Справа №591/4467/19 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження 11-п/816/36/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, а також збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми подання голови Зарічного районного суду м. Сум ОСОБА_5 щодо направлення кримінального провадження № 591/4467/19 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України на розгляд іншого суду,

ВСТАНОВИЛА:

27.01.2020 до Сумського апеляційного суду надійшло подання голови Зарічного районного суду м. Сум ОСОБА_7 щодо направлення кримінального провадження № 591/4467/19 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358 КК на розгляд іншого суду, яке обґрунтовано тим, що неможливо утворити склад суду для розгляду цього провадження з урахуванням спеціалізації, оскільки суддя ОСОБА_9 приймав учать у розгляді справи та судове рішення скасоване ухвалою апеляційного суду, суддям ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задоволені відводи та самовідводи, а у суддів колегії з розгляду цивільних та адміністративних справ ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 відсутня відповідна спеціалізація щодо розгляду проваджень кримінального судочинства.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши подання голови суду, колегія суддів вважає, що подання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи яких здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, а згідно ст. 125 Основного Закону судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічне положення міститься і у ч. 1, 4 ст. 17 глави 1 розділу ІІ ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», згідно якого судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Єдність системи судоустрою забезпечується, крім іншого: 1) єдиними засадами організації та діяльності судів; 3) обов`язковістю для всіх судів правил судочинства, визначених законом; 5) обов`язковістю виконання на території України судових рішень.

Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. У випадках, визначених законом, а також за рішенням зборів суддів відповідного суду може запроваджуватися спеціалізація суддів з розгляду конкретних категорій справ (ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно ч. 1 ст. 1 КПК, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, а згідно ч. 1 ст. 32 цього Кодексу кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Провівши системний аналіз законодавства України, колегія суддів приходить до висновку, що у районному суді є достатня кількість суддів, з числа яких можливо зборами суддів встановити відповідну спеціалізацію суддям, а саме визначити для цієї мети суддів ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (або одного з них), так як спеціалізація суддів визначається окремо для кожного суду зборами суддів цього суду, а інші судді цього суду, які здійснюють розгляд цивільних і адміністративних проваджень, не звільняється автоматично від виконання обов`язків судді першої інстанції, в тому числі і від здійснення ними повноважень із розгляду кримінальних проваджень.

Крім того, як зазначено вище, закон передбачає можливість запровадження спеціалізації суддів судів першої інстанції лише щодо розгляду конкретних категорій справ і не встановлює механізму спеціалізації щодо розгляду у цілому кримінальних, цивільних та адміністративних проваджень, а також справ про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів наголошує, що зміна територіальної юрисдикції є виключенням із загального (основного) правила, згідно якого кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, і лише за певних, чітко визначених у законі обставин і виключно апеляційним судом у межах його юрисдикції, а не зборами суддів чи головою місцевого суду. Ці повноваження апеляційного суду є дискреційними на підставі ч. 2 ст. 34 КПК, оскільки поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного тощо.

Що стосується повноважень зборів суду, то останні, хоча і на свій розсуд, але (колегія суддів знову наголошує) з обов`язковим урахуванням вимог кримінального процесуального законодавства України, визначають спеціалізацію суддів з врахуванням необхідності забезпечення завдань цього місцевого суду, передбачених ст. 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», а зміст та форма кримінального провадження у цьому випадку повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК), що не дотримано головою суду. При цьому згідно ч. 2 ст. 126 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» діяльність органів суддівського самоврядування, до яких відносяться і збори суддів місцевого суду, має сприяти створенню належних організаційних та інших умов для забезпечення нормальної діяльності судів і суддів, утверджувати незалежність суду тощо, а не штучно створювати ситуацію, за якої унеможливлюється розгляд певної категорії кримінальних проваджень, віднесених законом до виключної компетенції цього місцевого суду.

Відповідно ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, крім іншого, є: 9) обов`язковість судового рішення, а згідно ст. 129-1 Основного Закону суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному КПК, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України, у тому числі іншими суддями чи відповідним судом (п. 14 ч. 1 ст. 7 і ч. 2 ст. 21 КПК), а згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом, зокрема, як вже зазначено вище, ч. 2 ст. 34 КПК. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом (ч. 1, 2 і 4 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв`язку з цим, є цілком зрозумілою одна із основних (загальних) засад судочинства це право на повноважний суд, згідно якої ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб, в тому числі і рішення зборів суддів (ч. 1 і 2 ст. 8 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що у Зарічному районному суді м. Сум є достатня кількість суддів для утворення складу суду для розгляду кримінального провадження, а тому вважає за необхідне відмовити голові суду у задоволенні її подання, а матеріали провадження повернути до місцевого суду.

Керуючись ст. 32 і 34 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні подання голови Зарічного районного суду м. Сум ОСОБА_5 щодо направлення кримінального провадження № 591/4467/19 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України на розгляд іншого суду відмовити, а матеріали цього провадження повернути до Зарічного районного суду м. Сум.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3