Провадження № 1-кс/761/9328/2020
У Х В А Л А
Іменем України
11 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, в межах кримінального провадження № 0001437 від 16.05.2017 року,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що першим слідчим відділом слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001437 від 16.05.2017 року за фактом легалізації (відмивання) доходів одержаних злочинним шляхом, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2017 у справі № 757/22605/17-к було накладено арешт на грошові кошти в сумі 5 200 000 грн., які 24.02.2017 року через банківський рахунок відкритий адвокатом ОСОБА_4 були внесені за підозрюваного ОСОБА_5 , як застава на рахунок ГУ ДКСУ в м. Києві № НОМЕР_1 у ПАТ «КБ «Приватбанк» (МФО 305299) і заборонено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та іншим особам користуватись, розпоряджатись вказаним майном.
На підставі Договору про надання адвокатських послуг № 14/08 з ОСОБА_4 , як інша особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування - особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії є клієнтом адвоката ОСОБА_3 .
У відповідь на адвокатський запит про хід досудового розслідування, Начальником другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 № 101313-76 вих. 19 20.06.2019 року було зазначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001437 від 16.05.2017 року досі триває.
На сьогодні досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001437 від 16.05.2017 року здійснюється Головним управлінням Національної поліції у м. Києві, яке знаходиться в Шевченківському районі м. Києва.
Заявник зазначає, що арешт на майно накладено необґрунтовано, а тому просить слідчого суддю його скасувати.
Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав, просили його задовольнити.
Слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду.
Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Отже, клопотання подано до належного суду.
З ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2017 р., по справі № 757/22605/17-к вбачається, що арешт на майно було накладено з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих слідчим.
У слідчого судді відсутні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, як це визначено ст. 98 КПК України.
Також в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містить арештоване майно.
Крім того, на час розгляду клопотання, органом досудового розслідування не надано жодних доказів, що арештовані грошові відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України.
З часу арешту грошових коштів, у органу досудового розслідування було достатньо часу для проведення будь-яких слідчих дій щодо з`ясування про те, чи мають вони значення у даному кримінальному провадженні, а також довести причетність ОСОБА_4 до вчинених злочинів.
На даний час ОСОБА_4 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, і має статус свідка.
Крім цього, договори позики та розписки до них, вказують на належність грошових коштів ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу та тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції (ВП), заява №31107/96, п. 58 ЕСНР. 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 у справі «Спорронгта Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Натомість, при розгляді клопотання про скасування арешту слідчий суддя оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Також, слід зазначити, що відповідно до абз. 2 п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченого ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудного, які вчинили суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Крім того, вирішуючи питання про скасування арешту майна слідчий суддя враховує загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу ІІ КПК України, якими передбачено обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, принцип співмірності.
Проте, зі змісту наявних у справі матеріалів не вбачається даних, які б свідчили, що вказані заходи забезпечення кримінального провадження є співмірними та пропорційними.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт на майно накладено необґрунтовано, а тому клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 376, 532 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, в межах кримінального провадження № 0001437 від 16.05.2017 року задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2017 у справі №757/22605/17-к на грошові кошти в сумі 5 200 000 грн., які 24.02.2017 року, були внесені за підозрюваного ОСОБА_5 , як застава на рахунок ГУ ДКСУ в м. Києві № 4844, через банківський рахунок відкритий ОСОБА_4 у ПАТ «КБ «Приватбанк» (МФО 305299).

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1