Справа № 495/4066/19
Номер провадження 1-кп/495/63/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0001930 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Маразліївка, Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, до арешту працюючого за наймом, раніше судимого:

- 11.03.2016 року Білгород-Дністровським міскрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурори Білгород-Дністровської місцевої прокуратури

Одеської області ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, 09.07.2017 приблизно о 20:00 годині, обвинувачений ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 (матеріали кримінального провадження стосовно якого виділені в окреме провадження), знаходячись в себе дома по АДРЕСА_1 , вирішили піти до свого знайомого потерпілого ОСОБА_7 , що мешкає по АДРЕСА_2 , щоб поговорити. Прийшовши до його будинку, між обвинуваченим ОСОБА_3 , його братом ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_7 зав`язалась сварка, в ході якої потерпілий ОСОБА_7 втік на город свого домоволодіння.

Користуючись відсутністю потерпілого ОСОБА_7 , у обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (матеріали кримінального провадження стосовно якого виділені в окреме провадження) виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна із домоволодіння потерпілого ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний намір, діючи навмисно, з корисливою метою та прямим умислом, спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном, обвинувачений ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (матеріали кримінального провадження стосовно якого виділені в окреме провадження), усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно, через незачинені на запірний пристрій двері, проникли до будинку АДРЕСА_2 , звідки скоїли крадіжку наступного майна: планшет «Lenovo TAB 2 A7-30», imei: НОМЕР_1 , с/н НОМЕР_2 (32), середньоринкова вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №133 Е від 28.07.2017 року становить 1685 гривень, чохол-книжку чорного кольору, вартістю 150 гривень, карту пам`яті mikro-СD на 8 ГБ, середньо ринкова вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи №133 Е від 28.07.2017 року становить 80 гривень, а також грошові кошти у сумі 650 гривень, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 2565 гривень.

Після чого обвинувачений ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (матеріали кримінального провадження стосовно якого виділені в окреме провадження) з місця скоєння правопорушення зникли та розпорядились викраденим на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив що дійсно 09.07.2017 приблизно о 20:00 годині, він разом із своїм братом ОСОБА_6 , пішли до свого знайомого потерпілого ОСОБА_7 , що мешкає по АДРЕСА_2 , щоб поговорити. Прийшовши до його будинку, між ними зав`язалась сварка, в ході якої потерпілий ОСОБА_7 втік на город свого домоволодіння. Далі він зі своїм братом ОСОБА_6 через незачинені на запірний пристрій двері, проникли до будинку АДРЕСА_2 де мешкав потерпілий ОСОБА_7 , звідки скоїли крадіжку майна, яке перераховане в обвинувальному акті, після чого з місця скоєння злочину зникли. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що не буде більш вчиняти злочини.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, посередню характеристику по місцю проживання, його вік, стан здоров`я, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену судимість, знов скоїв кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, його каяття у скоєному.

Враховуючи викладене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, знов вчинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку, враховуючи його вік та стан здоров`я, те що він має постійне місце проживання на території Білгород-Дністровського району Одеської області, а також враховуючи думку потерпілого, який у своїй письмовій заяві вказав, що до обвинуваченого будь-яких претензій не має та просить його суворо не карати, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на певний строк.

Суд приходить до переконання, що ізоляція обвинуваченого ОСОБА_3 до позбавлення волі на певний строк відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 71 ч.1 КК України суд вважає необхідним до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднати обвинуваченому ОСОБА_3 не відбуту частину покарання за попереднім вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2016 року.

Цивільний позов та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 залишити у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 ч.1 КК України суд вважає необхідним до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднати засудженому ОСОБА_3 не відбуту частину покарання за попереднім вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2016 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначити йому покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 залишити у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання тобто з 22.08.2017 року.

Цивільний позов та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1