ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1874/20
Провадження № 1-кс/362/495/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.04.2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и в:
03.04.2020 року слідчий СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 , маючи прямий умисел направлений на незаконне придбання та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, у невстановлений в ході досудового розслідування час, у невстановленому місці, у невстановлений спосіб придбав предмет зовні схожий на корпус бойової гранати РГО, та предмет зовні схожий на бойовий запал УДЗ, які помістив до салону власного автомобіля марки «Volvo», д.н.з НОМЕР_1 , і залишив їх зберігати в автомобілі.

Таким чином ОСОБА_7 незаконно придбав та розпочав зберігати боєприпаси без передбаченого законом дозволу.

01.04.2020 року відомості про вищевказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000655 за ч.1 ст.263 КК України.

01.04.2020 року о 13 год. 20 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , було затримано ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України.

01.04.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів.

Слідчим в клопотанні вказано, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є те, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється в скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, останній може покинути місце свого проживання з метою ухилення від явки до органу досудового розслідування, та подальшого уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, що свідчить про неможливість запобігання цих ризиків шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити, оскільки є ризики, що підозрюваний може переховуватися від досудового слідства та впливати на свідків, а тому більш м`який запобіжний захід не є можливим.

Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання, пояснив, що о шостій годині ранку йому зателефонувала мати та повідомила, про те, що в квартиру, де вона проживає їй вибивають двері. Він приїхав по місцю проживання його матері, оскільки із своєю сім`єю проживає за іншою адресою. Коли він під`їхав, до нього підійшли працівники поліції та не пояснюючі нічого провели обшук автомобіля, в якому знайшли речі, які йому не належать. Вважає, що гранату йому підкинули працівники поліції.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_5 заперечував проти задоволення, оскільки обшук був проведено без ухвали слідчого судді, який в подальшому не легалізовано та невідомо в рамках якого кримінального провадження. Слідча дія проведена до внесення відомостей до ЄРДР та до клопотання не долучено диск із відеозаписом проведення обшуку.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 просив в задоволенні клопотання відмовити, оскільки ризиків передбачених ст. 177 КПК України прокурором та слідчим не доведено, відсутні докази того, що його підзахисний буде переховуватися від суду та досудового слідства. ОСОБА_7 раніше не судимий, добропорядний громадянин, має незаплямовану репутацію, одружений, має неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, крім того має проблеми зі здоров`ям у зв`язку із чим просив долучити до матеріалів довідку із лікарні.

Заслухавши прокурора, слідчого, захисників, пояснення підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, а також матеріали кримінального провадження № 0000651 від 01.04.2020 року, слідчий суддя, ретельно перевіривши дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 - 213 КПК України; відповідність поданого клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному та його захиснику копії клопотання та матеріалів, що були вручені підозрюваному та захисникам 03.04.2020 року, о 11 год. 40 хв., приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000651 від 01.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (а.с.4).

01.04.2020 року слідчим СВ Васильківського ВП, поряд з будинком № 17 по вул. Прирічна в м. Київ, проведено обшук автомобіля марки «Volvo», д.н.з. НОМЕР_1 , під час якого в салоні автомобіля виявлено та вилучено предмет зовні схожий на корпус бойової гранати РГО з маркуванням «РГО 80-21-89», та предмет зовні схожий на бойовий запал УДЗ з маркуванням «УДЗ 350 ф-6-86».

Постановою про виділення матеріалів в окреме провадження від 01.04.2020 року було виділено із кримінального провадження №0000597 від 21.03.2020 року в окреме провадження відносно ОСОБА_7 .

Згідно довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів, від 01.04.2020 року, виданої інспектором вибухотехнічного відділу ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , виявлений під час обшуку автомобіля «Volvo» д.н.з. НОМЕР_1 , предмет, має ознаки корпусу бойової гранати РГО з маркуванням «РГО 80-21-89».

Згідно довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів, від 01.04.2020 року, виданої інспектором вибухотехнічного відділу ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , виявлений під час обшуку автомобіля «Volvo» д.н.з. НОМЕР_1 , предмет, має ознаки бойового запалу УДЗ з маркуванням «УДЗ 350 ф-6-86».

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.04.2020 року, 01.04.2020 року о 13 годині 20 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 затримано ОСОБА_7 (а.с.14-15).

01.04.2020 року о 19 год. 20 хв. ОСОБА_7 та захиснику ОСОБА_10 було вручено повідомлення про підозру (а.с. 18-19).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11 .

На утриманні має неповнолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 .

За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

4) перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

5) враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").
Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числінаявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;

7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);

8) наявність судимостей у підозрюваного,

9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Мооренпроти Німеччини» (Moorenv.Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України - позбавлення волі до семи років; його вік та стан здоров`я те що він має хворобу серця, що підтверджується довідкою НЦЦ «Інститут кардіології м. Н.Д. Стражеско», міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, те що він має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину; працюючого; що підтверджує міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання;відсутність негативної характеристики, те, що він раніше не судимий, компрометуючих матеріалів на ОСОБА_7 прокурор та слідчий не володіють, а тому приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.
Прокурором та слідчим, окрім того, не підтверджено можливість ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки не було надано доказів, що до нього раніше застосовувались запобіжні заходи, умови яких він порушував, посилання ж прокурора на те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення є недоведеним, та спростовуються тим, що він раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, а тому відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_7 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з матеріалів справи не вбачається.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання

Таким чином, враховуючи, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо нього альтернативний запобіжний захід, а саме: особисте зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Керуючись ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", статтями176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 195, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України відмовити.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, маючого незакінчену вищу освіту, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;
- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Звільнити підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з-під варти в залі суду негайно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 .
Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення та до «30» травня 2020 року, включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу протягом п`яти діб з дня її ухвалення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.
Повний текст ухвали проголошено 09 квітня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_13