Справа № 304/347/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.05.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/203/20, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2020 року клопотання слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно задоволено частково. Накладено арешт на предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж» довжиною приблизно 38,5 см., довжина леза приблизно 35,5 см., без будь-яких маркувань та позначень. У задоволенні решти клопотання відмовлено. Постановлено у порядку ч. 3 ст. 173 КПК України негайно повернути фактичному володільцю майна ОСОБА_7 автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщено на спеціальний майданчик Перечинського відділення поліції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_8 , мешканки АДРЕСА_1 .
З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно. Посилається на те, що у провадженні органа досудового розслідування знаходяться матеріали досудового розслідування, відомості про кримінальне правопорушення в якому 14 березня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 00000125 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. Окрім того, вказує на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 14 березня 2020 року до Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: м. Перечин, вул. Ужанська, біля автостанції, спільно з СРПП Перечинського ВП за порушення Правил дорожнього руху України зупинено автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , що під час поверхневої перевірки транспортного засобу було виявлено предмет, схожий на штик ніж. Виїздом СОГ на місце події встановлено, що у м. Перечин по вул. Ужанській, 24, працівниками поліції Перечинського ВП було зупинено вищевказаний автомобіль, де під час візуального огляду всередині автомобіля було виявлено предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж» довжиною приблизно 38,5 см., довжина леза приблизно 35,5 см., без будь-яких маркувань та позначень. Відповідно до протоколу огляду місця події, складеного у присутності понятих виявлений предмет схожий на «штик-ніж» вилучено та поміщено до спец пакету НПУ ГСУ № ІNZ3007486. Разом з цим, під час проведення огляду місця події вилучено автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль, заповнене на ім`я ОСОБА_8 , мешканки АДРЕСА_1 . Вищевказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж» визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову. Враховуючи те, що вищевказані речі є речовими доказами у кримінальному провадженні, а також те, що для здобуття доказів у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій та експертиз, просить клопотання задовольнити.
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що слідчим доведено, що зазначене у клопотанні майно, а саме предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж», має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000125 і, що таке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. В той же час, матеріалами доданими до клопотання не встановлено достатніх підстав для накладення арешту на автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Тому, в цій частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ні з клопотання, ні з матеріалів, які його обґрунтовують, не вбачається жодних підстав, у зв`язку з якими потрібно накласти арешт на вказане майно (проведення експертиз, слідчих експериментів тощо). При цьому, матеріалами клопотання підтверджується, що відомості до ЄРДР за № 0000125 внесені з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 263 КК України, де предметом злочину може бути холодна зброя (кинджали, фінські ножі, кастети), але аж ніяк не транспортні засоби. Крім того, відомості про вручення повідомлення про підозру в кримінальному провадженні в матеріалах клопотання відсутні, згідно доданого Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, жодній особі про підозру не повідомлено. На даний час слідчим не доведено, що в застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт транспортного засобу марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим не надано доказів необхідності накладення арешту на автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, а також відсутні ризики зазначені у ст. 170 КПК України, тому клопотання задоволено частково.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду про часткове задоволення клопотання про арешт майна є необґрунтованою та невмотивованою. Зазначає, що вилучений автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 містить сліди кримінального правопорушення, оскільки безпосередньо в автомобілі перевозились речі, що є предметом вчинення кримінального правопорушення та постановою слідчого автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. Також вказує на те, що оскільки автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 є знаряддям вчинення злочину, й суд при прийнятті рішення у кримінальному провадженні вправі прийняти рішення щодо конфіскації в дохід держави арештованого майна, а відмова у накладенні арешту на майно та передача транспортного засобу власнику може призвести до приховування, пошкодження, зникнення, втрати чи знищення, що унеможливить подальшу його конфіскацію. Просить ухвалу слідчого судді скасувати частково, постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого, погоджене прокурором та накласти арешт на автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль, заповнене на ім`я ОСОБА_8 , в решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та інших учасників кримінального провадження, неявка яких із урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується, що про час та місце розгляду апеляційної скарги учасники кримінального провадження повідомлені відповідно до вимог закону й заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги та даних про поважність причин їх неявки не подали.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

З матеріалів судового провадження та змісту апеляційної скарги вбачається, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на предмет, схожий на холодну зброю «штик ніж» довжиною приблизно 38,5 см., довжина леза приблизно 35,5 см., без будь-яких маркувань та позначень, будь-ким із учасників кримінального провадження неоспорюється. Тому, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, висновки, викладені у судовому рішенні в частині накладення арешту на вказане вище майно, не перевіряються, визнаються належним чином вмотивованими, такими, що узгоджуються з вимогами закону та матеріалами кримінального провадження, і перевіряються лише в межах апеляційної скарги, тобто в частині відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль, заповнене на ім`я ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000125, слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права закладені в Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль, заповнене на ім`я ОСОБА_8 , слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення врахував вимоги ст. ст. 170-173 КПК України, і дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Зокрема, проаналізувавши доводи клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що в ухвалі слідчого судді вірно зазначено й дано належну оцінку тому, що доданими до клопотання матеріалами не встановлено достатніх підстав для накладення арешту на автомобіль автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль, заповнене на ім`я ОСОБА_8 .

Разом із тим, слідчий суддя належним чином врахував те, що відомості до ЄРДР за № 0000125 внесені з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 263 КК України, де предметом злочину може бути холодна зброя (кинджали, фінські ножі, кастети), але аж ніяк не транспортні засоби.

При цьому, слідчий суддя дав належну оцінку й тому факту, що органом досудового розслідування не надано відомостей про вручення будь-кому повідомлення про підозру в кримінальному провадженні, а згідно з доданим Витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, жодній особі про підозру не повідомлено.

Належним чином слідчим суддею враховано й те, що згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, однак санкція ч. 2 ст. 263 КК України не передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Тому, апеляційний суд погоджується і з висновком слідчого судді про відсутність і підстав для накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд також вважає, що слідчим та прокурором не доведено необхідності накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, і що потреби досудового розслідування у кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт автомобіля марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль, заповнене на ім`я ОСОБА_8 .

При цьому, апеляційний суд вважає, що як у клопотанні слідчого, так і в апеляційній скарзі прокурора не вказується на конкретні підстави та мету арешту майна транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію, а також відсутні дані в підтвердження ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України - приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, зникнення, відчуження або втрати.

Окрім того, слідчим та прокурором не надані докази про те, що незастосування арешту майна транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію перешкодить розслідуванню у кримінальному провадженні, встановленню винних у вчиненні злочину.

Тому, апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий та прокурор не навели достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, не довели існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтували мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію.

Також апеляційний суд враховує і те, що будь-які докази, які б підтверджували можливість відчуження тимчасово вилученого майна транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію, в органа досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить про те, що клопотання слідчого базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що вилучений автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , містить сліди кримінального правопорушення, оскільки безпосередньо у вказаному автомобілі перевозились речі, що є предметом вчинення кримінального правопорушення та постановою слідчого автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновків як слідчого судді, так і наведених вище висновків апеляційного суду, а також не дають підстав для накладення арешту на вищезгаданий автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що в апеляційній скарзі не вказується на те, які саме сліди кримінального правопорушення містить транспортний засіб, і які саме слідчі дії з указаним автомобілем необхідно провести органу досудового розслідування.

Із цих підстав, як такі, що не узгоджуються з вимогами закону, не підтверджені будь-якими доказами та ґрунтуються виключно на припущеннях, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що оскільки автомобіль автомобіль марки «Сітроєн - СЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , є знаряддям вчинення злочину, й суд при прийнятті рішення у кримінальному провадженні вправі прийняти рішення щодо конфіскації у дохід держави арештованого майна, а відмова у накладенні арешту на майно та передача транспортного засобу власнику може призвести до приховування, пошкодження, зникнення, втрати чи знищення, що унеможливить подальшу його конфіскацію.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд також враховує і те, що на даній стадії досудового розслідування, жодній посадовій особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а слідчим та прокурором не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну транспортному засобу та свідоцтву про реєстрацію загрожує знищення, чи такі підлягають спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про те, слідчим не надано доказів необхідності накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, а також відсутні ризики зазначені ст. 170 КПК України є обґрунтованим. Погоджуючись із висновком слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано враховано й відсутність підстав вважати, що вищевказане майно буде пошкоджуватися, псуватися, знищуватися, перетворюватися або відчужуватись, а також вірно оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, як клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання слідчого є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна (в даному випадку автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію), про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що стороною обвинувачення до апеляційної скарги не приєднані будь-які докази (документи), які б істотно могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і не з`явившись на розгляд апеляційної скарги прокурор позбавив себе можливості надати такі в ході розгляду апеляційної скарги; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2020 року, якою частково задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 00000125 відомості про кримінальне правопорушення в якому 14 березня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: