ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/518/20 Справа № 932/3781/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2020 року клопотання слідчого ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , було задоволено.
Обрано ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 00 годин 01 хвилини 23 травня 2020 року, без визначення застави.
У задоволенні клопотання сторони захисту про обрання більш м`якого запобіжного заходу було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що прокурор у судовому засіданні надав достатні докази наявності обґрунтованої підозри у причетності підозрюваного ОСОБА_8 до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, та довів вказані у клопотанні ризики, враховуючи, що ОСОБА_8 хоча і має сім`ю та постійне місце мешкання, але офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років, він усвідомлює невідворотність покарання за вчинене кримінальне правопорушення у разі доведеності вини, підозрюваному відомі анкетні дані та місце мешкання потерпілого, який звернувся до органу досудового розслідування із заявою про захист від можливих протиправних дій з боку ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Бабушкінською районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 скасувати як незаконну та необгрунтовану. Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказана ухвала слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська є незаконною, необгрунтованою, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та такою, що підлягає скасуванню з постановлениям ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого.
Зазначає, що підозра, пред`явлена його підзахисному, взагалі не обгрунтована, а висновки слідчого судді про наявність обставин, які свідчать на користь існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були зазначені в клопотанні слідчого, а саме знищення речових доказів, вплив на свідків та приховування від слідства не відповідають фактичним обставинам, є надуманими та необґрунтованими.
Вказує на те, що відомостей щодо виключних обставин для тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено, а заявлені у клопотанні слідчого ризики в сукупності з тяжкістю злочинів та даними про особу підозрюваного не можуть слугувати виключною підставою для тримання підозрюваного під вартою. До того ж вважає безпідставним рішення слідчого судді про не визначення застави.
Звертає увагу, що в резолютивній частині клопотання слідчий просить суд саме «Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 на строк досудового розслідування...», тому, на думку апелянта, слідчий суддя взагалі не мав можливості розглядати зазначене клопотання, оскільки щодо підозрюваного ОСОБА_8 раніше не обирався запобіжний захід, а тому його продовження не можливе. Адвокатом у судовому засіданні зверталось увагу слідчого судді на вказаний факт, проте повністю слідчим суддею проігноровано, та не усунуто будь-яким чином зазначену незаконну вимогу слідчого (клопотання про продовження строків тримання під вартою). Тобто, слідчий суддя розглянув клопотання з вимогою про продовження строку тримання під вартою, а прийняв рішення про обрання запобіжного заходу. Вважає це суттєвим порушенням права на захист підозрюваного та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, а саме протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_11 , протоколами обшуку від 26.03.2020, протоколами пред`явлення для впізнання речей за участю потерпілого ОСОБА_11 , протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Таким чином, посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити речі та цінності, що мають істотне значення для досудового розслідування, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених слідчим у клопотанні ризиків не підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, взяв до уваги тяжкість злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за них у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Посилання ж захисника на порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону та права на захист підозрюваного через те, що він розглянув клопотання слідчого, не приділивши увагу тому факту, що в резолютивній частині клопотання слідчий просив суд продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , та постановив рішення про обрання цього запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Так, перевіркою наданих судом першої інстанції матеріалів, журналом судового засідання та технічним записом фіксування судового розгляду встановлено, що 28 березня 2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції прокурор ОСОБА_6 зазначив про те, що у резолютивній частині клопотання допущено описку, а саме помилково вказано про продовження запобіжного заходу та просив слідчого суддю застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб. З цих підстав судом було відкладено розгляд справи на 3 години для ознайомлення підозрюваного та його захисника з клопотанням з урахуванням заявленого прокурором уточнення, тож в даному випадку право підозрюваного ОСОБА_8 на захист не було порушено.
Що ж стосується апеляційних доводів захисника щодо безпідставності не визначення слідчим суддею розміру застави ОСОБА_8 як альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею. Тож колегія суддів вважає, що слідчий суддя цілком законно та обгрунтовано, з урахуванням викладених обставин та того факту, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, не визначив у даному випадку розмір застави на підставі п. 1 ч.4 ст. 183 КПК України.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4