Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/191/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2020 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою начальника Устинівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2019 року, якою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестівець Уманського району Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
задоволено заяву про умовно-дострокове звільнення та звільнено від подальшого відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 27 днів,

за участі учасників судового провадження:

- прокурора ОСОБА_8 ,

- засудженого ОСОБА_7 ,

- захисника засудженого адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, мотивуючи це тим, що він став на шлях виправлення.

Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2019 року, клопотання засудженого було задоволено. ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2012 року за ч.3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна, яке ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.09.2017 замінено на обмеження волі.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений, який відбув частини призначеного строку покарання, за час відбування покарання своєю поведінкою довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою в задоволені заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на положення пунктів 1, 2,17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», також положення статей 6, 60, 65 КВК України, вказує на те, що засуджений систематично на протязі свого життя, починаючи з 1984 року, вчиняв умисні злочини, за які відбував покарання у виді позбавлення волі. З урахуванням особливої тяжкості злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, засуджений за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою як взірцеву для інших засуджених, ставленням до праці не довів своє виправлення, у зв`язку з чим його заява про застосування умовно-дострокового звільнення задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 26.12.2019 вважаючи, що вказаним судовим рішенням йому було відмовлено в задоволені заяви про умовно-дострокове звільнення, винести справедливе судове рішення яким звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково. Однак під час апеляційного перегляду відмовився від своїх апеляційний вимог.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, засудженого та його адвоката, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали подання, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний су вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та оскаржуваної ухвали, у судовому засіданні суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 його захисник ОСОБА_9 та представник адміністрації ДУ «Устинівський виправний центр (№37)» ОСОБА_10 зазначали, що заява про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання підлягає задоволенню, так як за час відбування покарання засуджений характеризується посередньо, відбув 3/4 частини призначеного строку покарання, має заохочення, порушення режиму погашено у встановленому законом порядку.
Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.
Згідно ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Пунктами 1, 2, 13, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» за №2 від 26 квітня 2002 року, під час розгляду справ даної категорії, судам слід враховувати, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьом головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК); при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК); при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання особи, яка була засуджена до позбавлення волі за злочин, вчинений у віці до 18 років, - того, що вона сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довела своє виправлення (ч.2 ст.107 КК). Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання, мають відповідати вимогам, передбаченим ст.110 Виправно-трудового кодексу України. Коли ці вимоги не виконано (характеристика не відображає процесу виправлення засудженого або стосується не всього періоду відбування ним покарання, немає даних про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків, не подано витяг із рішення спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх тощо) і заповнити ці прогалини в судовому засіданні неможливо, суддя на стадії підготовки справи до розгляду повертає матеріали для відповідного оформлення, а коли недоліки виявлено в судовому засіданні, - ухвалює відповідну постанову, в якій зазначає підстави для повернення матеріалів. Відсутність у матеріалах даних про можливість працевлаштування засудженого після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не може бути підставою для відмови у задоволенні подання.
Під час розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Таким чином, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування потерпілій особі матеріальних збитків.
ч.1 ст.6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 з початку строку відбування покарання у виді позбавлення волі з 19.06.2011 по 18.10.2017 перебував в різних установах відбування покарання, де на нього було накладено лише одне стягнення, а саме 13.12.2011 у виді догани за порушення режиму утримання, яке погашено, також мав 10 заохочень за сумлінну поведінку та ставленням до праці (а.с.29).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.09.2017 на підставі ст.82 КК України засудженому замінено невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі на строк 3 роки 11 місяців 23 дні.
З 18.10.2017 ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Устинівський виправний центр (№37)».
Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2018 року відмовлено у поданні адміністрації Державної установи "Устинівський виправний центр №37" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, яка ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року була залишена без змін.
Відповідно до ч.7 ст.154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
07 листопада 2019 року засудженим ОСОБА_7 до суду подано повторно заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, що не суперечить положеню ч.7 ст.154 КВК України.
Суд першої інстанції під час судового розгляду заяви засудженого та матеріалів особової справи встановив, що під час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, має сімнадцять заохочень, порушення режиму утримання погашено у встановленому законом порядку, відбув 3/4 частини призначеного строку покарання, згідно обвинувального вироку цивільний позов відсутній, хворіє на тяжку хворобу (два інсульти), наслідком якої є вада мови.
Крім того, із характеристики затвердженої 25.11.2019 керівництвом ДУ «Устинівський ВЦ (№37) та характеристики психолога вбачається, що засуджений ОСОБА_7 характеризується позитивно, працює, що підтверджується відповідною довідкою про виплату щомісячної заробітної плати та строковим трудовим договором від 18.10.2017. Враховуючи зазначене адміністрація установи дійшла висновку, що за час відбування покарання засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення тому заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Встановлені обставини в сукупності є підтвердженням того, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання змінився в позитивну сторону та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.
Із зазначених вище підстав вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
Крім того є необґрунтованими та не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом посилання прокурора в апеляційній скарзі про те, що засуджений ОСОБА_7 систематично на протязі свого життя, починаючи з 1984 року, вчиняв умисні злочини, за які відбував покарання у виді позбавлення волі.

Так, відповідно матеріалів справи ОСОБА_7 був засуджений 21.01.2011 Ульяновським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік від відбування якого звільнений з іспитовим строком на 1 рік. По даній справі засуджений 24.01.2012 судовою колегією Гайворонського районного суду Кіровоградської області за ч.3 ст.187, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна, вказаний вирок був змінений вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 15.08.2014 лише в частині додаткового покарання.

В свою чергу погашені у встановленому законом порядку судимості не можуть бути враховані апеляційний судом як підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного і враховуючи, що своєю поведінкою засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, тому суд вірно дійшов висновку за необхідне задовольнити заяву засудженого.

Із врахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, а тому вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Устинівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2019 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено від подальшого відбування покарання умовно-достроково на один рік п`ять місяців двадцять сім днів, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11