Єдиний унікальний номер судової справи 192/2318/19
Номер провадження 1-кп/201/637/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2019 року за № 0000655 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоноармійське Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2019 року за № 0000655 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_5 висловив думку про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом. При цьому, зазначив, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення прокурору відсутні, а тому вважав, що жодних перешкод для призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом не має.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав думку прокурора і не заперечував проти призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальний актом.

Захисник ОСОБА_8 висловив думку про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника та вважав за можливе призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданого суду обвинувального акту, колегія суддів приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 , з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч. 2 ст. 1 КПК України, є частиною національного кримінального процесуального законодавства України, визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Отже, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню поряд з іншими обставинами, подія злочину (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно до наданого суду обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, виходячи з викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, ОСОБА_7 інкримінується, що 19 жовтня 2019 року близько 23 години 30 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання, між ним та потерпілим ОСОБА_9 виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого потерпілий схопивши ніж, став погрожувати ОСОБА_7 , який вихопивши з руки ОСОБА_9 ніж, і розуміючи, що з боку останнього загрози для нього не існує, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на протиправне позбавлення життя людини, наніс один удар ножом в область лівої частини грудної клітини потерпілого, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини, не сумісні з життям. Від таких умисних дій ОСОБА_7 20 жовтня 2019 року настала смерть ОСОБА_9 .

Отже, з такого формулювання обвинувачення слідує, що між потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого саме потерпілий взяв в руки ніж і став погрожувати обвинуваченому.

При цьому, органом досудового розслідування у формулюванні обвинувачення взагалі не вказаний мотив інкримінованих обвинуваченому дій, а лише зазначено, що у ОСОБА_7 раптово виник умисел на протиправне позбавлення життя людини, вірогідно, вважаючи, що це і є мотив вчинення злочину.

Разом із цим, саме при такому формулюванні обвинувачення є суперечливим, чи ОСОБА_7 невірно оцінив небезпечність посягання на нього потерпілим ОСОБА_9 , внаслідок чого, перевищив межі необхідної оборони, умисно заподіявши смерть останньому, що, у разі дійсності, передбачає іншу кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 118 КК України, чи діяв з інших мотивів, адже, у разі наявності, корисливого або хуліганського мотиву, такі дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 115 КК України.

Водночас, з формулювання обвинувачення слідує, що інкриміновані ОСОБА_7 події відбувалися 19 жовтня 2019 року, а смерть потерпілого ОСОБА_9 настала наступного дня 20 жовтня 2019 року.

При цьому, органом досудового розслідування не відображені подальші дії та поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 після нанесення потерпілому удару ножом, зокрема, чи залишив обвинувачений місце вчинення злочину, що, у свою чергу, свідчило б про усвідомлення ОСОБА_7 доведення до кінця інкримінованого органом досудового розслідування наміру, спрямованого на позбавлення життя потерпілого, або, навпаки, обвинувачений вживав заходи щодо врятування життя ОСОБА_9 шляхом виклику бригади швидкої медичної допомоги, що має суттєве значення для визначення правильної кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Окрім того, у формулюванні обвинувачення не конкретизований спосіб вчинення злочину і не відображений механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, не сумісних із життям, зокрема, не вказане місце розташування потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно один до одного, як в момент вихоплення обвинуваченим ножа з рук потерпілого, так і в момент нанесення обвинуваченим удару ножом потерпілому.

Таким чином, всупереч вимогам п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення не містить зазначення мотиву та способу (механізму) вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що є предметом доказування і має суттєве значення для визначення правильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Отже, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, яке взагалі не містить таких суттєвих обставин, що підлягають встановленню та доказуванню у кримінальному провадженні, як мотив та спосіб (механізм) вчинення злочину, не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним, як того передбачають наведені вище вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_7 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останньої на захист.

У такому разі, колегія суддів позбавлена можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2019 року за № 0000655 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підлягає поверненню прокурору Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, ст. 291 цього кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2019 року за № 0000655 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України повернути прокурору Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 12 годині 30 хвилин 07 лютого 2020 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3