Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 541/1556/19
№ провадження 1-кп/541/37/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2020 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, утриманців не маючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 185 ч.1, 289 ч. 2 КК України,

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миргород Полтавської області, громадянина України, студента 2-го курсу ПТУ №44, раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України, мешканця АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 289 ч.2 КК України,
встановив:
За обвинувальним актом, 29 квітня 2019 року близько 17 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_6 перебував неподалік магазину «Колосок», що розташований в м. Миргороді по вул. Гоголя,181/1, де між ним та потерпілим ОСОБА_8 виник словесний конфлікт. У ході даного конфлікту неповнолітній ОСОБА_6 наніс декілька ляпасів по обличчю ОСОБА_8 , від яких останній впав на землю. Під час цього, неповнолітній ОСОБА_6 звернув увагу на те, що з правої кишені куртки потерпілого випав його мобільний телефон чорного кольору. ОСОБА_8 піднявся та залишив місце конфлікту, не помітивши, що у нього з кишені випав телефон.
Достовірно знаючи, що вказаний мобільний телефон належать ОСОБА_8 , неповнолітній ОСОБА_6 , реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, користуючись відсутністю сторонніх осіб та тим, що за ним ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, викрав мобільний телефон марки «Huawei Y5» чорного кольору, належний ОСОБА_8 , вартістю 2000 грн., який обернув на свою користь.
Після вчинення вищевказаних дій неповнолітній ОСОБА_6 викраденим розпорядився на власний розсуд, тим самим повністю виконавши свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна до кінця, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 2000 грн.
Крім того, повторно, 07 травня 2019 року, в період часу з 20.00 год. до 21.00 год., точного часу на досудовому слідстві встановити не надалось можливим, неповнолітній ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виявивши скутер марки «HONDA DІО» білого кольору, що стояв біля приміщення спортивного комплексу «Афродита», за адресою м. Миргороді по вул. Гоголя,113, змовились незаконно заволодіти даним транспортним засобом.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, протиправно, таємно, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом волочіння, відтранспортували скутер марки «HONDA DІО» білого кольору, що належить потерпілому ОСОБА_9 , до вулиці Довге Озеро у м. Миргороді, де частково його розібрали, а саме демонтували пластикові накладки та залишили їх в траві.
У подальшому, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 відтранспортували даний скутер до домогосподарства свого знайомого ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_3 , та залишили його там на зберігання, при цьому забравши з багажника мотошолом сірого кольору з написом «МТ» та розвідний ключ.
Таким чином, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 розпорядилися скутером марки «HONDA DІО» білого кольору на власний розсуд, чим довели свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом до кінця та спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 5 600 гривень.
Дії ОСОБА_6 , кваліфіковані за ст. 185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Також протиправні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 289 ч.2 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Протиправні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ст. 289 ч.2 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
З вище зазначеною кваліфікацією дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд погоджується.

11 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0000331 між прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, згоду на укладення якої надали потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, істотних для кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень. Також угодою визначено покарання, яке обвинувачений ОСОБА_6 повинен понести за ст. 185 ч.1 у виді 1-го року позбавлення волі; по ст.. 289 ч.2 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Угодою передбачено призначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ст.. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 5-ти років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України узгоджено звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк визначений судом.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_7 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 289 КК України, істотних для кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Також угодою визначено покарання, яке обвинувачений ОСОБА_7 повинен понести за ст. 289 ч.2 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.ст. 75 КК України узгоджено звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк визначений судом.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень , внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Прокурор під час судового розгляду справи, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченим узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч. 1, 289 ч.2 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатен реально виконати зазначене в угоді покарання.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_11 дав свою згоду на затвердження угоди про визнання винуватості між його сином ОСОБА_6 та прокурором і на призначення покарання узгодженого сторонами угоди.

Захисник ОСОБА_4 просив суд угоду затвердити, як таку, що не суперечить вимогам закону.

Обвинувачений ОСОБА_7 також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.2 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатен реально виконати зазначене в угоді покарання.

Захисник ОСОБА_12 просила суд угоду затвердити, як таку, що не суперечить вимогам закону.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 надали прокурору письмову згоду на затвердження угоди. Просили суд затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і призначити обвинуваченим узгоджену міру покарання.

Злочини, у вчиненні яких ОСОБА_6 визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України відносяться один до категорії середньої тяжкості , а інший до тяжких злочинів.

Злочин у вчиненні якого ОСОБА_7 визнав себе винуватим, згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю усвідомлюють зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого кожен з них визнає себе винуватим, цілком розуміють свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК та КК України.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 314; 373; 374; 475 КПК України, суд,

засудив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11 січня 2020 року між прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000331.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 185 ч.1 , 289 ч.2 КК України і призначити йому узгоджене покарання:

- по ст. 185 ч.1 КК України у виді 1-го (одного) року позбавлення волі;
- по ст. 289 ч.2 КК України у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
В порядку ст. 70 ч. 1 КК України ОСОБА_6 призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш сурового покарання більш суворим покаранням у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Згідно ст. 75, 104 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання призначеного даним вироком суду з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 289 ч.2 КК України і призначити йому узгоджене покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання призначеного даним вироком суду з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовими доказами по справі: мотошоломом сірого кольору, металевим розвідним ключем, що перебувають на зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 , дозволити потерпілому розпоряджатися на власний розсуд, як власністю.
Речові докази по справі: залишки пластмасових накладок зі скутера марки «Нonda-dіо», які знаходяться у камері речових доказів Миргородського ВП в Полтавській області знищити.
Речові докази по справі: копії документів та фотознімки викраденого скутера марки «Нonda-dіо», копії документів на мобільний телефон марки «Huawei Y5» чорного кольору залишити в матеріалах кримінального провадження.
Речовим доказом по справі: мобільним телефоном марки «Huawei Y5» чорного кольору, який перебуває на зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 , дозволити потерпілому розпоряджатися на власний розсуд, як власністю.

Процесуальні витрати по справі в сумі 628,04 грн. (шістсот двадцять вісім гривень чотири копійки), які пов`язані із залученням експерта стягнути із ОСОБА_6 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду на протязі 30 днів, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_13