Справа № 336/5100/19
Провадження 1-о/336/3/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за нововиявленими обставинами за заявою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, адреса: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання у ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8», розташованій за адресою: м. Житомир, вул. Незалежності, буд.172, за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 року у кримінальній справі № 1-05/2010 за вчинення злочинів, передбачених п.п.12, 13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.п. 1, 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.14 п.п. 6, 11, 13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 194, ч.1 ст. 263, ст. 348 КК України у виді довічного позбавлення волі,

про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 року у кримінальній справі № 1-5/2010, розглянутій відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за нововиявленими обставинами,

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , з боку захисту: засудженого ОСОБА_5 , захисника засудженого - адвоката ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за заявою ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 у кримінальній справі № 1-5/2010, розглянутій відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами.

Зазначена заява, із посиланням на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 07.05.2019 року (справа № 1-152/2000, провадження 51-6921 км18), подана засудженим до Шевченкіського районного суду м. Запоріжжя 12.08.2019 року.

За змістом заяви вирок Апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 року підлягає перегляду за нововиявленими обставинами через наявність обставин, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі суду та особі, яка звертається із заявою, а саме, штучного підроблення доказів, завідомо неправдивих показань свідків, обвинуваченого, а також на доказах, які були визнанні судом недопустими.

Так, ОСОБА_5 , зазначає про те, що вирок Апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2010 року по справі № 1-5/ 2010 рік, відносно нього, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ґрунтується на показаннях свідків: ОСОБА_11 , який допитувався під псевдонімом ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих слідчому; протоколі проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів від 12.03.2003 року, на підставі постанови Апеляційного суду Запорізької області № 33т від 11.03.2003 року відносно ОСОБА_16 із стенограмою № 1 та відеозаписом на відеокасеті BASF Е - 100EQ51; протоколі проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів від 11.03.2003 року та від 12.03.2003 року на підставі постанови Апеляційного суду Запорізької області 32т від 11.03.2003 року відносно ОСОБА_17 зі стенограмами № 1 та № 2, відеозаписом на відеокасеті TDK Е-30 EHG41, аудіо записом на аудіокасеті ЕСР GM-90 № 130.
Як зазначає засуджений, 30.03.2016 року, ОСОБА_11 , який допитувався Апеляційним судом Запорізької області під псевдонімом ОСОБА_18 , під час допиту його у якості свідка Заводським районним судом м. Запоріжжя по справі № 332/2781/15-к, провадження №1-кп/332/84/16, пояснив, що показання надані ним Апеляційному суду Запорізької області, під псевдонімом ОСОБА_18 , є неправдивими, він не був очевидцем будь-якого кримінального правопорушення, в його присутності не було вбивства ОСОБА_19 , а показання надані ним Апеляційному суду Запорізької області є повністю вигаданими працівниками УБОЗу, які спочатку незаконно позбавили його волі та шляхом погроз застосування фізичного насилля та вбивства змусили його на досудовому слідстві підписати неправдиві показання, які вони самі і вигадали, після чого приблизно у 2010 році, так само змусили його надати неправдиві показання Апеляційному суду Запорізької області. Також ОСОБА_11 ( ОСОБА_18 ) пояснив, що приблизно у вересні жовтні 2001 року, він дійсно приїжджав до м. Запоріжжя де робив татуювання ОСОБА_19 , у виді голови лева на правому плечі та після закінчення татуювання повернувся у м. Севастополь, а приблизно у 2004 році він особисто зустрічався с ОСОБА_19 та розмовляв з ним у м. Севастополі.
Зазначені обставини, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України заявник вважає підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Також, 11.03.2016 року Заводським районним судом м. Запоріжжя по справі № 332/2781/15-к, провадження №1-кп/332/84/16, був допитаний свідок ОСОБА_14 , який відповідно до вироку Апеляційного суду Запорізької області та матеріалів справи, останнім бачив ОСОБА_19 14 листопада 2001 року та під час його допиту в Заводському районному суді м. Запоріжжя пояснив, що того дня він тренувався разом з ОСОБА_19 у квартирі останнього. Під час тренування він бачив, що у ОСОБА_19 , було три татуювання, а саме: смерть з косою на животі, лік святого на груді та голову лева на правому плечі. На думку заявника, такі обставини, повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 ( ОСОБА_18 ) наданими ним під час допиту в Заводському районному суді м. Запоріжжя 30.03.2016 року, та доводять, що свідок ОСОБА_14 , бачив ОСОБА_19 вже після того, як ОСОБА_11 ( ОСОБА_18 ) зробив йому татуювання на правому плечі у формі голови лева, що повністю спростовує обставини встановлені вироком Апеляційного суду Запорізької області, відповідно до якого ОСОБА_19 , було вбито під час, коли ОСОБА_11 ( ОСОБА_18 ) робив йому татуювання на правому плечі у формі голови лева.
Зазначену вище обставину відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України заявник вважає підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Також, 17.03.2016 року Заводським районним судом м. Запоріжжя, в межах розгляду кримінального провадження № 332/2781/15-к, був допитаний у якості свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що при допиті його Апеляційним судом Запорізької області по справі № 1 -5/ 2010 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , він надав неправдиві показання, він не був свідком будь-яких кримінальних правопорушень та йому нічого не відомо, щодо вчинення ОСОБА_5 та іншими особами кримінальних правопорушень. Усі показання, які він давав раніше у Апеляційному суді Запорізької області та на до судовому слідстві, були вигадані працівниками міліції, а саме оперативними працівниками УБОЗу. Також свідок ОСОБА_13 , пояснив, що приблизно у 2003 та 2006-2007 роках, працівники УБОЗу, шляхом знущання та застосування фізичного насилля змусили його надати неправдиві показання на досудовому слідстві та таким самим чином змусили його надати неправдиві показання при його допиті Апеляційним судом Запорізької області. Відтворення обстановки та обставин подій, за його участю, було лише інсценуванням слідчої дії, оскільки до того, працівники УБОЗу п`ять разів возили його одним і тим самим маршрутом та тренували його, де і що він повинен розповідати. Також свідок ОСОБА_13 , пояснив що у 2013 році він особисто бачив ОСОБА_19 у м. Севостополь.
Вищезазначену обставину відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України заявник також вважає підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
11.03.2016 року Заводським районним судом м. Запоріжжя, по кримінальному провадженню № 332/2781/15-к, був допитаний у якості свідка ОСОБА_20 , який є власником квартири АДРЕСА_2 , в якій відповідно до вироку Апеляційного суду Запорізької області, начебто, було вбито ОСОБА_19 та під час його допиту останній пояснив, що приблизно у 2005 році, до нього приїхали працівники міліції та сказали, що їм необхідно провести додатковий огляд квартири. Під час огляду, працівниками міліції були вилучені крісло з ножицями та фрагменти шпалер. При проведені огляду квартири не було ані понятих, ані свідка ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_20 не допитувався Апеляційним судом Запорізької області і, відповідно, суду при розгляді справи щодо заявника та при ухвалені вироку, не було відомо, що свідок ОСОБА_15 , який стверджував при допиті у Апеляційному суді Запорізької області, що огляд зазначеної квартири відбувався у його присутності та присутності власника квартири ОСОБА_20 і двох понятих, надав суду завідомо неправдиві показання. Відповідно Апеляційному суду Запорізької області не було відомо про штучне створення та підробку доказів працівниками міліції, а саме протоколу огляду місця події від 7 лютого 2007 року - зазначеної вище квартири.
Вказані обставини, на думку ОСОБА_5 , є підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до п.п.1, 4 ч. 2 ст. 459 КПК України.
Також, ОСОБА_5 зазначає, що вирок Апеляційного суду Запорізької області ґрунтується на показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 , які він надавав на досудовому слідстві з чужих слів, що, начебто, ОСОБА_19 було вбито в квартирі АДРЕСА_2 , у присутності свідка ОСОБА_11 ( ОСОБА_21 ). На думку заявника, показання свідків ОСОБА_11 ( ОСОБА_18 ) та ОСОБА_13 , які зізналися, що раніше вони дали неправдиві показання, та свідка ОСОБА_14 , надані Заводському районному суду м. Запоріжжя при розгляді кримінального провадження (справа № 332/278/15-к провадження № 1-кп332/84/16 від 27.06.2016 року) за обвинуваченням ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ст. 27, п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 15, п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, і ОСОБА_22 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, повністю доводять, що обвинувачений ОСОБА_7 , надав на досудовому слідстві неправдиві показання. Ці обставини не були відомі Апеляційному суду Запорізької області при розгляді та ухвалені вироку щодо ОСОБА_5 та інших осіб.
Також вважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 459 діючого КПК України, вказані обставини є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 надав на досудовому слідстві неправдиві показання, на яких ґрунтується вирок Апеляційного суду Запорізької області.
За твердженням заявника, вирок Апеляційного суду Запорізької області ґрунтується на матеріалах оперативно - розшукових заходів щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2016 року по справі № 332/2781/15-к визнано недопустимими доказами відповідно до ст. 87 КПК України, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
Відповідно до ухвали апеляційного суду Запорізької області від 7 лютого 2017 року, провадження № 11-кп/778/95/17, суд першої інстанції законно та обґрунтовано визнав матеріали оперативно-розшукових заходів проведених щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_17 недопустимими доказами та відповідно до постанови Верховного суду України від 24 травня 2018 року, по справі № 332/2781/15-к, провадження № 51-2854 км 18, вказані докази судом правильно визнані недопустимими, оскільки під час проведення оперативно - розшукових заходів щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_16 було істотно порушено права та свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України.
Враховуючи вищенаведені обставини та посилаючись на положення ст. 90 КПК України, ОСОБА_5 , зазначає, що вирок Апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2010 року щодо нього, ОСОБА_5 , ґрунтується на недопустимих доказах, які отримані з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України також є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Отже, на підставі неправдивих показань свідків ОСОБА_11 ( ОСОБА_18 ) ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_7 та матеріалів оперативно-розшукових заходів щодо ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які є недопустимими доказами, його - ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_19 , у готуванні до вбивства ОСОБА_23 , у вчиненні умисного вбивства працівника правоохоронного органу ОСОБА_24 , замаху на вбивство працівника правоохоронного органу ОСОБА_25 , у замаху на вбивство ОСОБА_26 та пошкодження його майна 25.09.2002 року, у вчиненні вбивства ОСОБА_27 .
Як зазначає ОСОБА_5 , під час судового розгляду Апеляційним судом Запорізької області кримінального провадження щодо нього, вину він не визнавав та заперечував свою причетність до усіх кримінальних правопорушень, в яких його було визнано винним. Обвинувальний вирок Апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2010 року щодо нього - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ґрунтується на неправдивих показаннях свідків та обвинувачених, штучно створених і підроблених доказах та на недопустимих доказах, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
На підставі вищенаведеного і зазначених норм КПК України заявник просить здійснити перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2010 року по справі № 1-05/2010 відносно нього, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , скасувати вказаний вирок та ухвалити новий, яким визнати його, ОСОБА_5 , не винним у вчинені усіх кримінальних правопорушень.

З урахуванням змісту п.п. 15,16 Перехідних положень КПК України та позиції Верховного суду (постанова від 07.05.2019 року, справа № 1-152/2000, провадження 51-6921 км18), суд дійшов висновку про те, що, оскільки заява подана засудженим (учасником судового провадження) після набрання чинності цим Кодексом, вона має бути розглянутасудом першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення (вбивство ОСОБА_19 вчинено на території Шевченківського району м. Запоріжжя) за правилами глави 34 чинного КПК України.

Ухвалою колегії Шевченківського районного суду Запорізької області від 22.08.2019 за вказаною заявою відкрито кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, призначено судовий розгляд у складі колегії з трьох суддів, постановлено проводити судове засідання у режимі відеоконференції із ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» та витребувано з Запорізького апеляційного суду матеріали кримінальної справи №1-5/2010, розглянутої відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 із ухваленням Апеляційним судом Запорізької області 20.08.2010 вироку.

Ухвалами колегії Шевченківського районного суду Запорізької області від 26.09.2019 постановлено призначити ОСОБА_5 адвоката для здійснення його захисту, переведено (етаповано) останнього з ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8» до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для подальшої доставки його у Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у судове засідання та тимчасово залишено засудженого у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на час розгляду його заяви Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Під час судового розгляду заявник ОСОБА_5 та його захисник, з яким засудженим укладено угоду, адвокат ОСОБА_10 на задоволенні заяви наполягали, підтвердили, що всі обставини, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог, відображені в заяві і підтверджуються додатками до цієї заяви, а саме:

копією вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/278/15-к провадження № 1-кп332/84/16 від 27.06.2016 року, яким було виправдано ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ст. 27, п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 15, п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, і ОСОБА_22 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України;

копією Ухвали Запорізького апеляційного суду від 07.02.2017 року (провадження 11-кп/778/95/17, якою вищезазначений вирок в частині виправдання ОСОБА_17 за п. 5 ст. 27, п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, і ОСОБА_28 за ч. 1 ст. 296 КК України залишений без змін;

копією Постанови Верховного Суду України від 24.05.2018 року(справа № 332/2781/15-к, провадження № 51-2854 км 18.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_5 , вважав, що немає підстав для її задоволення, оскільки обставини на які посилається заявник та його захисник, не є новоявиявленими, зокрема оцінку допустимості доказів матеріалів оперативно-розшукових дій суд оцінював згідно з вимогами діючого на той час КПК України. Вважав, що заявником не підтверджено належними та допустими доказами, що свідки надавали неправдиві покази та щодо них вчинявся тиск з боку правоохоронних органів, а вважає, що судом при первісному розгляді справи було надано належну оцінку всім доказам. Просив заяву ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судових засіданнях присутніми не були, судові повістки, направлені на їх адреси, що відомі суду, повернулись до суду з відмітками про неможливість їх вручення адресатам.

Відповідно до повідомлення ДУ «Коломийська виправна колоня № 41» ОСОБА_8 21.03.2016 року звільнений умовно-достроково згідно з ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.03.2016 року та вибув до АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Потерпілі ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 жодного разу в судові засідання не з`явились. Про день, час та місце їх проведення повідомлялись шляхом направлення судових повісток на їх адреси, зазначені в матеріалах справи, причини неявки суду невідомі.

Вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши заяву, вироки, інші судові рішення, на які посилається заявник, як на докази наявності нововиявлених обставин, що дають підстави для перегляду вироку Апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 року у кримінальній справі № 1-5/2010 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч.1 ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

У відповідності до вимог статті 466 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час та місце розгляду заяви. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення. Суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими або виключними обставинами, якщо вони не оспорюються.

Статтею 467 КПК України передбачене право суду скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 у справі №1-05/2010 ОСОБА_5 засуджено за п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15, п.п. 1,12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 11, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до 11років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке належить йому на праві приватної власності; за ст. 348 КК України до 15 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 194 КК України до 9 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке належить йому на праві приватної власності. ОСОБА_5 за ст. 257 КК України виправдано за недоведеністю його участі в даному злочині, а за ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Строк покарання ОСОБА_5 відраховано з 18.10.2006, з моменту фактичного затримання. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_25 задоволено у повному обсязі, стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_25 100 000, 00 грн. та стягнуто з засудженого ОСОБА_5 судові витрати по виклику у судове засіданні свідка ОСОБА_36 у розмірі 279, 78 грн.

Ухвалою колегії суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 20.04.2011 касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 без змін.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2016 року ОСОБА_17 визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ст. 27, п. 12 ч.2 ст. 115; ч.4 ст. 296; ч.2 ст. 15, п.п. 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, а також ОСОБА_22 визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, судові витрати по кримінальній справі віднесено на рахунок держави.

Як убачається з тексту вказаного вироку, судом було допитано в якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , які надали суперечливі покази стосовно того, як проводився огляд квартири АДРЕСА_2 .

Також в зазначеній справі було допитано свідка ОСОБА_14 , який надав показання, відповідно до яких, коли він востаннє бачив ОСОБА_19 , на його тілі він бачив приблизно три ескізи тату, водночас під час допиту його апеляційним судом Запорізької області він поясняв, що він помітив на тілі останнього два фрагменти татуювання.

Допитані в якості свідків Заводським районним судом м. Запоріжжя ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 пояснили, що показання, які вони надавали під час первісного розгляду справи в апеляційному суді Запорізької області були неправдиві, оскільки до цього їх змушували працівники правоохоронних органів. З приводу протиправних дій правоохоронних органів відносно себе вони нікуди не звертались. ОСОБА_11 пояснював, що його допитували в суді під час первісного розгляду справи під псевдонімтм « ОСОБА_40 ». Окрім того ОСОБА_13 зазначив про те, що в липні 2013 року він бачив ОСОБА_19 у м. Севастополі.

Також вказаним вироком суду визнані недопустимими наступні докази: протокол проведення оперативно-розшукових заходів з застосуванням технічних засобів від 12.03.2003 року, на підставі постанови Апеляційного суду Запорізької області № 33т від 11.03.2003 року відносно ОСОБА_16 із стенограмою № 1 та відеозаписом на відеокасеті BASF Е - 100EQ51; протокол проведення оперативно-розшукових заходів з застосуванням технічних засобів від 11.03.2003 року та від 12.03.2003 року на підставі постанови Апеляційного суду Запорізької області 32т від 11.03.2003 року відносно ОСОБА_17 із стенограмами № 1 та № 2, відеозаписом на відеокасеті TDK Е-30 EHG41, аудіо записом на аудіокасеті ЕСР GM-90 № 130 та протокол допиту свідка ОСОБА_18 (анкетні дані змінені у зв`язку із застосуванням заходів безпеки), згідно змісту якого свідок був очевидцем вчинення вбивства ОСОБА_19 в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_41 , ОСОБА_42 та ОСОБА_43 .

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07.02.2017 року вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2016 року в частині виправдання ОСОБА_17 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України скасовано, призначено в цій частині новий судовий розгляд в суді першої інстанції, в решті вирок суду залишено без змін.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 року вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 7 лютого 2017 року щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_22 залишено без змін.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 року звільнено ОСОБА_17 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 296 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, провадження у справі закрито.

Звернувшись до суду з заявою про перегляд вироку щодо себе за нововиявленими обставинами, ОСОБА_5 вважає нововиявленими обставинами надання свідками ОСОБА_11 ( ОСОБА_18 ), ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_7 неправдивих показань під час розгляду справи щодо нього в суді, про що зазначено у вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_17 і ОСОБА_22 . Зазначені особи, що допитувались як свідки у вказаному кримінальному провадженні, заявили в Заводському районному суді м. Запоріжжя, що, на думку заявника, повністю спростовує обставини встановлені апеляційним судом щодо його участі у вчиненні злочинів на підставі показань цих свідків, а також на підставі матеріалів оперативно-розшукових заходів щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які визнані вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя недопустимими доказами. Вказані підстави, як зазначає заявник, передбачені п.п. 1 та 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, згідно з якими нововиявленими обставинами визнаються штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок (п.1 ч. 2 ст. 459 КПК України); інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути(п.4 ч. 2 ст. 459 КПК України).

Нововиявлені обставини це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які пов`язані з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають дійсності.

Оскільки п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України не містить чіткого визначення інших обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, суд вважає, що при розгляді заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами необхідним є дотримання справедливого балансу між можливістю перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який вимагає, якщо суди остаточно вирішили питання, іхнє рішення не повинно братися під сумнів і жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу виправдане лише наявністю обставин суттєвого і непереборного характеру, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути. Такий висновок зробив Верховний суд в постанові від 23 січня 2020 року у справі № 315/793/16-к, провадження № 51-3062км19 (далі- висновок Верховного суду).

Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими суду, такими, що у матеріалах справи не висвітлені.

З огляду на викладене, твердження засудженого та його захисника стосовно того, що вирок апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 року ґрунтується на матеріалах оперативно-розшукових заходів, що вподальшому в 2016 році були визнанні Заводським районним судом м. Запоріжжя недопустими доказами, суд вважає неприйнятними, оскільки вищезазначені процесуальні документи як докази було досліджено під час первісного розгляду справи та їм надана належна оцінка Апеляційним судом Запорізької області відповідно до кримінально-процесуального законодавства, чинного на той час, вирок якого залишений в силі Ухвалою колегії суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 20.04.2011року.

Позиція заявника щодо необхідності переоцінити ці докази з застосуванням судом при розгляді його заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами статті 90 КПК України, оскільки Заводським районним судом м. Запоріжжя визнані недопустими докази, отримані внаслідок оперативно-розшукових заходів відносно ОСОБА_17 і ОСОБА_44 , на думку суду, є хибною, виходячи з наступних висновків.

Відповідно до правил ст. 90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованихКонституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.
Тому, обставину, встановлену судовим рішенням, що набрало законної сили, не потрібно доводити при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі сторони чи особа, щодо якої встановлено обставину, така обставина при розгляді іншої справи вважається встановленою на підставі преюдиційного судового рішення.

Але, розглядаючи кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції при ухваленні нового судового рішення за певною процедурою, яка за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути (висновок Верховного суду).

Суд зазначає, що згідно процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами підставою його здійснення є одна з визначених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, що на час подання відповідної заяви підтверджена належними засобами доказування.

З огляду на те, що за завідомо неправдиві показання свідка, подання завідомо підроблених доказів статтею 384 КК України передбачено кримінальну відповідальність, належним засобом доказування існування викладених у заяві засудженого обставин слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти. Такими процесуальними рішеннями можуть бути вирок суду щодо осіб, які такі злочини вчинили, в тому числі і службові особи правоохоронних органів (надали завідомо неправдиві показання, підробили докази, зловживали посадовим становищем, тощо), або матералами розслідування - при неможливості постановлення вироку проти правосуддя, інших об`єктів, що може мати місце у випадках наявності нереабілітуючих підстав, наприклад закінчення строків давності приятягнення до кримінальної відповідальності. Отже, виходячи з викладеного, поновленню справи за такими нововиявленими обставинами обов`язково повинно передувати притягнення до кримінальної відповідальності і засудження осіб, винних у штучному створенні або підробленні доказів, у дачі свідомо неправдивих показань, тощо.

Проте належного підтвердження доводів в частині підроблення протоколу огляду місця події від 07.02.2007 року, надання свідками завідомо неправдивих показань засуджений суду не надав. Результатів здійснення кримінальних проваджень за вказаними фактами матеріали справи не містять. Також не надано суду жодних належних доказів на підтвердження надання обвинуваченим ОСОБА_7 завідомо неправдивих показань під час досудового слідства та провадження в суді.

Доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника щодо необхідності перегляду вироку Апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 фактично зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом при винесенні вироку.

Обставини, які б відповідали вимогам ч. 2 ст. 459 КПК України, та які підтвердженні належними доказами, що доводять неправильність вироку, в розумінні положень ч.2 ст.459 КПК України, заявником не наведені та судом не встановлені.

Одне лише посилання, без підтвердження належними доказами, на підроблення письмових доказів (протоколів слідчих дій) та завідомо неправдиві показання свідків не може бути підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами, оскільки не є достатнім для сумнівів у законності остаточного й обов`язкового до виконання судового рішення, а тому на підставі ст. 467 КПК України суд залишає заяву засудженого без задоволення.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що обставини, вказані засудженим та його захисником в заяві не є нововиявленими, які доводять неправильність вироку в розумінні положень ч.2 ст.459 КПК України, а тому не вбачає підстав для задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 у кримінальній справі №1/5/2010 за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 23, 91, 94, 369-372, 459-461, 466-467 КПК України, суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 20.08.2010 у кримінальній справі №1/5/2010 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3