АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/1214/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

-секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

-прокурора ОСОБА_3 ,

-обвинуваченого ОСОБА_4 ,

-потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ананьїв Одеської області кримінальне провадження №0000321, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 грудня 2019 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , відомості про паспортний документ та реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутні, особу встановлено за довідкою Новогеоргіївської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 10 грудня 2019 року №542, на підставі п.1 ч.1 ст.89 КК України раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

8 грудня 2019 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_4 , виносячи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення консервації, яка знаходилась в підвалі домоволодіння, розташованого за адресою: Одеська обл., Ананьївський р-н, с.Жеребкове, та належить ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, шляхом пошкодження за допомогою цеглини навісного замка на вхідних дверях, проник до підвалу, зазначеного домоволодіння, звідки викрав належні ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 , дванадцять однолітрових банок тушкованого м`яса качки вартістю 50 гривень 00 копійок за одну банку, на загальну суму 600 гривень 00 копійок, помістивши їх до поліетиленового мішка, який він взяв з собою.

Викраденим в ОСОБА_5 майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень 00 копійок.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у інше приміщення.

Після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, проте, користуючись правом передбаченим статтею 63 Конституції України, показання суду давати він не бажає.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор та обвинувачений від оголошення вступної промови відмовилися.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження.

Прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, що підтверджується його особистими поясненнями наданими суду, з урахуванням права обвинуваченого відмовитись давати показання, яким ОСОБА_4 скористався, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також оголосити досудову доповідь, складену органом пробації.

Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодились.

Судом у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор, обвинувачений та потерпілий зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит потерпілого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також вивчення досудової доповіді, наданої органом пробації.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та склавши присягу, під час допиту у судовому засіданні повідомив, що 8 грудня 2019 року він виявив, що навісний замок на дверях підвалу, який розташований на території його домоволодіння в с.Жеребкове Ананьївського району Одеської області, пошкоджений. В подальшому спустившись до підвалу він виявив в ньому відсутність 12 однолітрових банок з консервованим м`ясом качки, які зберігалися в підвалі. Про дану події він повідомив поліцію. В подальшому в присутності працівників поліції він отримав від ОСОБА_4 викрадену в нього консервацію.

Після допиту потерпілого прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази, які характеризують обвинуваченого, а саме:

-характеристику, надану Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області за №541 від 10 грудня 2019 року, на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої за час проживання на території сільської ради ОСОБА_4 зарекомендував себе з негативної сторони, жебраче, зловживає алкогольними напоями, до сільської ради неодноразово надходили нарікання та скарги від жителів села про те, що він проникає в їх приміщення;

-довідку Новогеоргіївської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 10 грудня 2019 року №540, про те, що ОСОБА_4 проживає один в с.Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області без реєстрації в будинку своєї покійної матері ОСОБА_7 ;

-лист комунального некомерційного підприємства «Ананьївська центральна районна лікарня» Ананьївської районної ради за вихідним №532 від 24 грудня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте перебуває на обліку в лікаря нарколога з діагнозом F10.2 синдром залежності від алкоголю;

-вимогу щодо наявності або відсутності судимості в ОСОБА_4 , відповідно до якої ОСОБА_4 неодноразово судимий, останній раз його було засуджено вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 1 березня 2002 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та направлено для відбування покарання до Коростенської виправної колоній Житомирської області (№71), звідки він був звільнений по відбуттю терміну покарання 15 листопада 2004 року. Також, вимога містить відомості про те, що Ананьївським ВП Подільського ВП 30 вересня 2018 року було направлено до Ананьївського районного суду Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000337, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 вересня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

-копію вироку Ананьївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2018 року, ухваленого в за результатами розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000337, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 вересня 2018 року, яким ОСОБА_4 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України;

-лист Ананьївського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» Одеській області від 20 грудня 2019 року за вихідним №28/1/819/Мм-19 відповідно до якого ОСОБА_4 перебував на обліку в Ананьївському районному секторі філії ДУ «Центр пробації», як засуджений за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2018 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. Також, в листі зазначено, що ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 5 грудня 2019 року ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання;

-розписку ОСОБА_8 , надану на ім`я т.в.о. начальника Ананьївського ВП Подільського ВП про те, що він 9 грудня 2019 року отримав від ОСОБА_4 12 скляних банок з тушкованим качиним м`ясом, об`ємом 1 літр, які були викрадені 8 грудня 2019 року з його сховища, та зобов`язується зберігати вказані банки до вирішення питань по суті.

Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.

Крім того, від представника Ананьївського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області надійшли матеріали досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с.32-34) із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 без застосування до нього покарання у вигляді позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства та на думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку.

Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.

На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.

Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

У судових дебатах:

Прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області пояснила, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при цьому враховуючи особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі та із застосуванням положень ст.75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 звільнити з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 у судових дебатах зазначив, що претензій будь-якого характеру до обвинуваченого він не має, викрадене майно йому повернуто, питання щодо покарання залишив на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 від виступу в судових дебатах відмовився.

В останньому слові ОСОБА_4 зазначив, що про скоєне він шкодує, та вибачається перед потерпілим.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, ч.3 ст.185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у інше приміщення.

Частиною 3 статті 337 КПК України визначено, що метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При цьому, згідно обвинувального акту органом досудового розслідування, дії ОСОБА_4 було кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Така кваліфікація дій обвинуваченого у обвинувальному акті обґрунтовується тим, що на момент вчинення злочину 8 грудня 2019 року ОСОБА_4 мав непогашену судимість за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 7 листопада 2018 року, яким його було засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України, до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та із застосуванням положень ст.75 КК України від відбування призначеного покарання було звільнено з іспитовим строком 1 рік.

Проте, з такою кваліфікацією не можливо погодитись, виходячи з наступного.

Так, з копії вироку Ананьївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2018 року, ухваленого в за результатами розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000337, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 вересня 2018 року, вбачається, що ним ОСОБА_4 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до положень ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк засудженим, обчислювати з моменту проголошення вироку.

З наведеного вбачається, що на момент вчинення крадіжки з підвалу домоволодіння ОСОБА_5 8 грудня 2019 року іспитовий строк, встановлений ОСОБА_4 вирком Ананьївського районного суду Одеської області скінчився.

Частиною 1 статті 88 КК України визначено, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

При цьому, відповідно до частини пункту 1 частини 1 статті 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

З наведеного вбачається, що на момент скоєння крадіжки з підвалу домоволодіння ОСОБА_5 8 грудня 2019 року ОСОБА_4 , в силу положень ст.89 КК України, визнавався таким, що не має судимості.

При цьому, частиною 1 статті 32 КК України визначено, що повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Суд звертає увагу на те, що частиною 3 статті 32 КК України може визначатися повторністю вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Пунктом 1 Примітки до статті 185 КК України визначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Проте, суду не надано будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_4 раніше було вчинено будь-який з передбачених п.1 Примітки до статті 185 КК України злочинів.

Враховуючи викладене суд вважає, що з кваліфікації дій обвинуваченого, визначеної органом досудового розслідування при висуненні обвинувачення, має бути виключено посилання на повторність вчиненого ним злочину, що не погіршує становища обвинуваченого, у зв`язку з чим суд вважає що під час судового розгляду було встановлено ч.3 ст.185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у інше приміщення.

Зазначене відповідає правовій позиції Колегії суддів Першої палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду висловленій в постанові від 20 серпня 2019 року у справі № 759/10001/18 (провадження № 51-773км19), в якій вказано, що за наявності диференційованих строків погашення судимості, строк погашення судимості засудженій необхідно рахувати виключно з урахуванням вимог пункту 5 статті 89 КК, яке покращує становище засудженої особи. Тобто, з моменту реального відбуття покарання.

З приводу покарання, яке має бути призначене ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до положень ч.3 ст.12 КК України злочин вчинений ОСОБА_4 є тяжким злочином, оскільки за його вчинення може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст.67 КК України, відсутні.

Санкцією частини 3 статті 185 КК України передбачено призначення особі покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Відповідно до частини 1 статті 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Частиною 2 статті 63 КК України визначено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_4 буде призначення йому покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до примітки до статті 45 КК України корупційними злочинами відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 366-1, 368-369-2 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що злочини вчинені ОСОБА_4 не є корупційним.

Частиною 3 статті 75 КК України визначено, що суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 3 статті 76 КК України визначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: 1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; 2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; 5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; 6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

З урахуванням викладеного, покарання яке має бути призначено ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість злочинів, особу винного та інші обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.ч.1, 3 ст.76 КК України.

Згідно ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому, матеріали справи відомостей про будь-які витрати на залучення експерта або будь-яких інші процесуальні витрати у справі не містять.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обиралися.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні речові докази, долю яких слід вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.

Цивільний позов потерпілим та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнати винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у інше приміщення, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.ч.1, 3 ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності із п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох років випробувального терміну:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В силу положень ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк засудженим, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 27 травня 2020 року.

Долю речових доказів, вирішити у відповідності до положень статті 100 КПК України та повернути їх за належністю.

Цивільний позов потерпілим та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Витрати на залучення експерта та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_9