ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3337/19 Справа № 183/4928/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000236 від 29.07.2017 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2019 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 06.11.2006 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років обмеження волі з випробуванням строком 2 роки;
- 25.05.2009 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст.397, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- 13.11.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 6 років 3 місяців позбавлення волі;
- 26.09.2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки;
- 29.06.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.263 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7
потерпілого: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений просить переглянути вирок суду першої інстанції та призначити йому більш м`яке покарання. Просить врахувати те, що покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 будь-якого доказового значення не мають; протокол пред`явлення особи для впізнання суд визнав неналежним доказом. Також, просить врахувати визнання вини, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, те, що має батьків пенсіонерів, які потребують його уваги та догляду, збитки відшкодував частково, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на час скоєння злочину знаходився у тяжкому матеріальному становищі.

- адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що в квітні 2012 року кримінальна справа №33111428 відносно ОСОБА_7 була направлена для проведення додаткового розслідування. По даній справі ОСОБА_7 перебував з 30.03.2011 року по 19.04.2012 року під вартою. До теперішнього часу рішення по даній справі не прийнято. Залишення недослідженими зазначені обставини могли мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 10 299, 74 гривень, в рахунок відшкодування шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 396 гривень за проведення експертизи по справі.

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 в липні 2017 року, приблизно о 02.00 годині, знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , і в цей момент у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , реалізуючи який, в липні 2017 року, приблизно о 02.15 годині, ОСОБА_7 прибув до території зазначеного домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою, та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, шляхом пошкодження паркану, проник на територію даного домоволодіння, де побачив гараж. Після чого, ОСОБА_7 за допомогою знайденої на подвір`ї металевої арматури, пошкодив та зняв решітку з віконної рами приміщення гаражу, таким чином проник всередину приміщення, звідки таємно викрав майно, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 10299,74 гривень.

В липні 2017 року, приблизно о 01.15 годині, ОСОБА_7 прибув до огородженої території зазначеного магазину «Продукти», що розташований по вул. Кулебівська, 29 в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, через паркан, проник на вказану територію,звідки таємно викрав майно на загальну суму 475,10 гривень.

Місце скоєння злочину залишив, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду.

Вислухавши суддю - доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги та вважав можливим слухати справу за відсутністю захисника, думку потерпілого, який вважав вирок суду справедливим та просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційний скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Вислухавши думку обвинуваченого, який вважав можливим розглядати справу за відсутністю захисника ОСОБА_6 , який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про що свідчить СМС повідомлення з зазначенням дати та часу отримання цього повідомлення, враховуючи вимоги ст. 52 КПК про те , що в даному провадженні не обов`язкова участь захисника, думку прокурора, та потерпілого, колегія суддів ухвалила рішення розглядати справу за відсутністю захисника, який був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, однак до суду не з`явився без поважних причин.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Доводи захисника Шрам в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом не були враховані усі обставини, а саме знаходження під вартою обвинуваченим за кримінальним провадженням, яке направлено для проведення додаткового розслідування не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції розглядав безпосередньо кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК за епізодами викрадання майна у потерпілого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_13 . У розглянутому судом кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався запобіжний захід, а тому суд першої інстанції не міг застосовувати вимоги ч.5 ст. 72 КК України, які повинні застосовуються тільки в рамках розглянутого кримінального провадження.
Не можна погодитися з доводами обвинуваченого щодо пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєних обвинуваченим злочинів, які відносяться згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжких злочинів.

Як обставину, що пом`якшують покарання, судом враховано щире каяття обвинуваченого,тоді як обставину, яка обтяжує покарання суд визначив - рецидив злочину.

Крім того, суд врахував особу винного,який був засуджений за умисні злочини та знову скоїв злочин в період невідбутого покарання, а тому застосування вимог ст. 69 КК України є неможливим, тоді як призначене покарання є майже мінімальним за ч.3 ст. 185 КК України, що дає підстави колегії суддів вважати, що суд першої інстанції на підставі його дискреційного права обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком та обґрунтовано застосував вимоги ст. 71 КК України.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.»

Справедливе застосування норм права означає, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, та покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вважаючи їх доводи не обґрунтованими.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України , колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2019 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4