, показання ОСОБА_12 про невиплату йому ОСОБА_10 заробітної плати, не виправдовують його дій щодо привласнення грошових коштів, отриманих від клієнтів ОСОБА_14 та ОСОБА_9 «СТО 100», за надані послуги.

Крім того, є голослівним твердження ОСОБА_12 про внесення ним частини грошових коштів, отриманих від ОСОБА_14 та ОСОБА_9 в касу «СТО 100», які сприймаються судом критично, як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за вчинене та небажання ним відшкодовувати завдану матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що він не обманював потерпілого ОСОБА_9 , з метою заволодіння грошовими коштами останнього, не заслуговують на увагу та спростовуються, сукупністю доказів досліджених судом, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , даними листування в месенджері «Вайбер» та руху коштів по картковим рахункам на ім`я ОСОБА_15 .

Так, обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні не заперечував факту не здійснення ним ремонтних робіт автомобіля «Мазда 6» згідно домовленостей з ОСОБА_9 , отримання ним грошових коштів від потерпілого для проведення ремонту цього автомобіля.

У той же час, судом встановлено, що будь-яких робіт з ремонту автомобіля потерпілого ОСОБА_9 не було здійснено ОСОБА_12 , запчастин останнім для цього автомобіля не придбано, при цьому мало місце використання ОСОБА_12 транспортного засобу у своїх цілях, що призвело до вилучення цього транспортного засобу працівниками поліції та залишення його на штраф майданчику, звідки потерпілим і було його забрано.

Таким чином, наведене в сукупності дає підстави для висновку, що ОСОБА_12 шляхом обману, а саме під приводом ремонту вказаного автомобіля, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_9 .

У зв`язку з наведеним, доводи сторони захисту про наявність між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , цивільно-правових відносин, є необґрунтованими.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_12 вид та міру покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, дані про його особу, а саме, що він не судимий, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 у відповідності до ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому, суд враховує, ставлення ОСОБА_12 до скоєного, відсутність критики до вчиненого, що виразилось у намаганні виправдати свої протиправні дії, нібито невиплатою йому заробітної плати потерпілою ОСОБА_10 та тим, що потерпілий ОСОБА_9 забрав у нього свій автомобіль, не давши завершити проведення ремонтних робіт.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_12 за кожен злочин окремо покарання у виді обмеження волі на певний строк, визначивши йому за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Саме таке покарання на переконання суду буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_12 та попередження вчинення ним нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, визначених ст. 65 КК України.

Суд, не знаходить підстав для призначення інших більш м?яких покарань, передбачених санкціями злочинів, винним у вчиненні яких визнається ОСОБА_12 , оскільки останній вчинив сукупність злочинів, висновків для себе не зробив, не вжив протягом чотирьох років спроб спрямованих на відшкодування завданих ним збитків потерпілим, а тому заслуговує більш суворішого покарання.

При цьому, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , його вік, процесуальну поведінку, суд дійшов висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням і іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Крім того, у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов потерпілою ОСОБА_10 про відшкодування завданої матеріальної шкоди на суму 29348 грн., який підлягає частковому задоволенню та потерпілим ОСОБА_9 про відшкодування завданої матеріальної шкоди на суму 14010 грн., який підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступного.

Так, у даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_10 заявлено наступні позовні вимоги про відшкодування завданої матеріальної шкоди на суму 29348 грн.

Як убачається зі змісту позовної заяви, матеріальна шкода в сумі 29348 грн. це привласнені ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 8200 грн., отримані від ОСОБА_14 на ремонт автомобіля «Ауді А4», а решта частина коштів, як стверджує потерпіла ОСОБА_10 , отримані ОСОБА_12 від інших клієнтів та привласнені ним, а також вартість викраденого діагностичного комп`ютера «Лаунч».

Враховуючи, що ОСОБА_12 висунуте обвинувачення в частині привласнення грошових коштів, отриманих ним від ОСОБА_14 в сумі 8200 грн. та це обвинувачення визнане судом доведеним, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_10 підлягають задоволенню.

У той же час, в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають розгляду, оскільки не випливають з висунутого ОСОБА_12 обвинувачення.

Крім того, у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 заявлено позовні вимоги про відшкодування завданої матеріальної шкоди на суму 14010 грн.

Як слідує з позовної заяви матеріальна шкода в сумі 14010 грн. це перераховані потерпілим ОСОБА_9 безготівково на номер карток наданих ОСОБА_12 грошові кошти 25 грн., 2475 грн., 1500 грн., 1300 грн., та надані готівкою 8710 грн., що еквівалентно 320 доларів США, про що ОСОБА_12 зазначено у власноруч написаній розписці.

На підтвердження даних позовних вимог потерпілим долучено копію розписки ОСОБА_12 від 01.02.2017, квитанції №399673 від 24.12.2016, № 399740 від 24.12.2016, № 445993 від 13.01.2017, № 451963 від 16.01.2017.

З огляду на наведене позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 підлягають задоволенню у повному обсязі.

З обвинуваченого слід стягнути на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта.

Підстав для застосування запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191; ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.191 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити до відбуття ОСОБА_12 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_12 звільнити від відбування призначеного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_12 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави судові витрати на залучення експерта в розмірі 1100 грн. 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_12 на відшкодування завданої матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 8200 ( вісім тисяч двісті) грн.
В іншій частині цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_12 на відшкодування завданої матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 14010 (чотирнадцять тисяч десять) грн.
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя