ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2571/18 Номер провадження 11-кп/814/492/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000427 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 ,поданої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 23.12.2019,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Білики Кобеляцького р-ну. Полтавської обл., українку, громадянку України, із неповною вищою освітою, непрацюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

Початок строку відбування покарання обвинуваченій визначено рахувати з 23 грудня 2019 року, зарахувавши в нього час її перебування під вартою в зв`язку з обранням щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 25.07.2019 по день ухвалення вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 1001 грн.

До набрання вироком законної сили обраний щодо обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Вирішенко питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона у денний час 24.07.2018, разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , перебувала у будинку за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де вони разом вживали алкогольні напої.
Після спільного вживання алкогольних напоїв, у цей же день, у період часу між 19:00 та 21:00 годинами, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час якої у ОСОБА_7 виник прямий умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, приблизно 21:00 год., ОСОБА_7 , діючи умисно, взяла кухонний ніж та завдала ним ОСОБА_9 один удар у ділянку грудної клітини справа, чим протиправно заподіяла смерть останньому.

Смерть ОСОБА_9 настала на місці вчинення злочину внаслідок геморагічного шоку, який розвинувся на фоні гострої кровотечі, в результаті колото-різаного поранення грудної клітини справа з ушкодженням правої легені, навколосерцевої сумки та серця.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України і призначити покарання відповідно санкції ст. 118 КК України, звільнивши ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з встановленням іспитового строку. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, оскільки вони, підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, а не за ч. 1 ст. 115 КК України. Суд першої інстанції не врахував того, що 24.07.2018 після спільного вживання алкогольних напоїв, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час якої ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_9 , який здійснив напад на обвинувачену, внаслідок чого остання почала захищатись і перевищила межі необхідної оборони.Апелянт просить врахувати те, що обвинувачена ОСОБА_10 раніше не судима, не готувалась до злочину, діяла хаотично, імпульсивно і швидко, не обдумуючи наслідків, мотивом її дій був захист, нанесла удар, що узгоджується з наявністю оборони, а не умислу, на вбивство.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченої та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, суд зробив на підставі досліджених у судовому засіданні та детально викладених у вироку доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, тому кваліфікація судом дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України, є правильною і підтверджується зібраними у справі і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, не ґрунтуються на перевірених матеріалах кримінального провадження.
У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 .
Правильність встановлення судом обставин кримінального провадження підтверджується, наступними доказами.

Обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала частково, оскільки нанесла удар ОСОБА_9 з метою захисту від його дій, заперечуючи обставини протиправного заподіяння смерті останньому. При цьому обвинувачена пояснила суду, що зранку 24.07.2018 вона ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 поїхали у м. Кобеляки на ринок, де купили продукти, цигарки та горілку. Повернулися приблизно 13-14 год. і сіли обідати, при цьому вживали алкогольні напої. У цей час прийшов брат ОСОБА_9 , з яким останній почав сваритися і той через 10-15 хв пішов. Після цього ОСОБА_9 почав кричати на неї. Вона запропонувала лягти поспати, на що той почав вимагати, щоб вона лягла поруч з ним з метою вступити в інтимні стосунки. Вона відмовилася. ОСОБА_9 став хапати її за руки та шию, бити по обличчю, ображати нецензурною лайкою, штовхати та погрожувати вбити. У той момент, коли ОСОБА_9 схопив її за шию і штовхав у напрямку столу, вона, злякавшись, намацала наосліп позаду на столі кухонний ніж, схопила його, і, не прицілюючись, вдарила ОСОБА_9 і останній упав, вона - ОСОБА_7 схопила ножі, вибігла із хати і викинула їх. Потім повернулася, побачила, що ОСОБА_9 лежав на підлозі. Намагалася надати йому допомогу (лила воду), проте той не подавав ознак життя. Після цього вона залишила ОСОБА_9 та пішла додому.
З приводу того, коли саме стала проживати у ОСОБА_9 обвинувачена надала суперечливі показання, то вказуючи на досить тривалий час приблизно 2-х тижнів, то стверджувала, що приїхала вперше, то зазначала, що напередодні.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченою, її вина в інкримінованому їй злочині повністю доводиться показаннями потерпілої, свідків, експерта та письмовими доказами в їх сукупності.
Так, 25.07.2018 під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_8 показала, як ОСОБА_9 лежав на ліжку, і як вона ОСОБА_7 взяла зі столу кухонний ніж і нанесла ОСОБА_9 удар ножем, і як після удару ОСОБА_9 спустився з ліжка та куди викинула ніж, що підтверджується протоколом про проведення слідчого експерименту від 25.07.2018 та планом-схемою і відеозапис до нього (Т.2 а.п. 77-81).
Показаний ОСОБА_7 25.07.2018 під час проведення слідчого експерименту механізм нанесення, кількість, локалізація тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в області грудної клітини та лівого вуха не суперечить об`єктивним судово-медичним даним виявленим у процесі проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 , що підтверджується даними висновку додаткової судово-медичної експертизи № 103-б від 10.09.2018 (Т.2 а.п. 114-115).

Потерпіла ОСОБА_11 - сестра вбитого та свідок ОСОБА_12 - брат вбитого, підтвердили суду, що останній приблизно 1 місяця до вбивства почав проживати разом з ОСОБА_7 , яка була значно молодша за нього.

Одночасно свідок ОСОБА_12 підтвердив суду, що у день вбивства о 14 год 15 хв він заходив до будинку ОСОБА_9 , де останній і обвинувачена перебували у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_12 дізнався про смерть ОСОБА_9 приблизно 21 год. 24.07.2018 від сестри ОСОБА_13 по телефону.

Про перебування ОСОБА_7 у день вчинення вбивства ОСОБА_14 в обідній та вечірній час у стані алкогольного сп`яніння суду підтвердили свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ..

Свідок ОСОБА_17 - сестра вбитого, повідомила суду, що 24.07.2018 приблизно 20 год. вона на прохання ОСОБА_18 пішла до ОСОБА_19 подивитись, що відбувається у нього, так як ОСОБА_7 пішла з двору вбитого. Ввійшовши до будинку, побачила, що ОСОБА_20 сидить біля ліжка, блідий та не подає ознак життя про це вона повідомила фельдшера ОСОБА_21 ..

ОСОБА_22 - сестра вбитого,як свідок суду підтвердила показання свідка ОСОБА_17 , а саме у тому, що ввечері 24.07.2018 вона ОСОБА_22 , після того, як побачила, що ОСОБА_7 вийшла з двору вбитого ОСОБА_9 попросила ОСОБА_17 сходити до нього подивитися, чи все добре. Згодом ОСОБА_17 повідомила, що ОСОБА_9 мертвий.

Свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_24 підтвердили суду показання свідка ОСОБА_22 про те, що приблизно між 20 год і 21 год 24.07.2018 ОСОБА_7 вийшла з двору де проживала із ОСОБА_9 і пішла із села.

Свідок ОСОБА_21 завідувач ФАПом підтвердила показання свідка ОСОБА_25 , у тому, що приблизно 21 год 24.07.2018 остання по телефону їй повідомила, що ОСОБА_20 помер. Прийшовши до будинку де було вчинено злочин вона побачила, що ОСОБА_26 сидів біля ліжка, зверху прикритий сорочкою, піднявши цю сорочку побачила, що сорочка, в яку був одягнений вбитий була у крові під якою була колота рана грудей. Дорогою до місця вчинення злочину вона ОСОБА_21 викликала поліцію.

Суд першої інстанції проаналізувавши показання обвинуваченої наданих суду дійшов правильного висновку, що її показання є непослідовними нелогічними та суперечливими з огляду на таке.

Обвинувачена непослідовно стверджуючи у своїх показаннях про тривалість проживання у ОСОБА_9 , по різному описує, як характер стосунків з ОСОБА_9 до моменту його вбивства, так і обставини його вбивства, намагаючись висвітлити свої дії як відповідь на протиправну поведінку останнього та стан захисту від цього. ОСОБА_7 вказує, що у день вбивства вжила приблизно 150 г горілки. Разом з тим, відповідно до медичного висновку від 25.07.2019, проведеного о 04-10 год. оглядом лікаря Кобеляцької ЦРЛ встановлено, що ОСОБА_7 на момент огляду перебувала у стані алкогольного сп`яніння (Т.2 а.п. 76); згідно з даними алкотестера «DRAGER о 4-20 год. 25.07.2018 у ОСОБА_7 виявлено 4,9 пром. (Т.2 а.п. 75), що відповідає тяжкому ступеню сп`яніння та свідчить про неправдивість показань обвинуваченої у цій частині.

Обвинувачена стверджувала у суді про те, що наступного дня після вчинення злочину, під час слідчого експерименту, їй працівники поліції дали випити 300 г горілки, тому показання під час слідчої дії вона надавала у стані алкогольного сп`яніння, не повністю розуміючи зміст запитань. Зокрема, тоді вона неправильно зрозуміла запитання слідчого і помилково показала місце нанесення нею удару ОСОБА_9 , який лежав на ліжку.

Такі твердження обвинуваченої суд першої інстанції правильно розцінив як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту судово-медичних експертиз трупу ОСОБА_9 та показань експерта ОСОБА_27 , обвинувачена фактично нанесла удар ножем в ділянку серця потерпілого. Всі внутрішні органи розташовані в ділянці нанесення удару ножем є життєво важливими. Напрямок раньового каналу (зверху-вниз) та його глибина (9,5 см) вказує на нанесення обвинуваченою удару ножем із достатньою силою, з розмаху, у середню третину грудної клітини потерпілого, тобто в життєво важливий орган.

Судом першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставин, які б свідчили про застосування тиску з метою примусити дати показання щодо обвинуваченої під час слідчого експерименту 25.07.2019.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий експеремент було проведено відповідно до положень ст. 240 КПК України за участю обвинуваченої, захисника, експерта, спеціаліста криміналіста та двох незаінтересованих осіб (понятих). Хід і результати проведення цих процесуальних дій було зафіксовано у протоколі, які після ознайомлення з їх змістом підписали всі особи, які брали участь у слідчих діях, та на відеозапису. Обвинуваченій було роз`яснено право не свідчити проти себе, передбачене статтею 63 Конституції України та статтею 18 КПК, а також, зокрема, пунктами 4 та 5 частини 3 статті 42 КПК, про що вона засвідчила своїм підписом у відповідній графі протоколу .

Більше того із відеозапису доданого до слідчого експерименту вбачається, що обвинувачена не мала ознак алкогольного сп`яніння на поставлені питання слідчого,експерта і захисника чітко, послідовно надавала відповіді та показувала як вчиняла злочин і куди викинула ніж. Отже, версія обвинуваченої проте, що під час слідчого експерименту вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння є тактикою її захисту, оскільки спростовується даними відеозапису, який доданий до протоколу слідчого експерименту.

Докази, зібрані під час досудового розслідування, були відкриті сторонам кримінального провадження відповідно до вимог ст. 290 КПК України, про що свідчать їхні підписи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність будь-яких відомостей, які могли б свідчити, що обвинувачена під час досудового розслідування піддавалася незаконному поводженню з метою отримання від неї зізнання у вчиненні злочину.

Стороною захисту не заперечується, що обвинувачена була представлена захисником від самого початку досудового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачена вперше заявила про тиск на неї під час судового розгляду через декілька місяців від часу, коли, з її слів, відбулися стверджувані нею події. При цьому обвинувачена, не посилається на обставини, які заважали їй протягом цього часу повідомити компетентним органам самостійно або за допомогою свого захисника про стверджуване погане поводження з нею, надавши їм можливість провести належне розслідування її заяви. Так як обвинувачена заявила про тиск на неї лише через декілька місяців, то така спізніла заява практично не залишала можливості здійснити її перевірку. За таких обставин суд першої інстанції правильно не вважав заяву обвинуваченою «небезпідставною» у значенні практики Європейського суду з прав людини і відхилив доводи обвинуваченої щодо того, що докази, надані суду, отримано під примусом, і таким чином вони, є недопустимими ,відповідно до вимог статті 87 КПК.

Отже, аналіз показань обвинуваченої свідчить саме про її винуватість в умисному вбивстві ОСОБА_9 за обставин, викладених в обвинувальному вироці суду, факт чого обвинувачена визнає, викладаючи обставини його вчинення в своїй інтерпретації.

На користь висновку місцевого суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 також свідчить наступне.

Під час обшуку 25.07.2018 у будинку АДРЕСА_2 оглянуто труп ОСОБА_9 та виявлено тілесне ушкодження в області грудної клітини спереду, характерного для ножового поранення. У протоколі зафіксовано наявність слідів РБК на наволочці та підодіяльниках, які знаходилися на ліжку, біля якого виявлений труп ОСОБА_9 . Будь-яких слідів боротьби ні з протоколу з фотографіями, ні з відеозапису слідчого експерименту не вбачається. Зокрема, на кухонному столі, з якого ніби-то наосліп взяла ніж обвинувачена, порядок розміщення жодного із предметів не порушено, що детально демонструє фото № 11, з якого вбачається, що всі предмети знаходяться у звичайному порядку (Т.2 а.п. 20-43).

Відповідно до протоколу огляду від 25.07.2018 домогосподарства по АДРЕСА_2 , було вилучено 2 ножі, місце знаходження яких під час проведення слідчого експеременту показала ОСОБА_7 , один з яких той, яким обвинувачена нанесла удар ОСОБА_9 (Т.2 а.п. 71-73).

Згідно з висновками судово-медичного експерта № 103-а від 23.08.2018, смерть ОСОБА_9 настала у період часу між 19-21 год. із-за геморагічного шоку, який розвинувся на фоні гострої кровотечі у результаті колото-різаного поранення грудної клітини справа з ушкодженням правої легені, навколосерцевої сорочки та серця. Після нанесення ушкодження ОСОБА_9 міг жити незначний проміжок часу, який вимірюється хвилинами. Характер рани: сліпе, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини справа по навкологрудинній лінії на рівні 6 ребра з раньовим каналом в направленні спереду назад зверху вниз справа наліво під кутом 45 градусів довжиною 9,5 см. У момент отримання даних ушкоджень ОСОБА_9 , вірогідніше усього, міг знаходиться обличчям до обличчя по відношенню до нападника. Мається садно в області лівої вушної раковини та 4 садна в області верхньої третини правого передпліччя давністю 1-2 доби до смерті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (концентрації спирту в крові - 2,9 проміле)(Т.2 а.п. 106-109).

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 120 від 26.07.2018, у ОСОБА_7 виявлені легкі тілесні ушкодження: три синця в області середньої третини правого плеча по внутрішній поверхні,три синця в області середньої третини правого передпліччя по внутрішній поверхні, синець в області нижньої третини правого передпліччя по зовнішній поверхні, три синця в області середньої третини правого передпліччя по задній поверхні, синець в області середньої третини лівого плеча по внутрішній поверхні, синець в області верхньої третини лівого передпліччя по задній поверхні, синець в області нижньої третини лівого передпліччя по внутрішній поверхні, два синця в області нижньої третини грудної клітки зліва по задньо-підмишечній лінії,синець в області верхньої третини правого стегна по зовнішній поверхні, синець в області верхньої третини лівого стегна по передній поверхні, синець в області правого колінного суглоба по передній поверхні, які утворились в результаті дії тупих предметів, які діяли у вказані вище не менше вісімнадцяти разів. Дані ушкодження могли утворитись 24.07.2018, і у своїй сукупності, як і окремо, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (Т.2 а.п. 111-112).

Як пояснив у суді судово-медичний експерт ОСОБА_27 , усі виявлені при огляді ОСОБА_7 тілесні ушкодження в області плечей і передпліччя характерні за механізмом утворення при захватах (ухватах) і за зовнішніми ознаками схожі на сліди пальців рук; кількість захватів установити неможливо, проте не виключається можливість одночасного утворення декількох тілесних ушкоджень від одного захвату.

Наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 та частини тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 легкого ступеню тяжкості, підтверджують характер взаємовідносин між ними та існування конфліктів, які супроводжувалися штовханням та нанесенням один одному тілесних ушкоджень, які не становили загрози для життя. Так, обвинувачена зазначає, і це підтверджується об`єктивними даними судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 , що в процесі сварки напередодні вбивства вона нанесла удар ополоником ОСОБА_9 по вуху, спричинивши тому тілесне ушкодження.

Нанесення удару ополоником у суді першої інстанції підтвердив свідок ОСОБА_16 повідомивши, що у ОСОБА_14 напередодні 24.07.2018 бачив синець на лобі,отриманого за твердженнями останнього внаслідок удару ополоником обвинуваченою.

Також потерпіла у суді першої інстанції стверджувала, що їй зі слів вбитого, який є її братом відомо, що напередодні вчинення злочину обвинувачена його побила.

Про існування конфліктів між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 підвердив свідок ОСОБА_16 ,повідомивши суду, що 24.07.2018 в обідній час, коли він підвозив з м. Кобеляк ОСОБА_9 та обвинувачену до будинку АДРЕСА_2 ,остання сварилась, вела себе агресивно по відношенню до ОСОБА_9 ..

Згідно з висновками судово-імунологічної експертизи №1222 від 21.08.2018 кров ОСОБА_7 належить до А-бета (11) групи, якій властиві антиген А та ізогемаглютинін анти-В(Т.2 а.п.149-150).

Відповідно до висновків судово-імунологічних експертиз №1124 від 14.09.2018, №1225 від 14.09.2018 та №1226 від 14.09.2018, на трьох фрагментах тканини(в ухвалі виріз з підодіяльника, з наволочки та з підодіяльника покривала); на фрагменті тканини та трьох сорочках, якими був накритий труп ОСОБА_9 ; на чорних лосинах, чорній майці, зеленій кофті, платті, рожевій кофті, рожевих капцях, які були вилучені під час обшуку від 25.07.2018 знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ( Т.2 а.п.152-154, 156-159, 161-164).

За даними висновку судово-цитологічної експертизи № 258 від 12.09.2018 на клинку ножа з руків`ям, який був вилучений під час слідчого експерименту 25.07.2018, знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (Т.2 а.п. 166-171).

Згідно з висновком судової медико-криміналістичної експертизи № 175-МК від 13.09.2018, згідно якої колото-різана рана могла утворитись ножем з руків`ям, який був вилучений під час слідчого експерименту 25.07.2018(Т.2 а.п. 173-174).

Відповідно до висновку судово-цитологічної експертизи № 263 від 17.09.2018, надані на дослідження зрізах нігтьових пластин з піднігтьовим вмістом правої та лівої кистей рук ОСОБА_7 виявлена кров людини, яка, у тому числі, може походити від ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (Т.2 а.п. 176-180).

Проаналізувавши наведені докази, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 під час конфлікту, який виник між ними, а заперечення обвинуваченою відповідності обставин його вчинення, що інкримінуються, тим, які мали місце в дійсності, правильно судом розцінено як спосіб захисту та намір уникнути покарання за вчинене.

Апеляційний суд критично оцінює твердження обвинуваченої та її захисника про те, що вона нібито діяла в стані необхідної оборони, захищаючись від протиправних дій вбитого, який, можливо, і хватав за руки обвинувачену, проте це не становило загрози життю та здоров`ю обвинуваченої та не передувала безпосередньо нанесення нею удару ОСОБА_9 у той момент, коли той лежав на ліжку.

Такий висновок суду ґрунтується на даних слідчого експерименту з обвинуваченою та підтверджується об`єктивними даними судово-імунологічної експертизи №1124 від 14.09.2018, згідно з якою на підодіяльнику, наволочці підодіяльника та покривалі, які знаходилися на ліжку, біля якого виявлений труп ОСОБА_9 , знайдена кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 .
У статті 36 КК (необхідна оборона) йдеться про те, що дії з припинення суспільно-небезпечного посягання будуть правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання. Однак, як встановлено в ході судового розгляду справи, і це випливає з матеріалів справи, такого посягання, яке б давало підстави обвинуваченій захищатись і діяти таким чином, як вона це здійснила, не було. Тому суд не вважає, що вона мала право, а тим більше, діяла в стані необхідної оборони або якому-небудь іншому стані, зокрема, стані сильного душевного хвилювання, який би давав їй підстави діяти подібним чином.

Такий висновок суду ґрунтується як на наведених вище доказах, які є належні, допустимі, достовірні, так і на даних комплексних психолого-психіатричних експертиз: амбулаторної судово-психолого-психіатричної експертизи № 362 від 31 серпня 2018 року (Т. 2 а. п. 117-128), відповідно до висновків якої ОСОБА_7 «намагається показати себе з кращого боку, схильна приховувати деякі компроментуючі факти свого життя…. схильна повідомляти інформацію у вигідному для себе ракурсі…».

Відповідно до стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи № 193 від 08 листопада 2018 року (Т. 2 а. п. 131-135) ОСОБА_7 як у теперішній час, так і на період, до якого відноситься інкриміноване їй протиправне діяння, не страждала на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство чи інший хворобливий стан психіки; виявляла раніше і виявля в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості; психічні й поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності; під час інкримінованого їй діяння та в тепершній час вона може усвідомлювати свої дії і керувати ними.

При дослідженні особистісних особливостей обвинувачена ОСОБА_7 …егоїстична, егоцентрична, емоційно нестримана, схильна до реакцій роздратованості, брехлива….їй властиві такі індивідуально-психологічні особливості як нормальне функціонування пізнавальних процесів, активність при поверховості соціальних контактів, виражену егоцентричність, конфліктність, зовнішньообвинувальний стереотип реагування, нестійкість настрою й самооцінки, демонстративність, збудливість з легким виникненням дратівливих і запальних реакцій, вузьким колом інтересів; індивідуально-психологічні особливості істотно не вплинули на її свідомість і поведінку в досліджуваній ситуації.

При дослідженні висновків психолого-психіатричних експертиз суд першої інстанції правильно врахував і те, що під час проведення дослідження ОСОБА_28 з приводу інкримінованого їй діяння повідомляла експертам різні версії вчинення злочину, які істотно відрізняться від тієї, яку вона повідомила у суді.

Умисне спричинення смерті іншій людині при уявній обороні на яке посилається апелянт, може розглядатись як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, якщо: обвинувачена сумлінно помилялася щодо відсутності реального суспільного небезпечного посягання, тобто не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення про наявність такого посягання; заподіюючи смерть іншій людині, обвинувачена перевищила межі захисту, що дозволяються в умовах реального посягання.

Цих двох умов у обвинуваченої під час вчинення злочину не було, що підтверджується аналізом наведених вище доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, а відповідно відсутні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченої з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, як просить обвинувачена і її захисник.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, конкретні обставини справи, наслідки для суспільства; поведінку як під час вчинення злочину, так і після цього, ставлення до вчиненого, яка хоч і визнала вину під тягарем наявних доказів, але заперечувала обставини вчинення злочину, показання давала вибірково, на деякі питання суду давала непослідовні, суперечливі відповіді, посилаючись на те, що не пам`ятає окремих обставин вчинення злочину, що свідчить про відсутність у обвинуваченої усвідомлення протиправності своїх дій та щирого каяття у вчиненні злочину; те, що злочин вчинений проти особи, вбивство становить особливу небезпеку, при дослідженні висновків психолого-психіатричних експертиз суд враховував те, що під час проведення дослідження ОСОБА_7 з приводу інкримінованого їй злочину повідомляла експертам різні версії події злочину, які істотно відрізняться від тієї, яку вона повідомила у суді, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, не одружена, не працююча, раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Обговорюючи правильність призначеного покарання колегія суддів враховує думку потерпілої, яка просила призначити суворе покарання обвинуваченій.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Так, призначене судом ОСОБА_7 покарання, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і є не максимальним відповідно до санкції ч.1 ст. 115 КК України, призначене із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченої, відсутністю обставин, які пом`якшують покарання та наявністю обставини, яка обтяжує покарання є правильним, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів, а отже, підстав для його пом`якшення не вбачається.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 та призначенні покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

Керуючись ст.ст.376,405,407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 23.12.2019 щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі на неї касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4