Справа № 635/2542/20
Провадження № 1-в/635/351/2020
У Х В А Л А

03 червня 2020 року смт Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4 ,
представника ТВК ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Жовтневе Білопільського району Сумської області, з неповною базовою середньою освітою, не одруженого, раніше неодноразово судимого, засудженого вироком Борівського районного суду Харківської області від 19.05.2015 р., частково скасованим вироком Апеляційного суду Харківської області від 19.11.2015 р., за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 засуджений 19 травня 2015 року Борівським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. Вироком апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2015 року вирок Борівського районного суду Харківської області від 19 травня 2015 року в частині призначеного покарання скасовано, призначено ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 19 листопада 2015 року.

Кінець строку відбування покарання 19 листопада 2020 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на відсутність підстав для його задоволення.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, зазначив, що останній не довів свого виправлення.

Засуджений ОСОБА_4 просив клопотання задовольнити, зазначив, що за час відбування покарання працював, має заохочення, зазначив, що в нього були конфлікти з засудженими, адміністрація установи до нього ставиться упереджено, у зв`язку з чим виникають конфлікти за що він має стягнення.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19 листопада 2015 року. Під час тримання в державній установі «Харківський слідчий ізолятор (№27)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 15 березня 2019 року ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , погодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи начальником відділу соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_7 , засуджений характеризується негативно, має два стягнення за вживання нецензурних та жаргонних слів, неввічливе ставлення до персоналу установи та засуджених, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Заохочувався дев`ять разів.

Працевлаштований на виробництві установи, до праці ставиться добре.

У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний. На критику реагує агресивно.

Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи та виконує їх вимоги передбачені законом.

Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Намагається самостійно виконувати роботи з самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає.

Відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія».

Соціально-корисні зв`язки досить слабкі.

Як вбачається з довідки про працевлаштування засудженого в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» ОСОБА_4 за період відбування покарання працював за що отримував заробітну плату.

Відповідно до довідки про майновий позов який підлягає відшкодуванню за вироком суду на виконанні в бухгалтерії установи знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 аліментів. Заборгованості по сплаті аліментів станом на 15 травня 2020 року засуджений не має.

За час відбування покарання ОСОБА_4 має два стягнення за вживання нецензурних та жаргонних слів, неввічливе ставлення до персоналу установи та засуджених, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, дев`ять заохочень.

Однак, підстав вважати, що засуджений ОСОБА_4 довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт,службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 неоднарозово судимий, а саме: 12 червня 2000 року Білопільським районним судом Сумської області за ч.2 ст. 140, ст. 45 КК України (в ред. 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; 17 жовтня 2001 року Білопільським районним судом Сумської області за ч.3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 23 лютого 2005 року Білопільським районним судом Сумської області за ч.1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 17 квітня 2008 року Великописарівським районним судом Сумської області за ч.1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі; 07 липня 2008 року Охтирським районним судом Сумської області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Борівського районного суду Харківської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 70 КК України, який вироком апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2015 року в частині призначеного покарання скасовано та призначено ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Тобто ОСОБА_4 відбуває покарання за злочини, які, відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України«Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»№ 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19 листопада 2015 року.

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_4 , рішенням комісії від 17 квітня 2019 року відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.

Адміністрація виправної колонії в характеристиці зазначила, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього ст. 81 КК України не доцільно.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування та вважає клопотання засудженого про мовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Харківський районний суд Харківської області.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 04.06.2020 р.

Суддя ОСОБА_1