ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №583/1078/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1411/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115, п.п.9,13 ст.115 КК України
УХВАЛА
Іменем України

13 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.12.2019 стосовно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_9 , який обвинувачується, у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, п.п.9,13, ч.2 ст.115 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів по 24год. 00хв. 31.01.2020 року, із визначенням суми застави у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1152600грн.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст.115, п.п.9, 13, ч.2 ст.115 КК України, за вчинення яких, у разі визнання його винуватим, може бути призначене покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Крім того, суд першої інстанції врахував, що підстави передбачені ст.177 КПК України для продовження запобіжного заходу у тримання під вартою не відпали.
В апеляційній скарзі захисник проситьскасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на 2 місяці за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонити обвинуваченому залишати житло за вказаною адресою щоденно у період з 20-00 години до 09-00 години з покладенням наступних обов`язків:

1)прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3)повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

4)утриматися від спілкування зі свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які заявлені для виклику стороною обвинувачення до суду;

5)не відвідувати місця, визначені судом;

6)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну;

7)носити електронний засіб контролю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисники вказує на те, що рішення суду першої інстанції суперечить фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням КПК України, практики Верховного Суду України, Європейського суду з прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і стороною обвинувачення так і не було надано суду достовірних доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вислухавши доповідь судді, думку сторони захисту, які вважали рішення суду не правомірним і просили задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження строку тримання під вартою (т.1 а.с.37-39), в той час, як обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання за необґрунтованістю (т.1 а.с.41).

Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.

Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке, у разі визнання його винуватими, може бути призначене покарання - довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна і продовжив цей строк на 60 днів по 24год. 00хв. годину 31.01.2020 року, із визначенням суми застави у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1152600грн., в той час, як захисник вказував на відсутність альтернативи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, за переконанням колегії суддів виходить за межі повноваження апеляційного суду на цій стадії і може бути предметом розгляду лише при вирішенні пред`явленого обвинувачення по суті.

Вищенаведені обставини переконують колегію суддів в обґрунтованості висновків суду першої інстанції в необхідності продовження тримання під вартою та крім того вироком від 02.01.2020 ОСОБА_9 засуджено за вчинення інкримінованих йому злочинів до довічного позбавлення волі.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.12.2019 стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді