Справа № 473/424/20
Номер провадження1-кп/473/153/2020
В И Р О К
іменем України

"12" травня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі суду: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську Миколаївської області кримінальне провадження №0001752 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

Сторони кримінального провадження та інші учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисник адвокат ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
потерпіла ОСОБА_8 ,
представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

08.11.2019 року близько 05 години 10 хвилин (в темний час доби), водій ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки "Ореl Vivaro", реєстраційний номер НОМЕР_1 (литовської реєстрації), рухався по вулиці Матросова в місті Вознесенську Миколаївської області, зі сторони провулку Тополиного в напрямку до вулиці Молодіжної, по вологій асфальтованій проїзній частині, при тумані, зі швидкістю 60 км/год. В цей час по вищевказаній вулиці, в районі будинку №237, по зустрічному узбіччю, за напрямком руху автомобіля, що перебував під керуванням ОСОБА_4 , тобто в попутному з ним напрямку, рухався пішохід ОСОБА_10 .

При наближенні до будинку №237, рухаючись в обраному напрямку, водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 2.9 «а», 10.1 та 12.3 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, (далі - ПДР України), а саме: керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, з подальшим виїздом на зустрічне узбіччя, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди у вигляді пішохода ОСОБА_10 , який йшов по зустрічному узбіччю в попутному з автомобілем напрямку, хоча мав таку технічну можливість, в результаті чого допустив наїзд передньою лівою частиною зазначеного автомобіля на пішохода ОСОБА_10 .

В результаті дорожньотранспортної пригоди (далі - ДТП), вищевказаний транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, а пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер у Вознесенській багатопрофільній лікарні.

Докази на підтвердженнявстановлених судом обставин.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, підтвердив факт вчинення злочину при вищевикладених обставинах. Пояснив, що 08.11.2019 року о п`ятій годині керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. На дорозі помітив тварину, тому змінював напрямок руху, потерпілого ОСОБА_10 не побачив та допустив наїзд на останнього. Щиро кається, цивільний позов потерпілої визнає в повному обсязі, вибачився під час судових дебатів, стверджує, що має намір відшкодувати моральну та матеріальну шкоду.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується:

- Поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що 08.11.2019 року її чоловік йшов на роботу. На початку шостої години вона отримала телефонний дзвінок від фельдшера швидкої допомоги із повідомленням про те, що її чоловік потрапив у ДТП та перебуває у комі. В реанімації потерпілий пробув 40 днів та помер. Протягом двох тижнів з моменту ДТП мама обвинуваченого оплачувала лікування ОСОБА_10 , потім посилалась на відсутність коштів. Після поховання надала 10000 грн. Під час досудового розслідування обвинувачений перед потерпілою не вибачався; позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зокрема, вказуючи, що неповнолітня дочка залишилася без батька. Просить суд призначити обвинуваченому суворе покарання.

- Поясненнями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що працює водієм ТДВ «Вознесенськавтотранс». 08.11.2019 року під`їхав до зупинки о 04 годині 55 хвилин, де люди повідомили, що хвилин 5 потому сталася ДТП, чули шум гальм та удар. На місці події побачив на обочині потерпілого. В центрі дороги побачив автомобіль обвинуваченого з розбитою лівою фарою та капотом, пошкодженим склом. Обвинувачений був поряд, від нього відчувався запах алкоголю. Останній карету швидкої допомоги не викликав. Через хвилин 10 приїхала швидка допомога та поліція.

- Протоколом огляду місця події від 08.11.2019 року та фотозображеннями до нього, відповідно до якого виявлено та зафіксовано відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; описано місце огляду, місце розташування автомобіля з пошкодженнями, сліди гальмування (т.1, а.п.119-137);

- Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.11.2019 року, із якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.п.148);

- Результатами алкотестів, зробленими з проміжком часу, відносно ОСОБА_4 , який показав 1,82 та 1,98 проміле (т.1, а.п.147);

- Висновком експерта №641 від 13.12.2019 року, яким встановлено: 1) на момент ДТП ходова частина, робоча гальмівна система, рульове керування автомобіля «ОРЕL VIVARO», р/н НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані; 2) на момент огляду фари головного світла автомобіля «ОРЕL VIVARO», р/н НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані (т.1, а.п.160-164);

- Висновком експерта №642 від 18.12.2019 року, яким встановлено: 1)пошкодження і сліди, що знаходяться в передній лівій частині на автомобілі «ОРЕL VIVARO», р/н НОМЕР_1 , є наслідками контакту автомобіля з об`єктом відповідної міцності, яким може бути тіло людини. Автомобіль контактував з пішоходом лівою бічною частиною переднього бамперу напроти лівої фари головного світла з подальшим закидуванням тіла на вітрове скло; 2) виходячи з розташування зафіксованої слідової інформації, можливо зробити висновок про розташування місця наїзду автомобіля «ОРЕL VIVARO», р/н НОМЕР_1 , на пішохода в районі лівого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля «ОРЕL VIVARO», р/н НОМЕР_1 (т.1, а.п.168-172).

- Висновком експерта №424 від 21.11.2019 року, відповідно до якого, на підставі даних судово-медичного дослідження медичної карти стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_10 , 1964 року народження, зроблені висновки: 1) описані тілесні ушкодження, які виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів) як з обмеженою, так і необмеженою контактуючою поверхнею. Тілесні ушкодження виникли до госпіталізації в лікарню, куди поступив 08.11.2019 року о 05 годині 37 хвилин та відносяться до тяжких по ознаці небезпеки для життя; 3) в момент зіткнення автомобіля з постраждалим, постраждалий знаходився в вертикальному положенні. Вказати чи в момент зіткнення постраждалий йшов, біг, стояв неможливо. Враховуючи наявність закритого перелому зовнішньої щиколотки лівої гомілки, первинний контакт автомобіля з постраждалим найбільш вірогідно був з лівою гомілкою (т.1, а.п.179-182);

- Відповіддю на запит головного лікаря від 08.11.2019 року, якою повідомлено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був госпіталізований до лікарні з діагнозом забій головного мозку тяжкого ступеня. Перелом склепіння та основи черепа, перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки (т.1, а.п.233);

- Протоколом огляду місця події від 17.12.2019 року та фототаблицями до нього, відповідно до якого місцем огляду є приміщення моргу, в якому оглядався труп чоловічої статі та описані рани (т.1, а.п.188-190);

- Висновком експерта №342 від 20.01.2020 року, яким встановлено: 1) смерть ОСОБА_10 настала від відкритої черевно-мозкової травми, смерть могла наступити за 10-12 годин до розтину трупа; 2) тілесні ушкодження виникли від дії тупого, тупих предметів як обмеженою, так і необмеженою контактуючою поверхнею. Тілесні ушкодження виникли до госпіталізації в лікарню, куди поступив 08.11.2019 року біля 05 години 37 хвилин; 3) тілесні ушкодження носять ознаки тяжких; 4) найбільш вірогідно постраждалий в момент зіткнення з автомобілем знаходився в вертикальному положенні. Найбільш вірогідно первинний удар був в ділянку гомілок; 5) між тілесними ушкодженнями та причиною смерті мається прямий причинно-наслідковий зв`язок; 6) при дослідженні етанол не виявлено (т.1, а.п.193-198)

- Висновком експерта №20-23 від 16.01.2020 року, яким встановлено: 1) водію автомобіля «ОРЕL VIVARO», р/н НОМЕР_1 , в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, які викладені в п.п. 12.4, 12.2, 12.3, 10.1 ПДР, а саме: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50км/годину», «в темний час доби і в умовах недостатньої видимості швидкість руху має бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги», «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В діях водія «ОРЕL VIVARO», р/н НОМЕР_1 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 12.4, 12.2, 12.3, 10.1 ПДР. Належним та своєчасним виконанням вимог п.п. 12.3, 10.1 ПДР, водій автомобіля мав би технічну можливість попередити ДТП (т.1, а.п.211-213);

- Довідкою Миколаївського обласного центру з гідрометеорології зафіксовані погодні умови 08.11.2019 року (т.1, а.п. 230);

- Речовими доказами (т.1, а.п. 149-150);

Суд не допускає як доказ надані стороною захисту дані про транспортний засіб, реєстр автотранспортних засобів Литовської Республики, оскільки вони отримані всупереч вимогам ст.159 КПК України щодо тимчасового доступу до речей та документів, та, відповідно до вимог ч.12 ст.290 КПК України, не здійснено їх відкриття.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, так як він грубо порушив п.п. 2.9 «а», 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України. Допущенні порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості злочину, який є необережним, суспільну небезпеку злочину оскільки життя людини є найвищою соціальною цінністю, та обставини скоєного ним кримінального правопорушення, наслідок злочинних дій. Разом з тим, суд враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, рівень культури та освіти, стан здоров`я, його характеристику як особи, який характеризується позитивно, має одну малолітню дитину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, притягується до кримінальної відповідальності вперше. Із досудової доповіді щодо обвинуваченого, складеної представником персоналу органу пробації, вбачається що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим середній, ризик небезпеки для суспільства середній. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Крім того, суд бере до уваги позицію потерпілої, яка просила суд призначити обвинуваченому суворе покарання.

Між іншим, суд враховує положення п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й її ставлення особи до цих порушень та поведінку після вчинення злочину. Так, судом встановлено, що обвинувачений після ДТП, 08.11.2019 року о 06 годині 30 хвилин спочатку відмовлявся від медичного огляду на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння, на стадії досудового розслідування обвинувачений не вибачався перед потерпілою, швидку допомогу на місці події не викликав.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченому повинно бути призначене основне покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд не знаходить підстав для призначення покарання із застосуванням ст.69 та ст.75 КК України.

Крім того, у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зазначається про те, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання. На думку суду, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити додаткове покарання в виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк (т.1, а.п.142).

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без задоволення.
Потерпіла ОСОБА_8 звернулася з цивільним позовом, в якому просила стягнути на свою користь з:
- ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (правонаступник ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус») матеріальну шкоду в розмірі 46 745 грн. 96 коп. (витрати на лікування в розмірі 39 854 грн. 96 коп., витрати на поховання в розмірі 6 891 грн. 00 коп.), моральну шкоду в розмірі 50 076 грн. 00 коп.;
- ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 449 924 грн. 00 коп.
Також потерпіла просила стягнути з ОСОБА_4 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 5 000 грн. 00 коп. (а.п.15-33).
Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_8 визнав повністю.
Водночас, матеріали провадження містять розписку про те, що обвинуваченим сплачено їй 10 000 грн. 00 коп. (т.1, а.п. 227)
Представником відповідача ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» подані заперечення проти цивільного позову ОСОБА_8 (т.1, а.п.67-75). Згідно даних заперечень, представник страхової компанії вказував на безпідставність заявлених ОСОБА_8 до страхової компанії вимог, оскільки останні не випливають з пред`явленого обвинувачення, а ґрунтуються на договірних правовідносинах із страховою компанією, які підлягають ретельному дослідженню, що неможливо здійснити в рамках кримінального провадження. Крім того, вина особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, не встановлена в передбаченому законом порядку на час розгляду цивільного позову. При цьому, просив врахувати, що:
- позивач, з огляду на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є потерпілою, внаслідок чого відсутні підстави для стягнення на її користь витрат на лікування;
- відсутні належні докази щодо понесення позивачем витрат на поховання;
- не встановлено коло осіб, які, відповідно до п.27.3 ст.27 вищевказаного закону мають право на відшкодування своєї частки моральної шкоди (виплата передбаченого законом загального розміру страхового відшкодування - 50 076 грн. 00 коп. здійснюється на їх користь рівними частинами).
Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд приходить до наступного.
Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.1 ст.128 КПК України).

В контексті вказаної статті юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути страхова компанія в випадках, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки виступає такою юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.

Тобто, цивільний позов може бути пред`явлено в межах кримінального провадження до страхової компанії як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають з положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страхової компанії про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року в справі № 465/4621/16-к).

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В даному провадженні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав та вона підтверджена також сукупністю досліджених доказів.

Як встановлено судом, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як володільця автомобіля «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус», правонаступником якого є ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», згідно полісу №ЕР-113625480 від 27.08.2019 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в 200 000 грн. 00 коп., франшизою в 2 000 грн. 00 коп.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України).
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 22-24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі, якщо цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Зокрема, в зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (п.24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
При цьому, потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу, як зазначено в п.1.3 ст.1 вищевказаного закону.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи, потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08.11.2019 року, ОСОБА_10 , внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, з 08.11.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» (реанімаційне відділення), та за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду, в зв`язку з чим не міг нести витрати, пов`язані зі своїм лікуванням. Зазначені витрати понесла його дружина ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер.
Отже, з наведеного слідує, що правові підстави для покладення відповідальності на страхову компанію щодо відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням чоловіка потерпілої, відсутні.

Остання має право на відшкодування обумовлених витрат, відповідно до ст.ст. 23, 1166 ЦК України, безпосередньо із заподіювача шкоди, яким є ОСОБА_4 .

Проте, таких вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_4 не пред`являла.

Відповідно до ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

У ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Позивачем повністю доведено витрати на поховання, зокрема останньою було організовано поховання та понесено витрати на придбання труни, хреста та інших речей для поховальної церемонії на загальну суму 6 891 грн. 00 коп., що підтверджується оригіналом накладної, виданої ФОП ОСОБА_13 від 17.12.2019 року (а.п.33). Зазначена накладна містить інформацію щодо покупця, продавця, найменування товарів, його ціни, кількості, загальної вартості, отже приймається судом як належний доказ на підтвердження обумовлених витрат.

Відповідно до ч.1, п.п. 1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода може полягати у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП смертю потерпілого, за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір й укладений на користь третіх осіб.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
З огляду на надані потерпілої та досліджені під час судового засідання докази, суд вважає, що вона має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що в результаті протиправних дій обвинуваченого їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з втратою близької людини (чоловіка) та їх неповнолітня дочка, ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишилася без батька.
З урахуванням викладеного та виходячи із позиції обвинуваченого, який позов потерпілої визнав та згоден відшкодовувати шкоду, з останнього на користь потерпілої належить до стягнення 449 924 грн.
Вирішуючи позовну вимогу потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на її користь моральної шкоди, суд враховує, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, регулюється вимогами ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до вказаної статті, страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1), відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Між тим, позивачем не зазначено та не надано відповідних доказів щодо кола осіб, які мають право на отримання вказаного відшкодування, що в свою чергу позбавляє суд можливості визначити розмір вказаного відшкодування, належного до стягнення на користь позивача. А тому, позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на її користь моральної шкоди в розмірі 50 076 грн. 00 коп., не підлягає задоволенню.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (т.1, а.п.159, 167, 210)

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з дня його взяття під варту, після звернення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року до виконання після набрання ним законної сили.

Позов потерпілої ОСОБА_8 , пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_4 , - задовольнити повністю.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 449 924 грн. 00 коп.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_8 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 5 000 грн. 00 коп.
Позов потерпілої ОСОБА_8 , пред`явлений до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», - задовольнити частково.
Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вулиця І.Федорова, 32-а, Код за ), на користь потерпілої ОСОБА_8 6 891 грн. 00 коп. матеріальної шкоди.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз №641 від 13.12.2019 року 1256,08 грн.; №642 від 18.12.2019 року 1256, 08 грн; №20-23 від 16.01.2020 року 1570 грн. Всього 4 082, 16 грн.
Скасувати арешт автомобіля «ОРЕL VIVARO», р/н НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів (м. Вознесенськ, Миколаївська область, вул. Київська, буд. №24) та передати його власнику ЗАТ «Diloreta», код підприємства 304297096, адреса реєстрації: вулиця Виенуолио, Вільнюс, Литва, в особі директора ОСОБА_14 , особистий код 2. (т.1, а.п. 250-252).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1