ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/367/19 Номер провадження 11-кп/814/392/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження №0000072 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волошинівка, Баришівського району Київської області, громадянина України, освіта середня, працюючого у ВП Гребінківська дистанція колії регіональної філії південна залізниця АТ «Українська залізниця», неодруженого, такого, що має на утриманні малолітню дитину, проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , судимого
вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.05.2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., який сплатив згідно квитанції 16.05.2018 року,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертизи від 26.03.2019 року № 453 в сумі 858 грн.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та скасовано накладені на майно арешти.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 24.02.2019 знаходячись разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 за спільним місцем проживання, розташованим за адресою АДРЕСА_1 , відпочиваючи та розпиваючи спиртні напої, приблизно о 21 год. під час сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у той час коли ОСОБА_9 виходила з ванної кімнати, наніс їй рукою один удар в область обличчя, від чого потерпіла не втримавшись на ногах, впала на підлогу ванної кімнати і, падаючи, вдарилась об куток і ніжку ванни та отримала таким чином тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалось крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно висновку експерта №68-1 від 01.04.2019.

Таким чином ОСОБА_7 спричинив смерть ОСОБА_9 з необережності, яка проявилася у формі злочинної недбалості, при якій ОСОБА_7 не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 внаслідок падіння на підлогу та удару при цьому головою об виступаючі предмети від свого діяння у вигляді удару рукою їй в обличчя та надання від цього тілу ОСОБА_9 прискорення, хоча повинен був і міг передбачити настання вищезазначених наслідків, що підтверджується висновком експертизи №68-1 від 01.04.2019, згідно якої у потерпілої ОСОБА_9 наявні тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани на слизовій оболонці нижньої губи зліва, яка носить характер при життєвості, утворилась від дії твердого тупого (тупих) предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо рукою стиснутою в кулак, ногою сторонньої людини або іншим предметом з подібною характеристикою і супроводжувалося зовнішньою кровотечею, утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів) або при ударі об такі (незадовго до госпіталізації в лікарню), при чому в ділянку голови було спричинено не менше три травматичних діянь, з урахуванням обставин пригоди, величини і напрямку діючої сили можна вважати, що ушкодження які спричинили смерть утворились при падінні потерпілої з висоти власного зросту після надання прискорення і контактів головою об тупий твердий предмет, характер ушкодження м`яких тканин голови в місці контактування, особливість забою мозку в області удару і проти ударом і відносно до живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Причиною смерті ОСОБА_9 явилась закрита черепно мозкова травма , що супроводжувалось крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У своїй зміненій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, його правову кваліфікацію, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком.

Посилаючись на повне визнання вини та щире каяття вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора який не підтримав подану апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та просив залишити вирок суду без змін, обвинуваченого та його захисника, які підтримали змінену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 119 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердженими дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину як і його кваліфікація за ч.1 ст. 119 КК України, в зміненій апеляційній скарзі сторони захисту під сумнів не ставляться, а отже у колегії суддів відсутні підстави для перевірки чи перегляду встановлених судом першої інстанції фактичних обставин і вона вважає їх встановленими так, як це відображено у вироку суду першої інстанції.

Оскільки доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, вчинений через необережність, внаслідок якого настала смерть людини, особу обвинуваченого, який незадовільно характеризувався по місцю проживання на час проведення досудового розслідування та позитивно характеризується на час розгляду справи в суді першої інстанції, станом на час розгляду справи працевлаштований, має малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше судимий, думку потерпілої, яка прохала призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду, висновок досудової доповіді відділу пробації, яким визначеною, що ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого є високим та виконання покарання в громаді можливе лише у винятковому порядку, перебування в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання, і на думку колегії суддів дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 119 КК України у виді обмеження волі.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин справи, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.
Щодо доводів сторони захисту про повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого колегія суддів зазначає наступне.
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
На думку колегії суддів, доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_7 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття викликають сумнів, оскільки не зважаючи на повне визнання вини на момент апеляційного розгляду, аналіз обставин справи, характеру та дій обвинуваченого після вчиненого злочину, зокрема те, що у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений вживав заходи щодо відшкодування шкоди потерпілій, не вчиняв дії, спрямованих на проведення лікування ОСОБА_9 , коли вона перебувала в лікарні до дня смерті, що не заперечується самим обвинуваченим, свідчать про відсутність у обвинуваченого такої обставини як щире каяття.
Натомість, обвинувачений ОСОБА_7 визнає свою вину тільки під тиском беззаперечних доказів, що свідчить про небажання визнати вину добровільно і про бажання уникнути відповідальності. Разом з тим, в суді першої інстанції обвинувачений спочатку визнавав свою вину в у вчиненні інкримінованого йому злочину, проте в подальшому пояснив, що вину свою у вчиненні злочину не визнає, а лише повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину, викликане щирим каяттям або бажанням сприяти розкриттю злочину може бути враховано при призначенні покарання у бік його пом`якшення.
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною справи, що обтяжує покарання ОСОБА_7 місцевим судом визнано, і що не заперечується самим обвинуваченим, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки щодо відсутності підстав для застосування ст. 75 КК України, зазначивши що рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, судом першої інстанції правильно враховано, що ОСОБА_7 хоч і вчинено необережний злочин, який є злочином середньої тяжкості, однак внаслідок вчинення даного злочину було спричинено смерть людини, останній не вживав заходів щодо відшкодування шкоди потерпілій, виявляє ознаки залежності від алкоголю, що підтверджується як висновком судово психіатричної експертизи, так і характеристикою обвинуваченого із місця проживання, описовою частиною досудової доповіді та іншими матеріалами справи, що характеризують особу обвинуваченого, у висновку досудової доповіді відділу пробації відображено та надано аналіз фактам неодноразового притягнення до відповідальності ОСОБА_7 , неодноразової реєстрації у ЄО відносно ОСОБА_7 з 2014 року за фактами домашнього насильства, під час проведення слідчого експерименту, ОСОБА_7 неодноразово зазначав, що він вдавався до заходів фізичного впливу відносно своєї співмешканки ОСОБА_9 .
Всі ці обставини свідчать про відсутність підстав для застосування ст.75 КК України при призначенні покарання і за таких обставин, з урахуванням відсутності обтяжуючих або пом`якшуючих покарання обставини, всіх обставини справи, які свідчать на користь обвинуваченого, а саме, що на час розгляду справи в місцевому суді він офіційно працевлаштований, характеризується за місцем проживання позитивно та має малолітню дитину, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду в частині призначеного більш м`якого покарання із альтернативно визначених санкцією ч.1 ст. 119 КК України та у мінімальному розмірі відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4