Дата документу 13.04.2020 Справа № 334/5431/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/955/20 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/5431/15-кДоповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

13 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 , в ході розгляду матеріалів за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2020 року,

встановив:

ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Продовжено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 13 травня 2020 року.
Покладено на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки: не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово із застосуванням електронних засобів контролю; з`являтися за кожною вимогою до суду.

На зазначену ухвалу обвинуваченим ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу суду змінити та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22.00 години до 08.00 години наступного дня.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження, з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Проте, як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, цей Суд у своєму Рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого лише в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.2 ст.392 КПК України положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року). Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Рішенням від 13 червня 2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, положеннями кримінального процесуального закону окреме оскарження ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не передбачено, а вищенаведеним Рішенням Конституційний Суд України інші положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі неможливість окремого оскарження ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції неконституційними не визнано.

Постановлене судове рішення, яке оскаржує обвинувачений до даного переліку не відноситься, а тому окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Виключних обставин, які б свідчили про необхідність невідкладної перевірки судом апеляційної інстанції законності та обґрунтованості вищевказаної ухвали суду, не вбачається.

Відповідно до п.22 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Відповідно до положень ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскаржено згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Отже, оскільки апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню, згідно з вимогами ч.4 ст.399 КПК України, у відкритті провадження за нею слід відмовити.

Керуючись ст.399 КПК України, суддя

ухвалиВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2020 року.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою надіслати обвинуваченому ОСОБА_3 .

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Запорізького
апеляційного суду ОСОБА_2