ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1660/19 Справа № 208/7450/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 листопада 2019 року про обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002096 від 09.11.2019 року стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, не одружений, раніше судимого:
-17.09.2001 Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за ч.3 ст.185, ст.44, ч.2 ст.141, ч.2 ст.140, ст.42 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, вирок набув законної сили 02.11.2001, звільнився 06.03.2002 по відбуванню строку покарання;
-10.10.2003 Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за ч.2 ст.186, ст.69, ст.104 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 місяці 11 днів, звільнений 28.10.2003 після набуття законної сили вироком, звільнено в залі суду, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнити з випробувальним строком 2 роки, вирок набув законної сили 26.10.2003;
-08.11.2004 Дніпропетровським окружним судом за ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.4 ст.296, ч.3 ст.296, ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років, на підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання строком 1 місяць за вироком суду від 10.10.2003, до відбування 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією особистого майна, вирок набув законної сили 29.12.2004, звільнився 07.03.2001 по відбуванню строку покарання;
-03.11.2011 Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за ч.2 ст.185, ст.395, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 3 місяці, вирок набув законної сили 18.11.2011, звільнився 08.05.2012 по відбуванню строку покарання;
-27.01.2015 Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за .ч2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.69, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, вирок набув законної сили 27.02.2015, звільнився 12.10.2016по відбуванню строку покарання;
-30.01.2018 Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, вирок набув законної сили 02.03.2018, звільнився 11.09.2019 по відбуванню строку покарання;
-також в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження, за обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (станом на 11.11.2019 року справа не розглянута), -
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 листопада 2019 року клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 погоджене прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0002096 від 09.11.2019 року, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , як підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України задоволено.
Застосовано до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк дії вказаного запобіжного заходу рахувати з часу його затримання в порядку ст. 208 КПК України з 09.11.2019 року о 13.00 годині, у строк до 04.01.2020 року включно.
Визначено ОСОБА_7 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок, після внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.
У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені п.п.1-3, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну - невиконання яких, тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Згідно оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених в повідомленні про підозру та ухвалі слідчого судді.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не оспорюється самим підозрюваним та підтверджено наданими доказами, також реальними, обґрунтованими та доведеними вважав ризики переховування від органу досудового розслідування та/або суду, можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що може мати наслідки нівелювання або зменшення доказової бази сторони обвинувачення, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 є підозрюваним у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України, яка передбачає можливе покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років.
Також судом врахована особа підозрюваного, який неодноразово судимий за злочини проти власності, звільнився із місць позбавлення волі 11.09.2019 року, є обвинуваченим у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України, яке на розгляді перебуває у провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, але звільнившись з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, та знов вчинив тяжкий злочин, який є корисливим; відсутність сталих соціальних зв`язків, тяжкість можливого покарання.
Суд також прийшов до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати підозрюваного від переховування від органу досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі підозрюваний просить ухвалу суду скасувати та обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що під час затримання було порушено його права, невідомі люди побили його, після чого його забрали в поліцію, де він заявив про бажання подати заяву щодо цих подій, однак йому було відмовлено, чим порушено його права, передбачені ст. 60 КПК України.
ОСОБА_7 зазначає, що під час затримання при ньому не було ніякого телефону, а справа щодо нього є сфальсифікованою.
Зазначає, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину та вважає саме себе потерпілим, оскільки на нього без причин напали та побили, однак працівники поліції на вказане не зреагували.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні підозрюваний підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вважав ухвалу слідчого судді необґрунтованою та просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи підозрюваного, викладені в апеляційній скарзі та судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали суду, є безпідставними.
09 листопада 2019 року слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке виразилось у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, зокрема показами потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , протоколами пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання потерпілій та свідкам.
Вищевказане спростовує доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що справа щодо нього є сфальсифікованою.
Таким чином, пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні даного злочину є обґрунтованою.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими. Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Таким чином, доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, те, що підозрюваний неодноразово судимий за злочини проти власності, звільнився із місць позбавлення волі 11.09.2019 року, є обвинуваченим у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України, яке перебуває на розгляді, але звільнившись з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, та знов вчинив тяжкий злочин, який є корисливим, відсутність сталих соціальних зв`язків.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати слідчий під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що під час затримання було порушено його права, невідомі люди побили його, після чого його забрали в поліцію, де він заявив про бажання подати заяву щодо цих подій, однак йому було відмовлено, чим порушено його права, передбачені ст. 60 КПК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів на підтвердження вищевикладених обставин суду не надано, крім того, такі доводи спростовуються дослідженими у їх сукупності доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 листопада 2019 року про обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002096 від 09.11.2019 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4