№ 336/5755/16
пр. № 1-кп/336/72/2020
ВИРОК
Іменем України
03 січня 2020 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, освіта базова середня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину за наступних обставин.

19.07.2016 р. приблизно о 14.30 годині ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , підійшов до малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , лівою рукою вхопив його за шию, таким чином утримуючи дитину, умисно наніс потерпілому два удари долонею правої руки в потиличну область голови та обома руками штовхнув ОСОБА_6 , від чого останній впав на лівий бік тулубу на асфальтовану доріжку, чим спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_6 згідно висновку експерта Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судової медичної експертизи» № 3376 від 21.07.2016 р. струс головного мозку, крововилив в потиличній області, садна в потиличній області зліва, в області лівого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 125 ч. 2 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину не визнав, про обставини справи пояснив, що 19.07.2016 року він разом із дружиною близько 15.00 години поїхали з дому, їх малолітній син ОСОБА_9 , 2007 року народження, залишався біля будинку. Невдовзі ОСОБА_10 зателефонував батьку, плакав та казав, що його побили. Повернувшись у двір будинку, ОСОБА_4 побачив, що його син ОСОБА_9 сидить біля під?їзду та плаче, біля нього лежить його пошкоджений велосипед, а на сині були наявні видимі тілесні пошкодження. В цей же час ОСОБА_4 побачив ОСОБА_6 та ОСОБА_11 біля сьомого під?їзду будинку та разом з дружиною побіг за ними, але вони тікали на велосипедах. ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_6 та зняв його з велосипеда, але будь-яких ударів йому не наносив. Потім вони повернулись до сина та ОСОБА_12 розповів, що він катався на велосипеді, коли до нього стали образливо чіплятись ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , яку були старші за віком. Далі ОСОБА_6 вдарив по велосипеду ОСОБА_9 та останній впав, після чого ОСОБА_11 утримував ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 двічі його вдарив. На запитання ОСОБА_4 чому останній побив його сина, ОСОБА_6 нічого не оспорював. Тоді ОСОБА_4 утримував ОСОБА_6 за плечі ззаду та вказав ОСОБА_9 , щоб той також вдарив ОСОБА_6 як той його. ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_6 один чи два рази, але куди саме влучив не пригадує. Далі ОСОБА_6 побіг до своєї бабусі, яка мешкає в четвертому під?їзді, а ОСОБА_13 зателефонувала до поліції. Десь за 3-5 хвилин приїхали поліцейські, які спілкувались із ОСОБА_6 , який при цьому не заперечував того, що побив ОСОБА_9 . До медичного закладу з приводу тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 не звертались, подали до Шевченківського ВП заяву про спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 , але відповіді не отримали та не оскаржували бездіяльність працівників поліції щодо невнесення відомостей до ЄРДР, вважаючи конфлікт вичерпаним.

Також ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_6 останнім часом поводиться агресивно, кидається камінням у місцевих дітей, б?є тих, хто слабший, забирає сумки та інші речі, у зв?язку з чим сусіди неодноразово звертались до поліції, але фактично будь-яких заходів не застосовувалось. Також ОСОБА_4 та інші мешканці звертались і до матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та бабусі ОСОБА_14 , але останні також не вчиняли будь-яких заходів для припинення такої поведінки ОСОБА_6 .

Наполягаючи, що будь-яких ударів ОСОБА_6 не наносив, а лише зняв його з велосипеда та тримав за плечі, після подій жодних тілесних ушкоджень на ОСОБА_6 не було, просив себе виправдати.

Судом в ході судового розгляду досліджені усі докази сторони обвинувачення та захисту, які сторони кримінального провадження вважали за потрібне надати. Потерпілим, законним представником потерпілого та представником потерпілого доказів суду не надавалось.

Так, судом, окрім допиту обвинуваченого, допитано потерпілого, свідків обвинувачення та захисту, експертів, досліджені письмові докази та висновки експерта.

Інших доказів сторонами кримінального провадження, потерпілим, законним представником та представником потерпілого суду не надавалось, про існування таких учасники кримінального провадження не повідомляли.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 , допитаний в присутності законного представника матері ОСОБА_7 , та педагога ОСОБА_15 пояснив, що десь влітку 2016 року, точної дати він не пригадує, він разом із ОСОБА_11 гуляли біля будинку. Також біля будинку катався ОСОБА_9 . Оскільки ОСОБА_9 вигукнув їм: «Бомжи», у них виник конфлікт, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 сміялись з приводу якогось напису на велосипеді ОСОБА_9 , потім ОСОБА_6 кинув ОСОБА_9 в кущі. Коли приїхали ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , то ОСОБА_4 долонею руки вдарив ОСОБА_6 по потилиці, а потім підізвав ОСОБА_9 , якому сказав: «Давид, будешь бить его, как он тебя». ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_6 в живіт та по руці, по голові ударів не наносив. Далі ОСОБА_6 пішов до бабусі, а згодом приїхали поліцейські, яким ОСОБА_6 розповів що трапилось та обіцяв більше нікого не чіпляти. Після того ОСОБА_6 ще деякий час гуляв у дворі, а потім пішов до бабусі. Вночі у нього боліла голова та була блювота, тому наступного дня мати відвезла його до лікарні, де він перебував певний час, а потім вони поїхали на відпочинок на море до м. Бердянськ. Під час відпочинку ОСОБА_6 нормально почувався, до медичних закладів не звертався та не лікувався, вже після повернення мати відвела його до судово-медичної експертизи, де якась жінка його оглянула.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що є дружиною ОСОБА_4 та матір?ю ОСОБА_9 . Певний час вони з ОСОБА_7 дружили, але останнім час ОСОБА_6 став ображати дітей, кидався в них камінням, бити слабших за нього, у зв?язку з чим батьки звертались до ОСОБА_7 , але вона заходів до сина не вживала, також сусіди звертались з заявою до поліції, однак, також заходів вжито не було.

19.07.2016 року свідок разом із ОСОБА_4 поїхали у справах, а ОСОБА_9 залишився гуляти біля під?їзду. Десь за 20 хвилин ОСОБА_9 зателефонував та вказав, що його побили ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_13 та ОСОБА_4 одразу повернулись. Під?їхавши до будинку, свідок побачила, що ОСОБА_9 сидить біля під?їзду та плаче, а ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , побачивши їх автомобіль, тікають. ОСОБА_13 погналась за ОСОБА_11 , але не наздогнала його, а ОСОБА_4 побіг за ОСОБА_6 . Коли свідок повернулась, то побачила, як ОСОБА_4 утримує ОСОБА_6 ззаду за плечі, а ОСОБА_9 наносить ОСОБА_6 удари, 3 або 4. Після цього ОСОБА_13 зателефонувала ОСОБА_7 , повідомивши про конфлікт, але ОСОБА_7 вказала, що приїздити не збирається. В цей час ОСОБА_6 бігав неподалік та викрикував погрози вбити ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_13 зателефонувала до поліції. Коли приїхали поліцейські, вони розмовляли з ОСОБА_6 , який у свою чергу визнавав, що побив ОСОБА_9 , але обіцяв, що такого більше не повториться, внаслідок чого ОСОБА_13 вирішила не звертатись до поліції з приводу побиття сина. Після бесіди поліцейські поїхали, а ОСОБА_6 ввечері цього дня гуляв у дворі та добре почувався. У ОСОБА_9 були гематоми та синці, але до медичного закладу свідок із сином не зверталась. Також внаслідок подій був пошкоджений велосипед ОСОБА_9 та розбита колонка.

23.07.2016 року ОСОБА_13 побачила, що у соціальній мережі «ВКонтакте» на сторінці ОСОБА_6 з`явились фотографії з зображенням ОСОБА_6 на відпочинку у м. Бердянськ.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що є бабусею ОСОБА_6 19.07.2016 року вона перебувала на кухні у своїй квартирі, коли почула шум у дворі. Свідок виглянула у вікно квартири, яка розташована на 4 поверсі четвертого під?їзду, та побачила, як біля сьомого під?їзду ОСОБА_4 тримає ОСОБА_6 за голову руками, після чого свідок вийшла на двір, де стояли ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , які розповіли їй про конфлікт. При свідку ОСОБА_6 ударів ніхто не наносив. ОСОБА_14 зателефонувала доньці ОСОБА_7 , а Бодарі викликали поліцію. Після приїзду поліцейські поспілкувались з усіма, вказували ОСОБА_6 , що так робити не можна. Того дня ОСОБА_6 ночував в квартирі у свідка, яка мешкає в тому ж будинку, але в іншій квартирі ніж ОСОБА_7 . ОСОБА_6 ввечері поскаржився, що у нього болить голова, та свідок дала йому аспаркам та настоянку валеріани. 20.07.2016 року мати ОСОБА_6 відвела його до лікарні, потім вони попрямували до бюро судово-медичної експертизи, а потім ОСОБА_6 був в обласній дитячій лікарні. З лікарні ОСОБА_7 забрала сина під свою відповідальність, бо вони мали путівки на море, де відпочивали десять днів.

Допитаний в присутності педагога ОСОБА_16 неповнолітній свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснив суду, що деякий час він дружив з ОСОБА_6 , але потім ОСОБА_6 почав курити та вживати алкогольні напої, став ображати ОСОБА_9 , а також бити інших дітей, кидався в них камінням та обзивав. 19.07.2016 року ОСОБА_9 катався на велосипеді у дворі будинку, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_11 почали до нього чіплятись та обзивати. Далі ОСОБА_6 штовхнув велосипед, внаслідок чого ОСОБА_9 впав та вдарився. Далі ОСОБА_11 схопив ОСОБА_9 за руки та, завівши їх назад, утримував, а ОСОБА_6 його бив. Після цього ОСОБА_9 зателефонував батькам, які невдовзі повернулись. ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_6 та, покликавши сина, вказав йому: «Бей его, как он тебя». ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_6 один раз в живіт, а потім по плечу та по голові. Потім ОСОБА_6 відійшов до іншого під?їзду та почав кричати, що коли батьків на буде, то він вб?є ОСОБА_9 , після чого приїхали поліцейські, які розмовляли із ОСОБА_6 . Внаслідок дій ОСОБА_6 у ОСОБА_9 були синці на животі, а також боліла рука, яку тримав ОСОБА_11 .

Неповнолітній свідок ОСОБА_11 , допитаний в присутності законного представника матері ОСОБА_17 та педагога ОСОБА_15 , пояснив, що того дня гуляв разом із ОСОБА_6 біля будинку останнього. У них виник конфлікт із ОСОБА_9 , в ході якого ОСОБА_6 вдарив по велосипеду ОСОБА_9 , а ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_6 в живіт, після чого ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_9 . Потім ОСОБА_11 та ОСОБА_6 катались ще деякий час, поки не приїхали батька ОСОБА_9 , та ОСОБА_11 , злякавшись, поїхав звідти, а повернувшись хвилин за 20, побачив ОСОБА_6 , на голові у нього було садно. ОСОБА_6 вказав, що ОСОБА_9 вдарив його в живіт, а ОСОБА_4 дав йому запотиличника. Приблизно через два дні ОСОБА_11 бачив ОСОБА_6 , про те, що ОСОБА_6 лікувався, він не розповідав.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що у 2016 році він працював водієм, того дня привіз хліб до магазину «Смак», перебував біля будинку АДРЕСА_3 бригади, вивантажував товар, коли побачив, як ОСОБА_6 та ОСОБА_11 стягують з велосипеда ОСОБА_9 , а ОСОБА_9 казав: «Отстаньте от меня». Свідок зробив ОСОБА_6 та ОСОБА_11 зауваження та продовжив працювати. Через деякий час свідок вийшов з магазину та побачив, що у дворі стоять поліцейські, ОСОБА_6 , його бабуся ОСОБА_14 , ОСОБА_9 разом із матір?ю. ОСОБА_18 підійшов та запитав, що трапилось, на що йому вказали, що поліцію викликати через те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 побили ОСОБА_9 . ОСОБА_9 стояв заплаканий, на коліні у нього був синець. ОСОБА_14 зателефонувала ОСОБА_7 , однак, остання відмовилась приїздити. Поліцейські пропонували батькам ОСОБА_9 написати заяву до поліції, а ОСОБА_6 в присутності поліцейських вибачався перед ОСОБА_9 та обіцяв, що більше такого не робитиме. Того дня свідок бачив ОСОБА_6 на вулиці десь о 19.00-20.00 годині, останній на стан здоров?я не скаржився.

Щодо ОСОБА_6 свідок повідомив, що на його поведінку часто скаржаться сусіди, останній б?є дітей, забирає у дітей сумки, одного разу при свідку забіг до магазину, відкрив кран баку для води «Кіссон» та побіг. З приводу поведінки ОСОБА_6 мешканці звертались до його матері ОСОБА_7 , до бабусі ОСОБА_14 , а також до Шевченківського ВП, щоб вжили заходів.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що мешкає у квартирі АДРЕСА_4 (другий поверх 7 під?їзд). Влітку 2016 року приблизно о 15.00 годині почув якийсь шум з вулиці, виглянув та побачив як ОСОБА_4 долонею руки дає запотиличника ОСОБА_6 , потім підбіг ОСОБА_9 та намагався також вдарити ОСОБА_6 , але не влучив. Свідок вигукнув: «Что вы делаете?», на що мати ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_6 побив її сина. Також свідок чув, що з приводу поведінки ОСОБА_6 часто виникають конфлікти, оскільки останній б?є інших дітей та кидається камінням.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що мешкає у квартирі АДРЕСА_5 . Мешканці їх будинку неодноразово протягом вже кількох років скаржаться до Шевченківського ВП на поведінку ОСОБА_6 , який описує стіни, знущається над тваринами, нецензурно лається, кидає в дітей камінням, забирає телефони, сумки та інші речі у дітей.

Свідок ОСОБА_21 суду повідомила, що мешкає в будинку АДРЕСА_6 , який розташований поряд з будинком АДРЕСА_3 бригади. Протягом останніх років у ОСОБА_6 постійно виникають конфлікти з іншими дітьми, оскільки ОСОБА_6 ображає інших дітей, забирає у них телефони та інші речі, ламає іграшки. Свідок неодноразово зверталась до матері ОСОБА_22 , однак, остання усі звернення ігнорує, заходів до сина не вживає. На намагання поспілкуватись із самим ОСОБА_6 , останній відповідає нецензурною лайкою.

Свідок ОСОБА_23 пояснила суду, що мешкає в будинку АДРЕСА_6 , який розташований поряд з будинком АДРЕСА_3 бригади. Деякий час тому її молодша сестра почала скаржитись на ОСОБА_6 , який її побив, кидався камінням та потрапив у голову. ОСОБА_6 поводиться агресивно, нецензурно лається. З приводу його поведінки мешканці звертались і до матері, однак, остання не звертає на це уваги, і до поліції з колективним зверненням.

Оцінюючи у сукупності показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд вважає доведеним нанесення ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 одного удару долонею руки в потиличну частину голови, адже саме про це вказували як сам неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 , так і свідок ОСОБА_19 .

З показань самого обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_13 вбачається, що ще 2 чи більше ударів ОСОБА_6 наносив неповнолітній ОСОБА_9 в область живота та руки.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_4 наносив ОСОБА_6 інші удари, штовхав його, стороною обвинувачення суду не надано.

Також судом були досліджені в судовому засіданні письмові докази, надані стороною обвинувачення, стороною захисту, а також витребувані за клопотанням сторони захисту судом.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т. 1 а.с. 92) слідчим Шевченківського ВП 20.07.2016 року о 12.00 годині від ОСОБА_7 прийнято усну заяву, в якій ОСОБА_7 просила притягти до кримінальної відповідальності осіб, які 19.07.2016 року спричинили тілесні ушкодження її сину ОСОБА_6 .

Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_7 стверджувала, що фізичного насильства при скоєні злочину не застосовувалось, будь-яких тілесних ушкоджень нікому не заподіяно, та особу, яка вчинила кримінальне правопорушення вона впізнати не може та нікого у скоєнні злочину не підозрює.

Зазначені твердження засвідчені ОСОБА_7 особисто підписом на написом «составлено верно».

Постановою слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_24 від 21.07.2016 року у кримінальному провадженні № 0003315 від 20.07.2016 року за ст. 125 ч. 1 КК України призначено судову медичну експертизу, проведення якої доручено експертам ЗОБ СМЕ. Для дослідження експертам направлено ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку експерта № 3376 (т. 1 а.с. 89) експертом ОСОБА_25 на підставі постанови слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 21.07.2016 року у кримінальному провадженні № 0003315 проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_6 . Як зазначено у висновку експерта, розпочато проведення експертизи 25.08.2016 року, закінчено 26.08.2016 року.

З тексту висновку вбачається, що первісні відомості взяті експертом ОСОБА_25 з висновку експерта ОСОБА_26 № 2829 від 22.07.2016 року.

За висновком експерта у ОСОБА_6 виявлені струс головного мозку, крововилив з потиличній частині, садна в потиличній частині, в області лівого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили тимчасовий розлад здоров?я. Ці пошкодження утворились від дії тупого (тупих) предметів, давність утворення пошкоджень не суперечить строку, вказаному особою, що освідується.

Відповідно до висновку експерта № 3377Д (т. 1 а.с. 87) експертом ОСОБА_25 на підставі постанови слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 21.07.2016 року у кримінальному провадженні № 0003315 проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_6 . Як зазначено у висновку експерта, розпочато проведення експертизи 25.08.2016 року, закінчено 26.08.2016 року.

З тексту висновку вбачається, що первісні відомості взяті експертом ОСОБА_25 з висновків експерта ОСОБА_26 № 2830Д від 22.07.2016 року та № 2829 від 22.07.2016 року.

За висновком експерта виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження утворились не менш ніж від двох травматичних впливів. Взаєморозташування потерпілого та нападників в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким за умови доступності відповідних ділянок тіла для нанесення ударів.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року за клопотанням захисника судом з КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» Запорізької обласної ради витребувані висновок експерта № 2829 та № 2830Д від 22.07.2016 року.

КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» направлено до суду засвідчені копії вказаних висновків.

Згідно з висновками експерта № 2829, № 2830Д (т. 2 а.с. 90, 93) експертом ОСОБА_26 було проведено огляд ОСОБА_6 , досліджено медичну картку та історію хвороби, але висновків експерт не зробила.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_26 пояснила, що постанови слідчого про призначення експертиз у цьому кримінальному провадженню були передані їй. Вона оглянула дитину та виявила два садна та крововилив, що зафіксувала текстовим файлом на комп?ютері. Далі ОСОБА_26 пішла у відпустку та будь-яких експертних висновків не робила. Висновки експертиз були підготовлені експертом ОСОБА_25 . Чому було вирішено передати матеріали іншому експерту повідомити не може, адже до її компетенції вирішення таких питань не відноситься.

Експерт ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснила, що первісна та додаткова судово-медичні експертизи потерпілого ОСОБА_6 проводились саме нею, у зв`язку з тим, що експерт ОСОБА_26 яка проводила огляд потерпілого, перебувала у відпустці. При проведенні експертизи експерт обстеження потерпілого ОСОБА_6 не проводила, особисто медичну документацію ОСОБА_6 не досліджувала, а ґрунтувалась на відомостях, отриманих з архіву експертної установи.

З листа начальника КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 21.03.2019 року вбачається, що судово-медичні експертизи були розпочаті експертом ОСОБА_26 22.07.2016 року, але у зв?язку з перебуванням експерта ОСОБА_26 з 12.08.2016 року у відпустці, матеріали експертиз були передані керівнику структурного підрозділу для організації їх завершення.

З наданої копії наказу № 303 в.о. начальника КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» від 17.08.2016 року вбачається, що у зв?язку з щорічною основною відпусткою ОСОБА_26 завідувачці відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб ОСОБА_25 наказано організувати завершення висновків експерта № 2829 та 2830Д.

При оцінці доказів суд виходить з положень ст. 337 КПК України, яка вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Так, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З урахуванням вищевикладеного, суд в подальшому надає оцінку доказам у їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, та з урахуванням висловленої оцінки їх учасниками справи та заяви сторони захисту щодо недопустимості окремих з них.

Зокрема, статями 84, 86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як вказує ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Оцінюючи висновки судово-медичної експертизи експерта ОСОБА_28 суд виходить також з наступного.

Відповідно до ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Якщо для проведення експертизи залучається кілька експертів, експерти мають право скласти один висновок або окремі висновки.

Порядок призначення та проведення судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні врегульовані КПК України, Законом України «Про судову експертизу» № 4038 від 25.02.1994 року, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. № 6, Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6.

Статтею 3 Закону України «Про судову експертизу» в редакції, що діяла на момент призначення та проведення судово-медичних експертиз у цьому кримінальному провадженні, вказано, що судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.

До обов?язку судового експерта статтею 12 Закону України «Про судову експертизу» віднесений обов?язок провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Як вказує ст. 13 Закону України № 4038 незалежно від виду судочинства судовий експерт має право ознайомлюватися з матеріалами справи, що стосуються предмета судової експертизи, і подавати клопотання про надання додаткових матеріалів.

Суб`єктами збирання доказів у кримінальному провадження статтею 93 КПК України визначені сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Пунктом 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 експерту заборонено, зокрема, передоручати проведення експертизи іншій особі; самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.
Таким чином експерт, який не є стороною кримінального провадження, не наділений повноваженнями щодо збирання доказів, в тому числі і шляхом їх витребування.
Усі докази, які підлягають дослідженню експертом, надаються експерту виключно тією особою, яка залучила експерта для проведення експертизи.

Тож в даному випадку, оскільки судово-медична експертиза була призначена слідчим, тож виключно слідчий був уповноважений визначати не лише перелік питань, які підлягають вирішенню експертом, а і тих осіб, речі та документи, які мають бути досліджені експертом.

Експерт має право керуватись виключно тими даними та досліджувати тільки ті докази, які йому надані стороною кримінального провадження.

До повноважень експерта чинним законодавством не віднесено опитування осіб та з?ясування у них відомостей щодо часу, обставин та механізму отримання тілесних ушкоджень. Такі відомості мав отримати слідчий, наприклад шляхом проведення допиту потерпілого, проведення слідчого експерименту, тощо, з подальшим направленням відповідних протоколів експерту з зазначенням про це у постанові про призначення експертизи та відповідним формулюванням питань.

Натомість слідчим не надавались експерту будь-які інші документи для проведення експертизи, зокрема, протокол допиту потерпілого або інших осіб. медична картка чи історія хвороби ОСОБА_6 .

З тексту постанов слідчого про призначення первісної та додаткової експертиз (т. 1 а.с. 93, 94) вбачається, що єдиним, що слідчий вважав за доцільне досліджувати для проведення судово-медичних експертиз, був безпосередньо сам потерпілий ОСОБА_6 .

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що потерпілого ОСОБА_6 до 06.09.2016 року не допитували, тож не зрозуміло звідки взялась інформація про дату та час отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Відповідно до положень ст. 290 ч. 12 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Сторона захисту стверджувала, що медична документація, яка досліджувалась експертом ОСОБА_26 при проведенні судово-медичних експертиз, стороні захисту відкрита в установленому порядку не була, а сама документація, яка опинилась у експерта, та виступала первісними матеріалами при проведенні експертиз, отримана невідомо як, але очевидно у незаконний спосіб. Такі доводи сторони захисту стороною обвинувачення не спростовані та підтверджені в ході судового розгляду в повній мірі.
Так, будь-яких відомостей про те, ким саме, на підставі чого та за яких саме обставин у розпорядженні експерта ОСОБА_26 опинились амбулаторна картка ОСОБА_6 та історія його хвороби, суду стороною обвинувачення не надано.

У відповідності до положень ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать, зокрема, відомості, які можуть становити лікарську таємницю.
Відповідно до ст. 39-1, 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801 пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.
З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що слідчий або прокурор з клопотанням до слідчого судді про надання тимчасового доступу до документів, а саме до медичної документації щодо ОСОБА_6 не звертались, такого дозволу в установленому порядку не отримували.
Відсутні і відомості про те, що така картка надавалась законним представником неповнолітнього потерпілого або нею надавалась згода на дослідження документації, яка містить лікарську таємницю.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. N 6 передбачено, що судово-медична експертиза проводиться згідно з постановою особи, що проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді, а також за ухвалою суду.
Особою, що проводить дізнання, слідчим, прокурором, суддею чи судом можуть бути призначені первинна, додаткова та повторна судово-медична експертиза.
Первинна судово-медична експертиза може бути проведена як одним, так і кількома експертами. Необхідність участі кількох експертів визначається особою, що призначила таку експертизу, або начальником бюро судово-медичної експертизи.
З тексту постанов слідчого від 21.07.2016 року вбачається, що слідчим не визначено, що для проведення експертизи необхідна участь кількох експертів.

Зі змісту висновків експертиз не вбачається, що таке рішення приймалось і начальником бюро КУ «ЗОБ СМЕ».

З вищевикладеного випливає, що як повторна, так і додаткова судово-медична експертиза ОСОБА_6 мали проводитись одним експертом.

Чинним законодавством не передбачено того, що один експерт досліджує ті дані, які вказані у постанові про призначення експертизи, а інший експерт без дослідження первісних даних надає експертний висновок, адже це прямо суперечить КПК України, який вказує, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Як вказує п. 3.8 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи проведення експертизи повинно бути закінчене протягом одного місяця з дня отримання від органів дізнання, попереднього слідства або суду всіх необхідних матеріалів.

При перевищенні експертом встановлених строків він повинен дати усне роз`яснення причин затримки начальнику бюро і направити про це письмове повідомлення особі, яка призначила експертизу.

З висновку експерта ОСОБА_26 вбачається, що обстеження ОСОБА_6 проведено 22.07.2016 року, тож експертиза мала бути завершена протягом місяця з цієї дати.

У зв?язку з наданням експерту ОСОБА_26 відпустки та неможливості завершити експертизу протягом місяця, експерт мала усно роз?яснити начальнику КУ «ЗОБ СМЕ» причини неможливості закінчити експертизу у визначений чинним законодавства строк та письмово повідомити про це слідчого Шевченківського ВП, яким призначено експертизу.

У разі передання матеріалів для проведення експертизи іншому експерту, в даному випадку експерту ОСОБА_27 , новий експерт мала проводити експертизу з самого початку, а саме з безпосереднього обстеження потерпілого ОСОБА_6 .

При цьому у разі, якщо експерту ОСОБА_25 для надання висновку було б недостатньо даних, отриманих при обстеженні ОСОБА_6 , та виникла б потреба у дослідженні медичної документації потерпілого, експерт мала звернутись до слідчого з відповідним клопотанням про надання додаткових матеріалів, адже експерт не стороною кримінального провадження, не має права збирати докази у справі та має вивчати виключно ті докази, які стороною кримінального провадження зібрані у порядку, передбаченому чинним законодавством, та надані нею експерту.

Такі висновки суд ґрунтує на п. 2.8 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, який вказує, що при проведенні експертизи судово-медичний експерт має право ознайомлюватись з матеріалами справи, що стосуються експертизи.

Якщо наданих матеріалів недостатньо для вирішення поставлених перед експертом питань, він має право порушувати клопотання перед особою, яка призначила експертизу, про надання додаткових матеріалів та документів, які необхідні для її проведення. Експерт також має право просити особу, яка призначила експертизу, уточнити або пояснити питання, запропоновані йому для вирішення при виконанні експертизи.

Як вже зазначалось вище, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що будьяким учасником кримінального провадження, який має право надавати докази, витребовувалась чи надавалась медична картка ОСОБА_6 , тож не зрозуміло взагалі на підставі яких саме даних експерт ОСОБА_29 , яка не оглядала ОСОБА_6 , не досліджувала медичну документацію, не мала протоколів допиту потерпілого або інших осіб, дійшла висновку про наявність чи відсутність у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, визначила механізм їх заподіяння, тяжкість та давність виникнення.

Як зазначила експерт ОСОБА_27 , експерт ОСОБА_26 , яка проводила огляд ОСОБА_6 , не була основним експертом. Водночас чинне законодавство не поділяє експертів на основних та додаткових, адже експертиза може бути проведена одним або кількома експертами. При цьому кожен з експертів у разі, якщо експертиза проводиться кількома експертами, попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та несе індивідуальну відповідальність саме за свої висновки.

Як вказує п. 2.18 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи підсумки групи експертів у випадках їх одностайної думки підписуються всіма експертами; у разі незгоди між експертами - вони дають окремі підсумки.
Натомість в даному випадку висновок експерта підписаний лише експертом ОСОБА_27 , яка при цьому безпосередньо нічого не досліджувала.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи що експертом ОСОБА_27 безпосередньо не проводилось обстеження потерпілого ОСОБА_6 , не досліджувалась медична документація, а сама медична документація не збиралась та не надавалась експерту будь-яким суб?єктом збирання доказів у кримінальному провадженні, суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що обидві судово-медичні експертизи проведені з істотними порушеннями чинного законодавства, а висновки судово-медичних експертиз № 3376 та № 3377Д є неналежними доказами та не можуть бути використані судом в якості доказів у кримінальному провадженні.

До того ж сам висновок експерта щодо наявності у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень визначеного експертом ступеню тяжкості викликає сумнів у зв?язку з наступним.

Відповідно до Кримінального кодексу України та Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, легке тілесне ушкодження може бути таким що спричиняє короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності; або не спричиняє зазначених наслідків. Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день).
З пояснень неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_14 , історії хвороби ОСОБА_6 , фотографій зі сторінки неповнолітнього ОСОБА_6 , розміщеної в соціальній мережі, які надані стороною захисту, а їх дійсність, авторство та відповідність часу підтверджена законним представником неповнолітнього потерпілого (т. 2 а.с. 121, 122), вбачається, що фактично на лікуванні ОСОБА_6 перебував в період часу з 20 по 22 липня 2016 року, 22 липня 2016 року ОСОБА_6 був виписаний з лікарні, щонайменше з 24.07.2016 року перебував на відпочинку на узбережжі Азовського моря, після чого будь-якого лікування не здійснювалось (доказів протилежного суду не надано).
З дослідженої судом медичної картки ОСОБА_6 вбачається, що 03.08.2016 року будь-яких скарг на стан здоров?я ОСОБА_6 не висловлював.
За таких обставин, враховуючи, що експертом ОСОБА_27 , якою надані висновки щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , безпосередньо не проводилось обстеження потерпілого та не досліджувалась медична документація, настання у ОСОБА_6 тимчасового розладу здоров?я, його тривалість та зв?язок з подіями 19.07.2016 року, не підтверджені взагалі нічим.
При цьому суд враховує те, що за свідченнями самого потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_18 після подій 19.07.2016 року ОСОБА_6 протягом кількох годин до пізнього вечора продовжував перебувати на вулиці, стан його здоров?я не викликав тривоги ані у матері, ані у бабусі, адже вони не помітили будь-яких тілесних ушкоджень на дитині, не викликали швидку медичну допомогу та не звертались до лікарів аж до 11.00 години 20.07.2016 року, коли ОСОБА_7 самостійно відвезла сина до лікарні, а вже 22 липня 2016 року забрала звідти та припинила лікування.
При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину, суд виходить з наступного.
Статтею 337 КПК України визначено, що cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постановлення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та Рішенні по справі "Капо проти Бельгії" № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

З урахуванням вищевикладених висновків суду щодо належності та допустимості доказів, їх оцінки, оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено належними, достатніми та допустимими доказами та поза розумним сумнівом того, що ОСОБА_4 за вказаних в обвинувальному акті обставин завдав ОСОБА_6 удари та штовхнув його, що саме дії ОСОБА_4 мали своїми наслідком тілесні ушкодження, а виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження спричинили тимчасовий розлад здоров?я.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 належить виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1