У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження № 0000507 по обвинуваченню ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що на сьогодні не допитані потерпілі та свідки. Обвинувачені перебуваючи на свободі можуть чинити тиск на останніх.

Обвинувачені та захисники заперечували проти клопотання прокурора, оскільки відсутні ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Представник потерпілих підтримала клопотання прокурора.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про можливість продовження обвинуваченим міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою з наступних підстав.
ст. 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді триманні під вартою, колегія суддів враховує існування обґрунтованої підозри, що пред`явлена органом досудового слідства ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні ними злочинів, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України. Однак існування самої лише підозри зі спливом часу перестає бути достатньою підставою, для позбавлення особи свободи на певний строк.

Для оцінки існуючих або можливих ризиків того, що обвинувачені перебуваючи на волі не будуть виконувати покладені на них обов`язки, або вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд оцінює особи обвинувачених:

Так, обвинувачений ОСОБА_9 , є непрацюючим, неодруженим, не має на утриманні неповнолітніх/малолітніх дітей, або інших утриманців, а отже фактично не має міцних соціальних зв`язків, які були б засобом превенції від подальшої девіантної поведінки, або стримуючим засобом щодо ухилення від явки до суду. Суд наголошує: обвинувачений не працевлаштований, не має інших доходів, що впливає на його матеріальний стан і може спонукати обвинуваченого до вчинення нових злочинів, або адміністративних проступків з корисливих мотивів.

На час скоєння злочину ОСОБА_9 мав не зняту та не погашену судимість за злочини проти власності. На сьогодні ОСОБА_9 засуджено за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4-х місяців арешту. За вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 17.02.2020 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі. Вироки набрали законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_10 є непрацюючим, неодруженим, не має на утриманні неповнолітніх/малолітніх дітей, або інших утриманців, у зв`язку з чим можливо зробити висновок про те, що ОСОБА_10 не має міцних соціальних зв`язків, які були б засобом превенції від можливої подальшої девіантної поведінки, або стримуючим засобом щодо ухилення від явки до суду. Обвинувачений не працевлаштований, не має інших доходів, що впливає на його матеріальний стан і може спонукати обвинуваченого до вчинення нових злочинів, або адміністративних проступків з корисливих мотивів.

На час скоєння злочину ОСОБА_10 мав не зняту та не погашену судимість за злочини проти власності.

Отже, можливо зробити висновок, що обвинувачені є асоціальними особистостями, для яких характерна протиправна поведінка і які не бояться невідворотності покарання, проте бажають його уникнути. Маючи непогашену судимість, обвинувачені не бажають виправлятися, зокрема не вдаються до пошуку роботи, щоб законно отримувати доходи, натомість вчиняють нові злочини проти власності, що свідчить про їх зухвалість та зневагу до суспільства в цілому. Не маючи міцних соціальних звязків, та власного житла, обвинувачені перебуваючи на волі можуть продовжити злочинну діяльність.

Оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у скоєнні тяжких та особливо тяжкого злочину, існує реальний ризик, що перебуваючи на волі вони будуть переховуватись від суду та/або перешкоджати встановленню істини у справі, шляхом знищення/схову речей, які мають істотне значення для справи, та впливати на свідків та потерпілих, які наразі недопитані.

У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів", тобто тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, відповідно до практики ЄСПЛ вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують, та міжнародними контактами.
І насамперед, один із злочинів, у яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пов`язаний з умисним позбавленням життя особи похилого віку, вчинене групою осіб, що не зважаючи на презумпцію невинуватості, виправдовує відступ суду від принципу поваги до особистої свободи, зважаючи на суспільний інтерес та резонанс справи. Оскільки сторони користуються рівними правами у судовому процесі, суд повинен виходити не тільки з принципів особистої недоторканості особи, поки її вина не доведена та не встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, а й врахувати захист інтересів потерпілих осіб, які переживаючи моральні страждання від протиправних дій обвинувачених, можуть опинитися в явній небезпеці, якщо останні перебуватимуть на волі. До того ж, зважаючи на активну злочинну діяльність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є необхідність вжити превентивні заходи, для запобігання вчиненню ними нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених. І навіть запобіжних захід у виді домашнього арешту не усуває вище перелічені ризики, оскільки особи не мають власного житла, і законного доходу, що унеможливлює виконання такого запобіжного заходу.
Суд зауважує, що від обвинувачених не надходило скарг на їх стан здоров`я, який би ставив під загрозу їх життя, за умови перебування у слідчому ізоляторі.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України - суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 331 КПК України,-

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Черкаської обласної прокуратури про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) діб - задовольнити.

Продовжити раніше обраний відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 14 серпня 2020 року включно.

Продовжити раніше обраний відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 14 серпня 2020 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим та надіслати на адресу ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» - для виконання.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області у строки, встановлені чинним КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_11