Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3929/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія зап. захід Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд
в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000523,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Зазначає, що дана ухвала є незаконною, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України, та підлягає скасуванню.

Вказує, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не взяв до уваги дані, що характеризують особу підозрюваного, зокрема те, що останній не має постійного офіційного місця роботи, раніше судимий, зокрема п`ять разів засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів, останній раз 29.10.2014 Корольовським районним судом м. Житомира за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На даний час в Корольовському районному суді м. Житомира розглядаються 3 кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України, та ч.2 ст.186 КК України. Зазначає, що вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_7 , який має стійку прогресуючу схильність до вчинення умисних корисливих злочинів, а тому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить належного виконання останнім своїх процесуальних обов`язків та не дозволить запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вказав, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , послався на стан здоров`я підозрюваного, а також на те, що останній неофіційно працює, хоча жодні підтвердження щодо стану здоров`я та місця роботи підозрюваного суду не надавалися.

Вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, буде переховуватися від органів досудового розслідування, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонено підозрюваному ОСОБА_7 , залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 год. по 07:00 год., на строк 2 місяці без застосування електронних засобів контролю.

Роз`ясннено підозрюваному, що у разі ухилення або невиконання покладених на нього даною ухвалою обов`язків, до нього буде застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, однак не довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.02.2020 близько 16 год. 28 хв. ОСОБА_7 перебував в приміщенні торгівельного центру «Глобал», що по вул. Київській, 77 в м. Житомирі, а саме біля приміщення ковзанки, де помітив раніше йому незнайому неповнолітню ОСОБА_8 , у якої в правій кишені куртки знаходився мобільний телефон марки «HUAWEI Y6 2018» в корпусі золотистого кольору, який належить ОСОБА_9 .

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного телефону, який належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю уваги зі сторони неповнолітньої ОСОБА_8 , помітив в правій кишені її куртки вищевказаний мобільний телефон та пересвідчившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаться ніким непоміченими, таємно, шляхом вільного доступу, повторно викрав мобільний телефон марки «HUAWEI Y6 2018 Gold», в корпусі золотистого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 3325 грн. 50 коп., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 , яка для потерпілої ОСОБА_9 майнової цінності не становить, який знаходився в силіконовому чохлі жовтого кольору, вартістю 170 грн.

В подальшому, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення злочину залишив, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 3495 грн. 50 коп.

Крім того, 06.03.2020 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 знаходився біля квартири АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення будь-якого майна, яке знаходилось в вищевказаній квартирі, не повідомивши ОСОБА_10 про свої злочинні наміри, а саме скоїти крадіжку майна із зазначеної квартири. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 в цей же день та час повідомив ОСОБА_10 , що йому необхідно нібито зайти до себе додому та щоб останній зачекав його на вулиці, а сам в свою чергу, користуючись тим, що за ним із сторонніх осіб ніхто не спостерігає та його дії залишаються таємними, за допомогою викрутки, яку приніс з собою, шляхом віджиму металопластикового вікна, проник до приміщення даної квартири, звідки таємно повторно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме:

- телевізор торгової марки «Artel» моделі «TV LED32 FY90G» серії 131GЕBABH 906074, в корпусі чорного кольору, вартістю 3749 грн. 27 коп.;

- телевізор торгової марки «Samsung» моделі «LE32A330J1» серії «AC220-240V-50 Hz 180W» в корпусі чорного кольору, вартістю 1870 грн.;

- сувенірна мідна монета «ONE CENT UNION STATES of AMERICA», вартістю 100 грн.;

- металева каблучка (обручка), вартістю 100 грн.;

- покривало, яке для потерпілого майнової цінності не становить;

- скатертина, яка для потерпілого майнової цінності не становить.

В подальшому, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , якому не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_7 та про викрадене майно, утримуючи вищевказане майно при собі, місце вчинення злочину залишив, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 5719 грн. 27 коп.

Крім того, 24.03.2020 в період часу з 15 год. 30 хв. до 15 год.45 хв., ОСОБА_7 , перебував в маршрутному таксі №11, яке рухалося з вул. Я. Гамарника в м. Житомирі в напрямку вулиці Миру, що в м. Житомирі, де помітив раніше невідому ОСОБА_13 , в якої в правій кишені пальто знаходився мобільний телефон марки «HUAWEI Pro Р6», в корпусі сріблястого кольору.

В цей же час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_13 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, своєю правою рукою з кишені пальто витяг з неї мобільний телефон мapки «HUAWEI Pro Р6», в корпусі сріблястого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , вартістю 2000 грн., в якому знаходилася сім-карта мобільного оператору «Київстар» з номером телефону НОМЕР_6 , яка для потерпілої ОСОБА_13 майнової цінності не становить.

Після цього, ОСОБА_7 утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 майнової шкоди на суму 2000 грн.

31.03.2020 року вказана подія внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувані; за № 0000523 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185,ч.3 ст.185 КК України.

31.03.2020 року ОСОБА_7 повідомлено у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185,ч.3 ст.185 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлена обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_7 , що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Докази, на підтвердження цього досліджені, під час розгляду клопотання слідчого.

Відповідно до вимог ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків того, що підозрюваний може вчинити дії, зазначені в ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі і ті, що передбачені п.п.1-11 цієї норми закону.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, як застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього кодексу.

Ухвалюючи рішення, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що під час розгляду клопотання слідчого у судовому засіданні не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 можливе виключно в умовах тримання його під вартою.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом не було враховано тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, є неспроможними.

У п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі Ливада проти України від 26 червня 2014 року Суд вказує, що аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ ( рішення у справі "Доронін проти України", Осипенко проти України", Харченко проти України").
Застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд врахував, що він підозрюється у вчиненні злочинів, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до середньої тяжкості та тяжкого злочину, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі. Враховано судом також й те, що підозрюваний раніше судимий, його стан здоров`я, ступінь соціальних зв`язків, який має постійне місце проживання та реєстрацію, не офіційно працює, знаходиться у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину та вагітну дружину. Також слідчим суддею враховано повне визнання вини та щире каяття підозрюваного.

В апеляційній скарзі прокурор не навів доказів на спростування висновків суду та наявності передбачених ст.177 КПК України ризиків, які б унеможливлювали застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Не доведено наявність таких ризиків прокурором і під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді щодо обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, є обґрунтованим.
Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурором зазначено, що підозрюваний ОСОБА_7 не порушує покладені на нього згідно ухвали слідчого судді обов`язки при застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Також прокурор зазначив, що ОСОБА_7 визнає свою вину у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, співпрацює з органами досудового розслідування при проведенні слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні.

Отже суд, у відповідності до вимог ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, обґрунтовано дійшов висновку, що під час розгляду клопотання прокурором не було доведено необхідність застосування до підозрюваного на цій стадії кримінального провадження такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для її скасування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.407,422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: