Справа № 642/7274/15-к
Провадження № 1-кп/639/24/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2020 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в м. Харкові кримінальну справу №642/7274/15-к за обвинувальними актами у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000428 від 03.10.2014 року, №0000183 від 07.05.2015 року, №0004079 від 26.12.2016 року, за обвинуваченням: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , -

в с т а н о в и л а:
На розгляді у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходяться обвинувальні акти у кримінальних провадженнях за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
У судовому засіданні прокурором ОСОБА_18 заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 .

В обґрунтування клопотання прокурор просить врахувати тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, а також посилається на те, що ОСОБА_11 , ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, ризики, які були враховані судом під час обрання такої міри запобіжного заходу відносно обвинувачених не зникли, а саме: існують ризики того, що обвинувачені, перебуваючи не під вартою, можуть продовжити вчинення нових кримінальних правопорушень, що підтверджується підвищеною соціальною небезпекою інкримінованих злочинів, можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків по справі, оскільки на даний час по кримінальному провадженню не проведено допит жодного потерпілого та свідка, а також можуть переховуватися від суду, враховуючи відомості про особи обвинувачених, відсутність у них міцних соціальних зв`язків та офіційних джерел доходу.
Прокурор ОСОБА_6 під час судового засідання підтримав клопотання.

Обвинувачені та їх захисники проти задоволення клопотання прокурора заперечували та заявили усні та письмові (обвинувачений ОСОБА_13 ) клопотання про зміну відносно обвинувачених, які перебувають під вартою, запобіжного заходу на більш м`який, у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування заявлених клопотань стороною захисту зазначаються наступні обставини: у обвинувачених є постійне місце мешкання, наявні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, вони посилаються на тривалість їх утримання під вартою та погіршення стану здоров`я, наявність у них утриманців, відомості про особи обвинувачених, стан їх здоров`я, відсутність доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення та не доведення прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Всі обвинувачені, а також захисники ОСОБА_19 , ОСОБА_8 підтримали заявлені клопотання щодо зміни відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_13 запобіжного заходу на більш м`який.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в частині заявлених клопотань, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що на стадії досудового розслідування стосовно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 3, 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_13 утримуються під вартою з 08.11.2014 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.12.2019 року продовжено дію запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 01 лютого 2020 року включно.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; 5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При вирішенні клопотання сторін обвинувачення та захисту щодо запобіжного заходу стосовно обвинувачених суд враховує наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотань про зміну обраного у відношенні обвинувачених запобіжного заходу на домашній арешт для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до підпункту «с» пункту 1 та пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Зі змісту ст. 1 Конвенції вбачається, що держава гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Згідно до ст. 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого судом порушення, а також усунення підстави для надходження до суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в суді.

Відповідно до зазначених положень, колегія суддів вважає за необхідне, під час вирішення питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_13 та розгляду клопотань про зміну запобіжного заходу останнього, яка перебуває під вартою більше ніж п`ять років та два місяці, слід врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини за ст. 5 Конвенції, яка є обов`язковою у справах щодо України, та викладена в рішенні по справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, відповідно до якої зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Зазначена правова позиція також викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Яблонський проти Польщі», «І.А. проти Франції, «Іловецький проти Польщі».

Так, обраний у відношенні ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувався багаторазово. Прокурорами в судовому засіданні заявлені ризики того, що обвинувачений ОСОБА_13 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Проте, у судовому засіданні прокурори, на думку колегії суддів, не обґрунтували та не довели наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а зробили лише посилання на ризики, які існували на час обрання та продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_13 .

Крім того, прокурорами не обґрунтовано неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, їх сукупності.

Колегія суддів під час розгляду клопотання бере до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , який має на утриманні бабусю похилого віку, постійне місце проживання, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Вказані обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, що навпаки свідчить про зниження наявності ризиків незаконного впливу на свідків та потерпіліх та ризику переховування від суду, вчинення іншого злочину.

Колегією суддів не були встановлені нові ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_13 під вартою.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 9 Конституції України закріплено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною 17 липня 1997 року і з цього часу є невід`ємною частиною національного Законодавства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне і доцільне застосувати норми міжнародного права, які мають вищу юридичну силу ніж Закони України, окрім Конституції України.

Вказана позиція закріплена в національному законодавстві, а саме в ч. 2 ст. 1 КПК України, де передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Колегія суддів враховує і тяжкість інкримінованих ОСОБА_13 злочинів, однак відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Під час розгляду справи у суді стороною обвинувачення не було надано детального обґрунтування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_13 та не проведено належним чином їх аналіз.

Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотанні про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання сторони захисту.

Суд вважає, що продовження строку тримання під вартою ОСОБА_13 на протязі такого тривалого періоду часу не може бути виправдане міркуваннями безпеки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням наведеного стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного засобу.

Разом з тим колегія суддів, перевіривши на даній стадії судового розгляду матеріали кримінального провадження, вважає достатніми дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_13 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України суд має право зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставин, передбачених пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Таким чином, за викладених та детально проаналізованих обставин в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо доцільності продовження строків тримання під вартою і вважає доцільним задовольнити клопотання сторони захисту та змінити обраний відносно ОСОБА_13 запобіжний захід на домашній арешт.

Окрім цього, з урахуванням наявності у ОСОБА_13 постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , застосовуючи щодо обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, колегія судів вважає за необхідне покласти на нього строком на два місяці обов`язки, передбачені ст. 194 ч.5 КПК України.

В той же час, констатуючи і тривалість тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає, що вказана особа обвинувачується у вчиненні значно більшої кількості злочинів, аніж ОСОБА_13 , в тому числі тяжких та особливо тяжких. Зокрема, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 3, 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Згідно обвинувального акту, ОСОБА_11 інкримінується умисне позбавлення життя трьох осіб.

Санкція статей особливої частини КК України, за якими пред`явлено обвинувачення ОСОБА_20 , передбачає позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_11 та його захисником не доведено, що наявні ризики відносно вказаного обвинуваченого зникли в тому обсязі, що є достатніми для переконання суду в необхідності зміни запобіжного заходу.
Враховуючи вищевикладене, на переконання судової колегії, менш суворі запобіжні заходи відносно ОСОБА_11 не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту та задоволення в цій частині клопотання обвинуваченого та захисника ОСОБА_19 , а також задоволення клопотання прокурора відносно продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 .

Керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 331, 369 372 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Клопотання прокурора задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_19 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу задовольнити.

Змінити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжний захід з тримання під вартоюна домашній арешт за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням на нього наступних обов`язків: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не залишати місце проживання у період часу з 18 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. наступного дня; 3) повідомляти суд про зміну місця свого проживання, роботи.

На підставі п.2 ч.3 ст.202 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_13 звільнити з під варти в залі суду негайно.

Встановити строк дії ухвали в частині застосування до ОСОБА_13 домашнього арешту до 27.03.2020 року.

У задоволенні клопотань обвинувачених та захисників про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою відмовити.
Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 26 березня 2020 року (включно).
Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для долучення до матеріалів особових справ та вручення обвинуваченому, який утримується під вартою,

до Бородянського ВП ГУНП в Київській області для виконання в частині зміни відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу.

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржена в частині продовження строку дії запобіжного заходу в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги у 7-денний строк після її проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той же строк після отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 28.01.2020 р.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3