ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2082/20 Справа № 194/360/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року в частині продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000517, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкис. Богданівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,-
за участю :
секретаря судового засідання ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 липня 2020 року включно.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обвинувачена ОСОБА_5 має на утриманні малолітніх дітей, але не працює та не має офіційного джерела доходу, негативно характеризується за місцем мешкання, стан здоров`я обвинуваченої не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення. На даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України , що обвинувачена може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та вони на теперішній час не зменшились, продовження обвинуваченої строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовувався цей вид запобіжного заходу.
В апеляції:
- обвинувачена ОСОБА_5 просить застосувати до неї цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що на її утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки, тому вважає за можливе застосувати до неї більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою.
Заслухавши обвинувачену та її захисника, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченої, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про недоведеність необхідності продовження саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, і наявність підстав для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними і необґрунтованими.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, для зміни стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено. Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, скоєних в період іспитового строку.
Апеляційний суд зважає, що продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останній, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної її поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи ОСОБА_5 що вона має на утриманні малолітніх дітей, колегія суддів вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки вона не працює та не має офіційного джерела доходу, негативно характеризується за місцем мешкання, стан здоров`я обвинуваченої не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченої знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року в частині продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4