Справа № 643/2885/20
Провадження № 1-кс/643/1151/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі заявника - ОСОБА_3 ,

ро зглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого (прокурора), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив :

ОСОБА_3 21.02.2020 звернувся з даною скаргою, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого (прокурора), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання від нього заяви про вчинення кримінального правопорушення в строки визначені ст. 214 КПК України.

На судовому засіданні заявник, зачитавши подану ним скаргу та долучені до неї копії документів, наполягав на задоволенні скарги в повному обсязі, та просив слідчого суддю зобов`язати прокурора ХМП №4 ОСОБА_4 або інших уповноважених службових осіб ХМП №4 невідкладно, але не пізніше 24 годин після постановлення відповідної ухвали зареєструвати в ЄРДР його заяву від 10.02.2020 про вчинене стосовно нього корупційне кримінальне правопорушення у відповідності до ч.5 ст. 214 КПК України та внести до ЄРДР відомості, які викладені у цій заяві; після внесення відомостей до ЄРДР - не пізніше 24 годин надати йому відповідний витяг з цього Реєстру та повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції про початок досудового розслідування за його участю, як викривача, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені ч.5 ст. 314 КПК України, надавши заявнику копію цього повідомлення; після внесення відомостей його заяви до ЄРДР невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності, передати наявні у нього (у ХМП №4) матеріали за заявою ОСОБА_3 до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Від прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 до початку судового засідання надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність з повідомленням про те, що на теперішній час заява ОСОБА_3 від 10.02.2020 скерована до прокуратури Харківської області для розгляду по суті. До заяви прокурором долучено копію супровідного листа від 11.02.2020, вих. №0241/20 про направлення заяви ОСОБА_3 від 10.02.2020 для розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

З наявної в матеріалах справи копії заяви ОСОБА_3 від 10.02.2020 вбачається, що її прийнято 10.02.2020 на особистому прийомі прокурором ХМП №4 ОСОБА_4 .

Як стверджує заявник, і вказаний факт не спростований прокурором на час розгляду скарги, відомості щодо обставин відображених у зверненні ОСОБА_3 на час розгляду скарги слідчим суддею, до ЄРДР невнесені.

Тобто, строки визначені ст. 214 КПК України, суб`єктом оскарження не дотримані.

Так, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Також, слідчий суддя ураховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 в справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки, ВП ВС, слідчий суддя з`ясувавши наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають установленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги, приходить до такого висновку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, вдповідно.

У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми наведеної ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК, з даного питання, так як дискреційні повноваження суб`єкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а саме полягають у самому унесенні даних до ЄРДР за зверненням і все.

Адже, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

У цьому випадку, суб`єкт оскарження фактично ухилився від реалізації своєї компетенції, шляхом виходу за її межі дискреційних повноважень.

Слід також додати, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З порушеного у зверненні питання суб`єкт оскарження нормами кримінального процесуального законодавства України обмежений свободою розсуду, бо, як орган позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У такого роду правовідносинах останній має вчинити прямо визначену у КПК дію, і все.

Адже, на етапі прийняття та внесення даних за зверненням до ЄРДР, посилатися на положення ст. 2 КК, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.

А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.

Тобто, норми КПК не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Бо, як зазначив ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

У даному випадку встановлено, що суб`єктом оскарження було отримано від заявника - ОСОБА_3 повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, але за нею, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР внесено не було.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони удалися, до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків. Тим самим, отримали вигоду від своїх порушень та позбавили особу, яка подала заяву про злочин, як сторону, у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).

За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України.

Також, у ракурсі положень ч. 1 ст. 534 КПК, слідчий суддя вважає за доречне копію заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.02.2020 поданої ОСОБА_3 до слідчого судді надіслати до Харківської місцевої прокуратури №4 разом з цим судовим рішенням для вчинення дії регламентованої ст. 214 КПК України.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст. 535 КПК України, органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.
Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вимоги заявника, викладені у п.п. 3,4 п.5 резолютивної частини його скарги, слідчий суддя вважає заявленими передчасно, та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 214, 303-307, 369-372, 376, 535 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену службову особу Харківської місцевої прокуратури №4 вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 10.02.2020 в строки визначені ст. 214 вказаного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

В іншій частині - в задоволенні скарги відмовити.

Копію заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.02.2020, подану ОСОБА_3 до слідчого судді, надіслати до Харківської місцевої прокуратури №4 разом з цим судовим рішенням для вчинення дії регламентованої ст. 214 КПК України.

Зобов`язати відповідальну службову особу Харківської місцевої прокуратури №4 невідкладно після виконання цієї ухвали надати до суду повідомлення в порядку ч.4 ст. 535 КПК України.
Зобов`язати відповідальну службову особу Харківської міської прокуратури №4 надіслати належним чином завірену копію вищевказаного повідомлення на адресу заявника - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).
Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя: ОСОБА_1