Номер провадження 11-кп/816/93/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників потерпілих адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 серпня 2019 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з неповно-вищою освітою, не одруженого, працюючого менеджером Сумської філії ТОВ «Скантрейд-Україна», мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , в яких не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого:

- обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.08.2019, в частині призначення йому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік скасувати. В іншій частині вирок суду залишити без зміни;

- прокурор у кримінальному провадженні просить вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.08.2019 відносно ОСОБА_10 в частині цивільного позову скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Допитати законних представників малолітніх потерпілих - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та дослідити докази пов`язані з відшкодуванням моральної шкоди.

Ухвалити свій вирок в частині цивільного позову, яким задовольнити позовні вимоги потерпілих та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 80 000 грн на користь законних представників потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вирок просив залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченню за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання за цим законом у виді у виді виправних робіт за місцем роботи на строк 2 роки з відрахуванням із його заробітної плати 10% на користь держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 700 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 у відшкодування моральної шкоди розміром 40 000 грн.

Позовні вимоги до ТОВ СК «Альфа Гарант» про відшкодування матеріальних та моральних збитків залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Департаменту фінансів Сумської ОДА витрати у розмірі 8 414,43 грн, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих.

Стягнуто з ОСОБА_10 витрати, пов`язані із залучення експертів в розмір 3 450 грн на користь держави.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 серпня 2018 року, з автомобіля «ВАЗ-111830», сірого кольору, н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.02.2018 зареєстрований та фактично перебуває у користуванні ОСОБА_8 та зберігається на даний час на території Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Охтирська, 14.

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 серпня 2018 року, з автомобіля «Опель Астра», зеленого кольору, д.н. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 11.07.2015 року зареєстрований та фактично перебуває у користуванні гр. ОСОБА_10 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та зберігається на даний час на території Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Охтирська, 14.

Речовий доказ автомобіль «Опель Астра», зеленого кольору, д.н. НОМЕР_3 та автомобіль ВАЗ-111830», сірого кольору, н.з. НОМЕР_1 , які зберігаються на даний час на території Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Охтирська, 14 вирішено повернути власникам.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_10 посилається на те, що оскаржуваний ним вирок суду є занадто суворим. Суд першої інстанції, призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на 1 рік, не обґрунтував підстави обрання саме цього виду покарання та його строку, а також не врахував обставини справи.

На переконання обвинуваченого суд першої інстанції залишив поза увагою порушення водієм автомобіля ВАЗ-1118 пунктів 12.3, 12.4 та 21.11 ПДР України. Потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на день ДТП виповнилося 10 та 7 років відповідно, проте вони не були забезпечені засобами безпеки під час руху транспортного засобу. Вказує також на неврахування судом першої інстанції того факту, що неповнолітня ОСОБА_13 на час ДТП перебувала на передньому сидінні на руках у матері. Зазначені порушення ПДР України водієм ОСОБА_8 та пасажирами, на думку обвинуваченого, посилили характер та тяжкість травм, які були отримані потерпілими під час ДТП.

Зазначає, що він працює на посаді, яка за трудовими функціями в обов`язковому порядку передбачає наявність водійського посвідчення, а тому як наслідок його буде звільнено з роботи, що в свою чергу унеможливить виконання ним покарання у виді виправних робіт та відшкодування потерпілим завдану шкоду.

Вказує також і на те, що він багато разів пожалкував з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення.

У поданій апеляційній скарзі прокурору кримінальному провадженні ОСОБА_11 посилається на незаконність оскаржуваного вироку в частині часткового задоволення цивільного позову на користь потерпілих та підлягає скасуванню, в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_15 є малолітніми особами, їх законними представниками є батьки, які і звернулись до суду з позовом, так як їх цивільна дієздатність обмежена.

Проте, на переконання прокурора, при ухваленні рішення в оскаржуваній частині, судом першої інстанції допущено помилку та стягнуто грошові кошти на користь малолітніх дітей, які не були позивачами в даному кримінальному провадженні.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Від потерпілого ОСОБА_8 до апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні, в яких вказував на безпідставність посилань обвинуваченого щодо перебування дочки ОСОБА_15 під час руху транспортного засобу на передньому сидінні, так як обоє його дочок перебували на задньому сидінні автомобіля, який не обладнаний пасками безпеку, а тому ПДР України він не порушував, на вказані обставини обвинувачений не посилався ні під час досудового розслідування, ні в суді першої інстанції, та вони не виступали предметом дослідження. Вважає безпідставними посилання обвинуваченого на те, що позбавлення його права керування транспортним засобом унеможливить виконання вирок суду, та на його переконання, призначене покарання є занадто м`яким.

Вказує також і на те, що обвинувачений лише в лютому 2019 року в суді передав 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, та взагалі не цікавився насідками ДТП та станом здоров`я потерпілих, матеріальної допомоги на лікування не надавав.

Потерпілий ОСОБА_8 також не погоджується із доводами прокурора у кримінальному провадженні та вважає, що моральна шкода була завдана саме особам, яким в наслідок ДТП була спричинена. Зазначає, що він та його дружина є законними представниками своїх неповнолітніх дітей, які є потерпілими в даному кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_10 17.08.2018 близько 19 год. в м. Суми, керуючи автомобілем «Опель Астра» д.р.н. НОМЕР_3 , рухаючись по проїзній частині вул. В. Чорновола в напрямку вул. Роменська і доїхавши до перехрестя з вул. Першотравнева, увімкнув лівий покажчик повороту та почав виконувати маневр повороту ліворуч. У момент перетину смуги зустрічного напрямку руху зазначеної вулиці, водій автомобіля «Опель Астра» ОСОБА_10 , знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку і в порушення вимог пунктів 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-111830» д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який в цей час рухався по вказаній смузі в напрямку вул. Іллінська. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Опель Астра» ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забоїв м`яких тканин обличчя, лівої тім`яної ділянки, закритого перелому нижньої третини правої плечової кістки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №735 від 24.10.2018 не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Пасажир автомобіля «ВАЗ-111830» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому зовнішньої щиколотки лівої гомілки без зміщення, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин лівої ділянки», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №736 від 24.10.2018 не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Пасажир автомобіля «ВАЗ-111830» ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому нижньої третини кісток правого передпліччя, закритого перелому середньої третини великогомілкової кістки лівої гомілки», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №737 від 24.10.2018 не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допущені водієм ОСОБА_10 порушення вимог пунктів 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_17 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні підтримала, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 заперечила, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 який підтримав свою апеляційну скаргу і просив вирок суду в частині призначеного судом першої інстанції додаткового покарання змінити, при вирішення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні поклався на розсуд суду, заперечення представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 проти доводів апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_10 у порушенні Правил дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинила потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав в повному обсязі.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 186 КК України, є правильною.

Враховуючи те, що вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_10 в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюють, тому виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про його особу через суворість, є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Засуджений зобов`язаний перетерпіти ті позбавлення й обмеження, які пов`язані із застосуванням до нього покарання. При цьому держава має забезпечити належний захист законних прав та свобод особи, їх обмеження повинно бути належним чином обґрунтовано.

За своєю юридичною значущістю покарання діляться на:

- покарання, які можуть застосовуватися лише як основні (основні покарання);

- покарання, які можуть застосовуватися лише як додаткові (додаткові покарання);

- покарання, які можуть застосовуватися як основні, так і додаткові.

Не зважаючи на розподіл на основні, додаткові та такі, що застосовуються як основні, так і додаткові, усі вони охоплюються загальним поняттям-покарання. Особі, визнаній винною у вчиненні злочину призначається покарання, яке, в тому числі може складатись із основного і додаткового.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Тобто суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен урахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

На переконання колегії суддів, вказаних вимог суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання дотримався в повному обсязі.

Так, призначаючи ОСОБА_10 покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_10 вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, частково відшкодував завдану моральну шкоду і ці обставини відповідно до ст. 66 КК України суд першої інстанції визнав такими, що пом`якшують його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який на обліку у психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, має постійне місце проживання, працює на декількох роботах, де характеризується позитивно, за місцем мешкання характеризується посередньо, сприяв розкриттю злочину, погоджується на задоволення позовних вимог позивачів у відшкодування моральної шкоди, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, із досудової доповіді органу пробації вбачається, що орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства, застосувавши покарання, не пов`язане з позбавленням волі, суд першої інстанції дійшов до висновку про призначення міри покарання у виді виправних робіт за місцем роботи на строк два роки з відрахуванням із його заробітної плати 10% на користь держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

Суд першої інстанції, з наведенням обґрунтованих доводів, не погодився із запропонованою стороною обвинувачення мірою покарання, а саме у виді штрафу розміром 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з тих підстав, що обвинувачений у судовому засіданні стверджував про відсутність коштів на відшкодування збитків у рахунок моральної шкоди на користь потерпілих. Судом першої інстанції відхилено також і запропоноване потерпілими покарання у виді обмеження волі на максимальний строк, так як воно не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Виходячи із засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги конкретні обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов до висновку, що саме виправні роботи сприятиме виправленню та відшкодуванню шкоди потерпілим.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів. Сторонами кримінального провадження судове рішення в частині призначення основного покарання не оскаржують, а тому воно в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіряючи судове рішення в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік та відхиляючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необґрунтованість його призначення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, санкція ч. 1 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове

покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати до особи таке додаткове покарання. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і є правом суду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, та встановлено судом першої інстанції, дана дорожньо-транспортна пригода сталась саме в наслідок грубого порушення обвинуваченим ОСОБА_10 Правил дорожнього руху України, які призвели до спричинення тілесних ушкоджень трьом малолітнім потерпілим. З часу вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення минуло більше року, проте за цей час спричинена потерпілим шкода не була відшкодована, допомоги в лікуванні малолітніх ОСОБА_13 та Аміни ОСОБА_10 не надавав.

Крім того, колегія суддів бере до увагу і думку потерпілих, які в суді першої інстанції наполягали на призначенні ОСОБА_10 найбільш суворого покарання, яке передбачене санкцією статті 286 КК України, проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого категорично заперечують.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України і дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_10 крім основного покарання, ще й додаткове, розмір якого визначив у межах санкції статті, за якою його засуджено.

Щодо доводів обвинуваченого про залишення поза увагою суду порушення водієм ВАЗ 1118 ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, то їх колегія суддів вважає непереконливими, оскільки як встановлено судом першої інстанції та не спростовується сторонами кримінального провадження, дорожньо-транспортна пригода мала місце саме у зв`язку з грубим порушенням обвинуваченим ОСОБА_10 пунктів 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України.

Наявність в діях водія ОСОБА_8 порушень вимог Правил дорожнього руху України, які не перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, не є обставиною, що пом`якшує вину обвинуваченого та не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_10 додаткового покарання.

З приводу посилання обвинуваченого на перебування малолітньої ОСОБА_15 на передньому сидінні на руках у матері, то вони не ґрунтуються на доказах. Більш того, про існування даних обставин обвинувачений під час розгляду справи в суді першої інстанції взагалі не вказував та вони не виступали предметом судового дослідження.

Доказів на підтвердження відшкодування обвинуваченим витрат на лікування потерпілих, на що він вказує, як на пом`якшуючу його вину обставину, інстанційним судам надано не було. Наявність наміру відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану його неправомірними діями, без вчинення будь-яких активних дій, не є обставиною, яка враховуючись судом при призначенні покарання. З часу постановлення оскаржуваного вироку, присуджена до стягнення моральна шкода обвинуваченим в добровільному порядку не відшкодована.

Використання обвинуваченим ОСОБА_10 водійського посвідчення під час виконання професійних обов`язків, не є безумовною підставою для незастосування до нього додаткового покарання.

Наведені ОСОБА_10 у доводах апеляційної скарги обставини, які пом`якшую його вину, а саме: визнання вини, щире розкаяння у вчиненому, часткове відшкодування шкоди, були враховані судом першої інстанції при обранні виду та міри покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування судового рішення в частині вирішення судом першої інстанції цивільного позову ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які діяли в інтересах малолітніх дочок, про відшкодування спричиненої моральної шкоди, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходячи з засад виваженості та справедливості, взяв до уваги думку обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення позовних вимог та часткове відшкодування ОСОБА_10 завданої моральної шкоди по 10 000 грн. на користь обох малолітніх потерпілих, дійшов до висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих по 40 000 грн кожній в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

На переконання колегії суддів, прокурор у кримінальному провадженні, стверджуючи про помилкове стягнення судом першої інстанції на користь малолітніх дітей, які на його думку не були позивачами у даному кримінальному провадженні, неправильно тлумачить норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, частиною 5 статті 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Поняття цивільної правоздатності фізичної особи визначено статтею 25 ЦК України, якою визначено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 59 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Тобто, з вказаних норм вбачається, що здатність мати цивільні права, у тому числі на відшкодування спричиненої моральної шкоди, в разі порушення, у фізичної особи виникає з моменту народження, що малолітніми особами реалізується через їх законних представників.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звертаючись до суду з позовом про стягнення на користь малолітніх дочок ОСОБА_12 та ОСОБА_15 спричиненої їм в наслідок дорожньо-транспортної пригоди обвинуваченим ОСОБА_10 моральної шкоди, діяли саме як законні представники.

За таких обставин, суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, обґрунтовано стягнув моральну шкоду саме на користь малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , яким вона і була спричинена.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора у кримінальному провадженні доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 серпня 2019 року відносно ОСОБА_10 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4