ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1010/20 Справа № 183/7909/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0001212 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 2, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 квітня 2020 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалусуду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також того, що він не має міцних соціальних зв`язків, та може впливати на потерпілу і свідків у цьому кримінальному провадженні.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 квітня 2020 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 спливає 12.02.2020 року, судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку, оскільки на даний час судом не допитаний обвинувачений та частина свідків, не досліджувались письмові докази, а тому жодних підстав для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який на даний час не має, заявлені ризики, зазначені в ухвалі слідчого судді та на підставі яких був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились, а тому необхідно продовжити строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областіперебуває обвинувальний акт №0001212від 25.06.2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 2, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 26.06.2018 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 04.02.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що на цей час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання не зникли, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілу, яка є малолітньою, у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що заявлені ризики, зазначені в клопотанні та на підставі яких був обраний запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, на цей час не зменшились, при цьому враховано, що на цей час судом не допитаний обвинувачений та частина свідків, не досліджувались письмові докази, а також суд врахував особу ОСОБА_8 , який раніше судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів.
Твердження обвинуваченого про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, прокурором не доведені є необгрунтованими, оскільки в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначено, що ОСОБА_8 будучи обізнаним про ступінь відповідальності за вчиненні ним злочини, перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, шляхом погроз або вмовляння з метою зміни показів може впливати на потерпілу, також, оскільки обвинувачений неодноразово був судимий, він може вчинити новий, аналогічний злочин.
Суд першої інстанції погодився із існуванням ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні про продовження строку тримання під вартою та встановлені в ухвалі суду.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Твердження обвинуваченого про те, що прокурором не доведено наявність в нього міцних соціальних зв`язків є необгрунтованим, оскільки, відповідно до клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_8 не одружений та не працює. Матеріалами провадження, наданими до суду апеляційної інстанції, зазначені обставини не спростовані.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4