УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду під час підготовчого судового засідання обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0007216 від 31.10.2016 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ :

18.08.2016 біля 19 год 00 хв, ОСОБА_3 , діючи в групі з ОСОБА_8 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла та володіння особи та не допускає проникнення до нього не інакше як за вмотивованим рішенням суду, маючи умисел на незаконне проникнення до господарства ОСОБА_5 з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, перебуваючи біля хвіртки до входу у господарство останнього, що розташоване за адресою, АДРЕСА_1 , шляхом пошкодження замка даної хвіртки, незаконно, всупереч волі особи, яка на законних підставах проживає у ньому, проник на територію господарства, а також до тамбуру житлового будинку розташованого за вказаною адресою, чим порушив право ОСОБА_5 на недоторканість житла та володіння особи.
Він же, 18.08.2016, біля 19 год 00 хв, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване за адресою, АДРЕСА_1 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, в ході конфлікту, що виник на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс дерев"яною палицею численні удари по тілу ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Своїми діями, які виразились в порушенні недоторканості житла та своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_3 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник подали клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, у зв"язку із закінченням строків давності, оскільки обвинувачений не ухилявся, нових злочинів не вчиняв, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, і з моменту інкримінованих злочинів пройшло понад три роки.
Прокурор просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання за безпідставністю.
Потерпілий та його представник просили відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки обвинувачений протягом довгого часу ухилявся від слідства.
Суд, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт, надані прокурором матеріали провадження та надані стороною захисту матеріали, приходить до наступного висновку.
Відповідно до обвинувального акту від 30.09.2019, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України, і дані події відбулись 18.08.2016.
Як вбачається з витягу № 0007216, 31.10.2017 були внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України.
30.09.2019 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України. В цей же день, даний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування направлений до Рівненського міського суду для розгляду по суті.
Статтею 49 КК передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули певні строки давності, і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК і роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» за вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею цього злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Водночас згідно з ч. 2 ст. 49 КК перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.
Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.
Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.
При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.
Як вбачається з відомостей закордонного паспорта ОСОБА_3 № НОМЕР_1 від 09.08.2016, останній знаходився у р. Польщі із 04.12.2016 по 19.05.2017, 02.09.2017 по 27.08.2018,12.09.2018 по 24.08.2019 та із 10 по 14.10.2019. Тобто на момент внесення відомостей до ЄРДР, ОСОБА_3 перебував на роботі у р. Польщі, а тому не знав про внесення відомостей до ЄРДР відносно нього за вищевказаним статтями.
25.10.2017 повідомлення про підозру ОСОБА_3 за ч.1 ст. 162 та ч. 2 ст. 125 КК України було вручено матері останнього. Однак, у листопаді 2018 оригінал отриманого матір"ю повідомлення про підозру, як помилково вручене не тій особі, повернуто прокурору.
Однак, на той час, підозрюваний вже другий раз виіхав на роботу до р. Польщі. Причому, у цей період він з 27 серпня по 12 вересня 2018 року перебував в Україні, повторно відкривав робочу візу до Польщі, однак жодних претензій до нього зі сторони правоохоронних органів не було.
Як зазначив слідчий у постанові про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_3 від 13.12.2017, місце знаходження останнього не представилось можливим, і згідно повідомлення матері, підозрюваний перебуває у Польщі та прибуде в Україну у вересні 2018 року, і перебуваючи на свободі, переховується від органів досудового розслідування, на виклики до слідчого без поважних причин, передбачених ст. 138 КПК, не з`являється.
Зазначені обставини слідчий визнав достатніми для висновку про ухилення підозрюваного від слідства, оголошення його в розшук і зупинення досудового розслідування .
Водночас надані прокурором матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_3 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства. Так в матеріалах провадження відсутні дані, чи викликався він до слідчого після повідомлення матері про підозру 25.10.2017 в порядку, визначеному ст. 135 КПК, і яким чином було встановлено, що він відсутній за місцем проживання. Крім того не надано доказів щодо приводів підозрюваного до слідчого. Також прокурор не надав до суду жодних відомостей про те, що підозрюваним дійсно не перетинався кордон України. Крім того, із вказаної постанови слідчого слідує, що орган досудового розслідування достеменно знав місце знаходження підозрюваного і час його повернення в Україну.
Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв"язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених ст. 49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Верховний Суд у своїх рішеннях зауважує, що КК пов"язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.
Таким чином, суд приходить до переконання, що надані прокурором матеріали не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення підозрюваним будь-яких дій, спрямованих на ухиленні від слідства, відсутні дані, чи викликався він до слідчого після повідомлення про підозру і яким чином було встановлено, що він відсутній за місцем проживання.
Згідно ч. 2 ст. 12 КК України злочини, передбчені ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України, відносяться до злочинів невеликої тяжкості, і найбільш тяжким покаранням за вказані злочини, є обмеження волі.
За таких підстав, клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв"язку із закінченням строків давності підлягає до задоволенні.
Цивільний позов ОСОБА_10 підлягає залишенню без розгляду
На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284-288 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
Клопотання задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв"язку із закінченням строків давності, а провадження у справі - закрити.
Цивільний позов ОСОБА_5 залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня оголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд .
Ухвала суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1