справа №619/1098/20
провадження №1-кп/619/239/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складі:головуючого суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000833 від 21.06.2019 у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

встановив:
03 квітня 2020 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000833 від 21.06.2019.

06 квітня 2020 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання за участю сторін.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, так як ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати, а саме він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти продовження строків його тримання під вартою заперечував, посилаючись на стан здоров`я, так як страждає від наслідків перенесеної черепно-мозкової травми та травми хребта, має алергічне захворювання. Крім того, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_4 проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченого заперечувала, так як ризики прокурором не доведені. Обвинувачений ОСОБА_5 , крім доньки, має на утриманні батьків, яким також потрібна його допомога, а також за станом здоров`я він не може перебувати в умовах ізоляції.

Суд, заслухавши клопотання та думку осіб, які беруть участь у справі, дійшов до наступного.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом 2 цього Кодесу.
У ст. 178 КПК України вказані обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу і в тому числі однією із обставин є тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , так як доказів про стан здоров`я останнього та про його міцні соціальні зв`язки суду надано не було. Як повідомив сам обвинувачений донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає з матір`ю в Російській Федерації, про матеріальну участь батька у вихованні та забезпеченні дитини доказів також надано не було.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявила клопотання про те, що маються підстави для повернення обвинувального акту прокурору. Обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме: затвердження прокурором обвинувального акта, де підпис прокурора не засвідчений відповідною печаткою; не вказано місце складання та затвердження обвинувального акта; анкетні дані обвинуваченого ОСОБА_5 відображені не в повному обсязі; формулювання обвинувачення ОСОБА_5 продубльовано один в один з висунутої підозри; реєстр матеріалів досудового розслідування доданий до обвинувального акта не містить, як того вимагає закон, повних даних про час проведення кожної процесуальної дії.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заявлене захисником клопотання, посилаючись на те, що формулювання йому обвинувачення має невідповідності та неточності, які не нададуть можливості його якісного захисту від пред`явленого обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 проти заявленого клопотання про повернення обвинувального акта заперечувала, посилаючись на його безпідставність та вважає, що у відповідності до ст.ст. 314, 315 КПК України справа підлягає призначенню для судового розгляду.

Суд у справі приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому п. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.

Як вказують приписи ч. 1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.

Проте, як вбачається з обвинувального акта стосовно ОСОБА_5 формулювання обвинувачення, є неконкретним, маються технічні описки місця скоєння злочину за епізодом від 13.08.2019; посилання на те, що ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 15.01.2020 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід домашній арешт, однак за даними справи обвинувачений ОСОБА_5 тримається під вартою.

За ч. 2 ст. 307 КК України обвинувачення полягає у незаконному виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні чи пересиланні з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчиненому повторно або за попередньою змовою группою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

За реєстром матеріалів досудового досудового розслідування 21.06.2019 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, початок досудового розслідування кримінального провадження №0000833. В заходах забезпечення кримінального провадження вказано як вид заходу ухвала Харківського апеляційного суду від 17.07.2019 про проведення негласної слідчої розшукової дії аудіовідеоконтроль особи. Відомості про те затримувався чи ні ОСОБА_5 13.08.2019 року відсутні в реєстрі. 14.01.2020, тобто лише після скоєння злочину повторно, маються в реєстрі дані про затримання ОСОБА_5 . В реєстрі відсутні відомості про те, які слідчі дії вчинялися у період з 13.08.2019 до 13.01.2020, крім допиту свідка ОСОБА_7 22.09.2019 та проведення експертизи 25.09.2019.

ОСОБА_5 обвинувачується за ч. 2 ст. 307 КК України у незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу та незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, вчиненому повторно. В обвинувальному акті відсутні відомості коли, як і при яких обставинах обвинувачений виробив, виготовив, придбав, зберігав, перевозив чи пересилав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.

Суд погоджується з заявленим захисником клопотанням про повернення обвинувального акта прокурору, так як вищевказане посилання у формулюванні обвинувачення унеможливить зміну обвинувачення в суді стосовно даних обставин, оскільки зміна обвинувачення в суді згідно вимог ст. 338 КПК України передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але не стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
У вказаній нормі кримінального процесуального закону мова йде про можливість зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення під час судового провадження. Крім того, зміна обвинувачення - це право прокурора, яким він в процесі розгляду справи може й не скористатися.
Вказані обставини, згідно КПК України, є обов`язковими вимогами стосовно змісту обвинувального акту та фактичних обставин злочину.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду. (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52, рішення від 25.07.2000 р. у справі «Маточчіа проти Італії» п. 58 та рішення від 20.07.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» п. 34).

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому, відповідно до ч. 5 даної статті цього Кодексу кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 ч. 3 п. 3, 392 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 продовжити по 05 червня 2020 року включно.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору задовольнити.

Повернути прокурору обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1