Провадження: № 1-кп/484/242/20
Справа: № 484/451/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Урожайне Бериславського району Херсонської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, військове звання: солдат, перебуваючого на посаді старшого навідника 2 протитанкового артилерійського взводу 2 протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 , маючого статус учасника бойових дій, не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , та проживаючого по АДРЕСА_2 , згідно обвинувального акту раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2018 року ОСОБА_3 уклав з Міністерством оборони України в особі т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 (три) роки.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 38-РС від 23.02.2018 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номер обслуги 2 протитанкового артилерійського взводу 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 і присвоєно військове звання "солдат". Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2019 № 39-РС, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду старшого навідника 2 протитанкового артилерійського взводу 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового дивізіону зазначеної військової частини.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 23.02.2018 року, тобто з дня зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу за контрактом, та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби за контрактом.

Згідно положень ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-У11 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»), на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 було достеменно відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього обов`язки.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_3 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, солдат ОСОБА_3 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, 11.05.2019 року о 10 год. 00. хв. солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних на те причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу у військову частину НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза її межами, за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

29.11.2019 року близько 10.00 год. солдат ОСОБА_3 добровільно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 та того ж дня, приступив до виконання обов`язків за посадою старшого навідника 2 протитанкового артилерійського взводу 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідуванння кваліфіковано за ч.4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам. Щиро розкаюється у скоєному, просить не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Крім власного визнання вини, обвинувачений повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування, які підтверджують його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

За таких обставин, згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, добровільність його позиції не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 407 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідо до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини справи, вказані дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкрімінуємого йому злочину, щиро розкаявся, раніше не судимий, є учасником бойових дій, приймав участь в антитерористичній операції на сході України, за місцем проходження служби характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.

Враховуючи обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому слід обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. Саме таке покарання відповідатиме закладеним в теорії кримінального права принципам справедливості та невідворотності покарання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Судові витрати, цивільний позов та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1,2, ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обрати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: