ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1524/19 Справа № 195/416/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника(в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
законного представника(в режимі
відеоконференції) ОСОБА_9
неповнолітнього обвинуваченого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_10
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження №0000016 за апеляційною скаргою прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року щодо неповнолітніх:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Топила Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, учня Томаківського ПАЛ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Топила, Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, учня Томаківського ПАЛ, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст.28, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 296 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року:
- неповнолітнього ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 28, ч. 3 ст. 186, ч.2 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.3 ст. 185 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 28, ч.3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 296 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 остаточну міру покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.

- неповнолітнього ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 28, ч. 3 ст. 186, ч.2 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.3 ст. 185 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 28, ч.3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 296 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено неповнолітнього ОСОБА_10 від відбування покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. п.2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 визнано винними за наступних обставин.
В липні 2017 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, близько 20:00 год., неповнолітній ОСОБА_11 перебував разом із неповнолітнім ОСОБА_10 поблизу кафе «Юліана», розташованого по вул. Центральній в с. Мирове, Томаківського району, Дніпропетровської області, де згадав про наявність у приміщенні сараю, що знаходиться на території домоволодіння по АДРЕСА_4 металевих лещат, після чого у ОСОБА_11 і ОСОБА_10 виник загальний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з приміщення вказаного сараю, належного ОСОБА_13 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна належного ОСОБА_13 , неповнолітній ОСОБА_11 в липні 2017 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, близько 20:10 год., впевнившись, що сторонні особи не спостерігають за його діями, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відкривши металеву защіпку на вхідних дверях, проник до приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . Після чого, неповнолітній ОСОБА_11 , з метою реалізації злочинного умислу направленого на таємне викрадення майна, від`єднав металеві лещата від столу та передав неповнолітньому ОСОБА_10 через паркан вказаного домоволодіння, де останній чекав на ОСОБА_11 та спостерігав за навколишньою обстановкою щоб не бути поміченим при вчиненні злочину. Після чого, неповнолітній ОСОБА_10 , продовжуючи злочинні дії, прийняв від ОСОБА_11 металеві лещата, які останній таємно викрав з сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 , разом з викраденим майном, залишили місце скоєння злочину, спричинивши своїми злочинними діями потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 446,66 грн.
Дії неповнолітнього ОСОБА_11 та неповнолітнього ОСОБА_10 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Крім того 31.12.2017 неповнолітній ОСОБА_11 перебував разом із неповнолітніми ОСОБА_10 , неповнолітнім ОСОБА_14 та неповнолітнім ОСОБА_15 поблизу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , де в останнього повторно виник злочинний умисел на відкрите викрадення будь-якого майна з вказаного будинку, належного ОСОБА_16 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення будь-якого майна належного ОСОБА_16 , ОСОБА_11 для забезпечення вільного доступу у приміщення будинку ввів в оману ОСОБА_16 , яка в ньому проживає, попрохав останню відчинити двері під приводом дати йому води, так як його побили, щоб змити з обличчя кров. Коли потерпіла відчинила двері, приблизно о 23 годині 35 хвилин 31.12.2017, без попередньої змови, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 проникли до приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 .
Після чого, неповнолітній ОСОБА_11 діючи без попередньої змови з неповнолітнім ОСОБА_10 , з метою реалізації злочинного умислу направленого на відкрите викрадення будь-якого майна належного ОСОБА_16 , почав обшукувати кімнати будинку, при цьому ОСОБА_16 знаходилась в центральній кімнаті будинку та спостерігала за діями ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна, ігноруючи вимогу потерпілої ОСОБА_16 припинити злочинні дії, неповнолітній ОСОБА_11 умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів викрав гроші в сумі 8 грн. належні ОСОБА_16 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
Продовжуючи свої протиправні дії, знаходячись в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , належного ОСОБА_16 , після вчинення відкритого викрадення майна належного останній, у неповнолітнього ОСОБА_11 виник злочинний умисел спрямований на грубе порушення громадського порядку.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганства, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства неповнолітній ОСОБА_11 діючи з неповнолітнім ОСОБА_10 , приблизно о 23 годині 45 хвилин 31.12.2017, маючи на меті грубо образити та принизити ОСОБА_16 , яка знаходилась в будинку по АДРЕСА_5 , проявляючи особливу зухвалість, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі і поведінки людини в суспільстві, безпричинно почав кидати в бік, де знаходилася потерпіла ОСОБА_16 , тарілки і каструлю з холодцем в кількості приблизно 5 штук. Крім того неповнолітній ОСОБА_11 кидаючи каструлю з холодцем влучив ОСОБА_16 в область обличчя спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці правого ока; садна на переніссі, які згідно висновку експерта №7-Е від 09.01.2018 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Надалі, неповнолітній ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на вчинення хуліганства, порушуючи громадський порядок і проявляючи особливу зухвалість, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі і поведінки людини в суспільстві знайшов в коморі будинку відро з розведеним водою вапном та вилив на голову потерпілій ОСОБА_16 .
Крім того, 31.12.2017 неповнолітній ОСОБА_10 перебував разом із неповнолітніми ОСОБА_11 , неповнолітніми ОСОБА_14 та ОСОБА_15 поблизу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , де в останнього повторно виник злочинний умисел на відкрите викрадення будь-якого майна з вказаного будинку, належного ОСОБА_16 .
Після чого, неповнолітній ОСОБА_10 діючи без попередньої змови з неповнолітнім ОСОБА_11 з метою реалізації злочинного умислу направленого на відкрите викрадення будь-якого майна належного ОСОБА_16 , приблизно о 23 годині 35 хвилин 31.12.2017, підтримуючи злочинні дії ОСОБА_11 разом з ним проник до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , де почав обшукувати кімнати будинку, при цьому ОСОБА_16 знаходилась в центральній кімнаті будинку та спостерігала за діями ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення майна, ігноруючи вимогу потерпілої ОСОБА_16 припинити злочинні дії, неповнолітній ОСОБА_10 умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів викрав портативну mpЗ колонку TD-v26 "Оnly Love"вартістю 270 грн., музичну колонку «Комета» на 15 вт. вартістю 292,50 грн., сокиру для порубки дров вартістю 151,20 грн., заподіявши потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 713,70 грн.
Продовжуючи свої протиправні дії, знаходячись в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , належного ОСОБА_16 , після вчинення відкритого викрадення майна належного останній, у неповнолітнього ОСОБА_10 виник злочинний умисел спрямований на грубе порушення громадського порядку.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганства, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства неповнолітній ОСОБА_10 діючи з неповнолітнім ОСОБА_11 , приблизно о 23 годині 45 хвилин 31.12.2017, маючи на меті грубо образити та принизити ОСОБА_16 , яка знаходилась в будинку по АДРЕСА_5 , проявляючи особливу зухвалість, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі і поведінки людини в суспільстві, безпричинно почав кидати в бік, де знаходилася потерпіла ОСОБА_16 , курячі яйця в кількості приблизно 10 штук. Крім того ОСОБА_10 продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на вчинення грубого порушення громадського порядку, знайшов в коморі будинку металеву сокиру за допомогою якої розбив усе скло в усіх вікнах будинку в присутності потерпілої ОСОБА_16 , а також за допомогою сокири пошкодив пластиковий корпус електролічильника, вхідні та міжкімнатні двері і частково зруйнував цеглу на печі для опалення, яка розташована в будинку по АДРЕСА_5 .
Дії неповнолітнього ОСОБА_11 та неповнолітнього ОСОБА_10 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 186 КК України за ознаками - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений повторно групою осіб, без попередньої змови; ч. 2 ст. 296 КК України за ознаками - хуліганство, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Томаківського районного суду від 13.03.2019 року в частині призначення покарання та в частині стягнення процесуальних витрат щодо обвинуваченого ОСОБА_10 скасувати.
Ухвалити в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 28, ч. З ст. 186 КК України - у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, на 2 роки.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 4 ч. З ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».
Також прокурор просить стягнути з ОСОБА_10 судові витрати по кримінальному провадженню за проведення судово-товарознавчої експертизи № 1010/18 від 19.03.2018 в сумі 150 грн, судові витрати по кримінальному провадженню за проведення судово-товарознавчої експертизи № 36/18 від 11.01.2018 в сумі 180 грн. на користь судового експерта ОСОБА_17 , розрахунковий рахунок КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , номер облікової карти платника податків: НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати по кримінальному провадженню за проведення судової трасологічної експертизи №22/4.6/65 від 25.01.2018 в сумі 572,00 грн. - одержувач платежу: УДКСУ у Шевченківському районі м. Дніпро Дніпропетровської області, № рахунку 0004, МФО 805012, , установа банку: ГУДКСУ у Дніпропетровській області.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати по кримінальному провадженню за проведення судової трасологічної експертизи №22/4.6/164 від 12.03.2018 в сумі 572,00 грн. - одержувач платежу: УДКСУ у Шевченківському районі м. Дніпро Дніпропетровської області, № рахунку 0004, МФО 805012, , установа банку: ГУДКСУ у Дніпропетровській області.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, не оспорюючи доведеності вини засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає, що вказаний вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області є незаконним і підлягає скасуванню в частині призначення покарання засудженому ОСОБА_10 у зв`язку з істотним порушенням вимоги кримінального процесуального закону, оскільки суд, призначивши ОСОБА_10 покарання за кожний злочин окремо, не застосував положення ст.. 70 КК України та не визначив остаточне покарання, а одразу прийняв рішення про звільнення від відбування призначених за окремі злочини покарань з випробуванням.
Крім того, звертає увагу, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 районним судом залишено поза увагою той факт, що неповнолітній на даний час навчається на 1-му курсі Томаківського ПАЛ, а тому покладаючи на останнього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, він не в повній мірі застосував положення п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, поклавши лише обов`язок, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, при цьому не поклавши обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання.

Заслухавши суддюдоповідача, думку учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 28, ч. 3 ст. 186, ч.2 ст. 296 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, а тому апеляційним судом не розглядається.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при

розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, покладення обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України, при звільненні останнього від відбування покарання та стягнення процесуальних витрат колегія суддів находить їх такими, які ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватись принципу законності.
За змістом ч. 1 ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються злочини, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами встановленими законом.
Згідно ч. 2 вказаної вище статті, при сукупності злочинів кожен з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.
Апеляційним переглядом встановлено, що вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 року неповнолітнього ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч, 1 ст. 28, ч, 3 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України, та призначив йому покарання за ч. З ст. 185 КК України - у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 28, ч. З ст. 186 КК України - у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнив неповнолітнього ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 1,2 ч. 1, п. 2, 4 ч. З ст. 76 КК України.
При цьому суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_10 покарання за кожний злочин окремо, не застосував положення ст.. 70 КК України та не визначив остаточне покарання, а одразу прийняв рішення про звільнення від відбування призначених за окремі злочини покарань з випробуванням.
Таким чином, суд, призначаючи ОСОБА_10 покарання, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню.
Також місцевий суд, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_10 від призначеного покарання з випробуванням, залишив поза увагою той факт, що неповнолітній навчається у Томаківському професійному аграрному ліцеї, а тому покладаючи на останнього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, він не в повній мірі застосував положення п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, поклавши лише обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, при цьому не поклавши обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання, що також мало наслідком неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині не застосування закону, який підлягає застосуванню.
Крім того, слушними є й доводи прокурора стосовно неправильного вирішення судом питання розподілу процесуальних витрат.
Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
Частиною 2 ст. 122 КПК України регулюється порядок здійснення залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ.
Відповідно до п. 11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996, науково - дослідницькі установи судової експертизи проводять судову експертизу по кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення за рахунок засобів, передбачених у державному бюджеті України на відповідний рік на проведення судових експертиз.
У ч. 2 ст. 124 КПК визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.
Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Крім того, згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.
Проте в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону Томаківський міськрайонний суд Дніпропетровської області, ухвалюючи щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати як на користь держави, так і на користь експерта слід стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 солідарно.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наведені вище порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону у відповідності до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зокрема є, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, п.3 ч.1 ст. 413 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема не застосування закону, який підлягав застосуванню.
Положеннями ч. 1 ст. 421 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Статтею 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Як випливає зі змісту статей 407, 418, 420 КПК, законодавчих тлумачень та роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі порушення в апеляції питання про погіршення становища одних засуджених (виправданих) та про скасування чи зміну вироку суду першої інстанції щодо інших таких осіб з інших підстав апеляційний суд, за наявності до того підстав постановляє вирок тільки щодо тих засуджених (виправданих), становище яких погіршується, а щодо решти виносить ухвалу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 допустив істотних порушень кримінального процесуального закону, не застосувавши закон, який підлягав застосуванню, тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, і відповідно до ст.420 КПК України вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_10 в частині призначення покарання, покладення обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України, при звільненні останнього від відбування покарання та стягнення процесуальних витрат таким, що підлягає скасуванню з ухваленням свого вироку в цій частині.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_12 задовольнити.
Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст.28, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 296 КК України, в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 та стягнення процесуальних витрат - скасувати.
Призначити неповнолітньому ОСОБА_10 покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- за ч. 1 ст. 28, ч. З ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки; - за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».
Стягнути з ОСОБА_10 судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 1010/18 від 19.03.2018 року в сумі 150 грн.; судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 36/18 від 11.01.2018 року в сумі 180 грн грн. на користь судового експерта ОСОБА_17 , розрахунковий рахунок КБ «ПривабБанк» НОМЕР_1 , номер облікової карти платника податків: НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати по кримінальному провадженню за проведення судової трасологічної експертизи №22/4.6/65 від 25.01.2018 року в сумі 572 грн. - одержувач платежу: УДКСУ у Шевченківському районі м.Дніпро Дніпропетровської області, № рахунку 0004, МФО 805012, , установа банку: ГУДКСУ у Дніпропетровській області.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати по кримінальному провадженню за проведення судової трасологічної експертизи №22/4.6/164 від 12.03.2018 року в сумі 572 грн. - одержувач платежу: УДКСУ у Шевченківському районі м.Дніпро Дніпропетровської області, № рахунку 0004, МФО 805012, , установа банку: ГУДКСУ у Дніпропетровській області.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3