Справа № 152/813/19
В И Р О К
іменем України

27 вересня 2019 року м. Шаргород

Справа №152/813/19

Провадження №1-кп/152/83/19

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилипи-Олександрівські Віньковецького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше судимого 22.12.2004 року Апеляційним судом Хмельницької області за п.п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.296, ч.1 ст.122, ст.395 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років, 07.06.2019 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин,

- у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000176 20.06.2019 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
начальника Шаргородського відділу
Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняє фізичне та психологічне насильство щодо колишнього подружжя колишньої дружини ОСОБА_5 , з якою проживає в одному помешканні в АДРЕСА_1 , зокрема, безпричинно висловлював словесні образи, погрози, нецензурні слова, чим принижував та залякував, заподіявши шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, що призвело до фізичних і психологічних страждань останньої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, негативних переживань, втрати самооцінки та позитивних емоцій, зокрема, будучи двічі притягнутим Шаргородським районним судом Вінницької області до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, зокрема, 07.02.2019 року та 24.04.2019 року, за вчинення, відповідно 30.01.2019 року та 05.03.2019 року домашнього насильства відносно ОСОБА_5 , 18.06.2019 року приблизно о 13 годині 50 хвилин, систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого та потерпілої проживання безпричинно розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якого висловлював у адресу потерпілої образливі нецензурні слова, внаслідок чого потерпіла, побоюючись за своє фізичне здоров`я, змушена була залишити домівку та пішла до сусідки ОСОБА_6 . Проте, ОСОБА_3 , не припиняючи свої протиправні дії, приблизно о 16 годині 30 хвилин 18.06.2019 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розшукуючи колишню дружину ОСОБА_5 , прийшов у будинок ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де продовжив вчиняти психологічне насильство щодо ОСОБА_5 , зокрема, висловлював образи нецензурними словами у адресу останньої, погрожував застосувати відносно ОСОБА_5 фізичне насильство, що призвело до фізичних та психологічних страждань останньої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі втоми, втрати повноцінного сну та відпочинку, до негативних переживань та емоцій, втрати самооцінки.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст.126-1 КК України, зокрема, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

За приписами ч.1 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Виходячи із вимог ст.ст.2, 9 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, при цьому, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений, потерпіла, свідок сторони обвинувачення, досліджені документи, зібрані стороною обвинувачення.

Стороною захисту клопотання про допит свідків чи дослідження доказів не заявлялися, при цьому вказаного права сторона захисту позбавлена судом не була.

Крім того, стороною обвинувачення змінено обвинувачення ОСОБА_3 , про що повідомлено у судовому засіданні та вручено обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням від 05.08.2019 року.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням від 05.08.2019 року, визнав, не заперечував факту вчинення домашнього насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_5 при зазначених у обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням обставинах.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що не оспорює кваліфікацію його дій, яка викладена в обвинувальному акті, зазначив, що розкаюється у вчиненому, повідомив, що виправив свою поведінку, що полягає в тому, що протягом останнього часу перестав вчиняти сварки із потерпілою, не висловлюється в її адресу образливо, не погрожує фізичною розправою.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що перебував у шлюбі з ОСОБА_5 протягом тривалого часу, зокрема, з 1986 року по 2002 рік. Він відбував покарання за вчинення злочинів у виді позбавлення волі і після звільнення з місць позбавлення волі у 2017 році приїхав у с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області, де проживала потерпіла з дітьми, щоб відвідати своїх дітей. Після цього він залишився проживати у с. Калитинка, в будинку, що належить ОСОБА_5 , по АДРЕСА_1 , не вживав спиртного, працював на тимчасових заробітках, отримував доходи, придбав для власного проживання два будинки в с. Калитинка, але ще не оформив право власності. До теперішнього часу він продовжує проживати у будинку потерпілої. Останнім часом він почав систематично вживати спиртні напої протягом дня, у будь-який час доби. Коли він вживає спиртні напої у великих об`ємах, то погано контролює свої емоції та вчинки, коли повертається до місця проживання. Він знає, що ОСОБА_5 є особою з ІІ групою інвалідності, пересувається за допомогою палички, але часто умисно, систематично, вчиняє сварки та конфлікти з нею, ображає, погрожує, нецензурно висловлюється у її адресу, наносив тілесні ушкодження, за що був засуджений Шаргородським районним судом за ч.1 ст.125 КК України. Потерпіла неодноразово йде з дому через вчинення ним насильства щодо неї, то до сусідів, то проживає тимчасово у доньки, а повертається, коли він перестає вживати спиртні напої. Але через деякий час він знову починає вживати спиртні напої і повторно вчиняє насильство щодо потерпілої, оскільки агресію він проявляє тільки у стані сп`яніння. За допомогою до лікаря-нарколога він не звертався, хоча потерпіла пропонувала йому неодноразово свою допомогу в цьому, в тому числі, оплатити за власні кошти придбання необхідних ліків. Він усвідомлює, що своїми діями призвів до того, що ОСОБА_5 морально та фізично страждає, але продовжує умисно вчиняти насильство щодо неї. Потерпіла неодноразово вигонила його з належного їй будинку через вживання спиртних напоїв і вчинення сварок та бійок, але він через певний час повертався. У 2019 році він був кілька разів у судовому порядку притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_5 , зокрема, 07.02.2019 року та 24.04.2019 року, але не зробив для себе належних висновків. 18.06.2019 року він допомагав сусідові по господарству, за що його пригостили, він вживав горілку, приблизно один літр. Коли прийшов додому, то на зауваження ОСОБА_5 про те, що він повернувся у стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 13 годині 50 хвилин, почав кричати до останньої, був агресивний, висловлювався образливо нецензурними словами. ОСОБА_5 пішла з дому, а він ліг спати, а коли прокинувся, то почав її розшукувати. Так, розшукуючи ОСОБА_5 , він прийшов до ОСОБА_6 . Самої потерпілої він в будинку ОСОБА_6 не знайшов, але зрозумів, що остання заховалася там, так як на веранді побачив паличку, за допомогою якої ОСОБА_5 пересувається. Він продовжив уже в присутності ОСОБА_6 кричати в адресу ОСОБА_5 нецензурні слова, але погано пам`ятає, що саме викрикував, так як був у стані сильного алкогольного сп`яніння. Крім того, його ще роздратувала ОСОБА_6 , яка стверджувала, що ОСОБА_5 немає у її будинку, тому він відштовхнув ОСОБА_6 , щоб пройти у будинок, бо вона загородила дорогу, а також відштовхнув дитину останньої, проте, коли дитина почала плакати, то він злякався і пішов додому. Він усвідомлює, що вчинив умисний злочин, просить його суворо не карати.

Крім признання ОСОБА_3 вини, його винуватість у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка суду показала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . З 2002 року вона та ОСОБА_3 розлучені, але протягом останніх трьох років ОСОБА_3 проживає у її будинку в АДРЕСА_1 . Він звільнився із місць позбавлення волі, приїхав до дітей і залишився проживати. Спершу ОСОБА_3 не вживав спиртні напої, допомагав по господарству, а потім почав вживати алкоголь, вчиняти насильство щодо неї, зокрема, обзивав різними образливими принизливими словами, погрожував, бив, у зв`язку із чим вона, побоюючись за своє здоров`я та життя, втікає з власного дому і проживає то у своїх сестер, то у брата, то у доньки, поки ОСОБА_3 не вийде із запійного стану, часто ховається у підвалі в домогосподарстві або у сусідів. Вона неодноразово пропонувала ОСОБА_3 свою допомогу у лікуванні від алкоголізму, зокрема, надати кошти на придбання ліків, але він відмовляється. Також, вона неодноразово вигонила ОСОБА_3 з свого будинку, так як останній має два власні будинки, які сам особисто придбав, але обвинувачений через певний час повертається і продовжує вчиняти щодо неї насильство, кричить, б`є, у зв`язку із чим вона звертається у поліцію. Щодо ОСОБА_3 поліцейськими були складені за її повідомленнями протоколи про адміністративні правопорушення, він поніс адміністративні стягнення, зокрема, 07.02.2019 року та 24.04.2019 року, але не робить для себе висновків, а вона не може проживати у власному будинку, втратила сон, так як боїться спати вночі, змушена жити по чужих домівках, не має нормального відпочинку. ОСОБА_3 висловлюється у її адресу не тільки нецензурними словами, що принижую її гідність та честь, але і різними образливими для неї словами, що призводять до втрати самооцінки, зокрема, «дебільна», «недорозвинута». Так, знаючи, що вона є особою з інвалідністю і пересувається за допомогою палиці, він б`є її по ногах, щоб вона не змогла втікати. Також, ОСОБА_3 не бере у неї грошові кошти особисто, але примушує купувати йому продукти, готувати їжу. Всі такі дії ОСОБА_3 призводять до її фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя. За нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 поніс кримінальну відповідальність за ч.1 ст.125 КК України, зараз відбуває покарання у виді громадських робіт, але 18.06.2019 року вчинив щодо неї домашнє насильство. Так, зранку 18.06.2019 року ОСОБА_3 допомагав сусідові, з яким возив сіно, за що його пригостили спиртним. Коли вона побачила, що ОСОБА_3 перебуває у стані сп`яніння, то попросила, щоб він перестав пити, бо знову почнеться сварка, на що обвинувачений сказав їй дати йому ключі від будинку. Приблизно о 13 годині 50 хвилин 18.06.2019 року вона передавала ОСОБА_3 ключі від будинку, а він в цей час почав ображати її нецензурними словами, голосно кричати, тому, побоюючись того, що останній може її побити, взяла свою палицю, за допомогою якої пересувається, і пішла до племінниці ОСОБА_6 , яка проживає по сусідству, на АДРЕСА_2 , щоб перечекати, поки ОСОБА_3 поспить і прийде до тями. Перебуваючи у ОСОБА_6 , вони сиділи в будинку, дивилися телевізор, коли у вікно вона побачила, що до будинку йде ОСОБА_3 і висловлюється нецензурними словами. Боячись за своє здоров`я, вона заховалася у іншій кімнаті в будинку ОСОБА_6 у шафі, але не встигла заховати своєї палички, яку залишила на веранді. ОСОБА_6 вона попросила не казати ОСОБА_3 , що знаходиться в неї. Коли вона переховувалася в шафі, то почула, що ОСОБА_3 , зайшовши у будинок ОСОБА_6 , викрикував погрози, що коли знайде її, то поб`є, висловлював нецензурні слова. Як вона зрозуміла, ОСОБА_6 не пропустила ОСОБА_3 далі в будинок, а потім вона почула, як кричить малолітня донька ОСОБА_6 . Вона ще деякий час посиділа в шафі, а потім вийшла і побачила, що в будинку ОСОБА_6 нікого не було. ОСОБА_6 з дитиною втекла від ОСОБА_3 до сусідів, після чого ОСОБА_3 пішов додому. Коли вона знайшла ОСОБА_6 , то остання допомогла їй зателефонувати в поліцію. Тільки після приїзду поліцейських вона пішла додому. Але і після цих подій ОСОБА_3 не вгамувався, тому вона змушена була проживати у своєї доньки, так як побоюється за своє життя та здоров`я. Вона дуже хоче проживати у своєму будинку, у спокійній обстановці, але позбавлена такої можливості через домашнє насильство, яке систематично вчиняє щодо неї колишній чоловік. Щодо покарання ОСОБА_3 , покладається на вирішення суду, але просить останнього суворо не карати, так як на теперішній час ОСОБА_3 частково виправив свою поведінку, не ображає її;

- показаннями свідка ОСОБА_6 , яка суду показала, що проживає в АДРЕСА_2 , спільно із цивільним чоловіком та малолітньою дитинною. Потерпіла ОСОБА_5 є її тіткою. 18.06.2019 року приблизно між 14-15 годинами до неї прийшла ОСОБА_5 , яка була нервова і схвильована, сказала, що ОСОБА_3 п`яний, вчиняє сварку, тому вона боїться і втекла до неї. Вона не заперечувала, щоб тітка в неї побула. Коли ОСОБА_5 знаходилася в неї, то її чоловіка вдома не було. Вона положила спати малолітню чотирирічну доньку і дивилася телевізор, коли ОСОБА_5 сказала, що до будинку йде ОСОБА_3 , напевно, що розшукує її. Вона запропонувала ОСОБА_5 заховатися в шафі поміж одягом в іншій кімнаті будинку, а сама намагалася вибігти та заховати палицю, за допомогою якої ОСОБА_5 пересувається і яку залишила у веранді, але не встигла, так як ОСОБА_3 уже зайшов у будинок, побачив палицю, зрозумів, що ОСОБА_5 у будинку, почав кричати, обзивати непристойними словами потерпілу, погрожував, що як знайде ОСОБА_5 , то розправиться з нею. Так як в будинку спала дитина, то вона не пускала ОСОБА_3 в будинок, але він її відштовхнув. В цей час прокинулася донька, почала плакати, так як злякалася, тому вона взяла дитину на руки, але ОСОБА_3 вихопив у неї з рук дитину і кинув. Так як дитина від цього почала кричати, то вона підхопила її і почала тікати з власного будинку до сусідів, кликати на допомогу, але ОСОБА_3 напевно теж злякався, що дитина кричала, а вона кликала на допомогу і пішов по вулиці до себе додому. Потім через деякий час до сусідів прийшла ОСОБА_7 , якій вона допомогла викликати по телефону поліцію. ОСОБА_5 знаходилася у неї вдома до тих пір, поки не прихали поліцейські. ОСОБА_5 неодноразово жалілася їй на те, що ОСОБА_3 обзиває її нецензурними словами, б`є, кілька разів у неї ночувала.

Також, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:

- даними, що містяться у витягу з ЄРДР про внесення повідомлення ОСОБА_5 від 18.06.2019 року про вчинення щодо неї злочину ОСОБА_3 (а.с.54);

- даними, що містяться в рапорті чергового Шаргородського ВП від 18.06.2019 року про надходження заяви від ОСОБА_5 про насильство щодо неї ОСОБА_3 (а.с.55);

- протоколом прийняття заяви потерпілої ОСОБА_5 від 18.06.2019 року про вчинення щодо неї домашнього насильства ОСОБА_3 та про притягнення його до кримінальної відповідальності (а.с.56);

- постановою Шаргородського районного суду від 07.02.2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за те, що 30.01.2019 року повторно протягом року вчинив домашнє насильство щодо колишньої дружини ОСОБА_5 , зокрема, приблизно 14 годині в АДРЕСА_1 , висловлював образи в адресу ОСОБА_5 нецензурними словами, чим завдав шкоди фізичному здоров`ю потерпілої (а.с.57);

- постановою Шаргородського районного суду від 24.04.2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за те, що 05.03.2019 року повторно протягом року вчинив домашнє насильство щодо колишньої дружини ОСОБА_5 , зокрема, приблизно о 18 годині в АДРЕСА_1 , висловлював образи та погрози в адресу ОСОБА_5 , чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої (а.с.58);

- висновком медичного огляду ОСОБА_3 в приймальному відділенні Шаргородської ЦРЛ від 18.06.2019 року за №137, з якого вбачається, що на підставі клінічного огляду лікарем ОСОБА_3 18.06.2019 року встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с.59);

- повідомленням Шаргородського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області від 02.08.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1992 року по 2002 рік, шлюб розірвано 05.09.2002 року (а.с.69).

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
В п.65 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 року (остаточне 06.12.2005 року) у справі «Салов проти України» зазначено, що «Поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; його слід розуміти в значенні Конвенції, а не лише в контексті його визначення в національному праві. Таким чином, його можна визначити як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин…».

Крім того, відповідно до правового висновку Європейського суду з прав людини, викладеного у п.51 рішення у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року, «поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» … п.53, рішення від 10 грудня 1982 року, та «Озтурк проти Німеччини» …, п.53, рішення від 21 лютого 1984 року)».
Виходячи із аналізу вимог п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України та практики ЄСПЛ, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення злочину), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.

Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, свідка, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст.126-1 КК України, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до фізичних, психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняє фізичне та психологічне насильство щодо колишнього подружжя колишньої дружини ОСОБА_5 , з якою проживає в одному помешканні в АДРЕСА_1 , зокрема, безпричинно висловлював словесні образи, погрози, нецензурні слова, чим принижував та залякував, заподіявши шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, що призвело до фізичних і психологічних страждань останньої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, негативних переживань та емоцій, втрати самооцінки, зокрема, будучи двічі притягнутим Шаргородським районним судом Вінницької області до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, зокрема, 07.02.2019 року та 24.04.2019 року, за вчинення, відповідно 30.01.2019 року та 05.03.2019 року домашнього насильства відносно ОСОБА_5 , 18.06.2019 року приблизно о 13 годині 50 хвилин, систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого та потерпілої проживання безпричинно розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якого висловлював у адресу потерпілої образливі нецензурні слова, внаслідок чого потерпіла, побоюючись за своє фізичне здоров`я, змушена була залишити домівку та пішла до сусідки ОСОБА_6 . Проте, ОСОБА_3 , не припиняючи свої протиправні дії, приблизно о 16 годині 30 хвилин 18.06.2019 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розшукуючи колишню дружину ОСОБА_5 , прийшов у будинок ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де продовжив вчиняти психологічне насильство щодо ОСОБА_5 , зокрема, висловлював образи нецензурними словами у адресу останньої, погрожував застосувати відносно ОСОБА_5 фізичне насильство, що призвело до фізичних та психологічних страждань останньої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі втоми, втрати повноцінного сну та відпочинку, до негативних переживань та емоцій, втрати самооцінки.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання самого обвинуваченого, який визнав вину та надав суду визнавальні показання, показання потерпілої, допитаного свідка сторони обвинувачення, досліджені судом документи.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 у обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням від 05.08.2019 року за ст.126-1 КК України суд вважає вірною, а також вважає, що він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ст.126-1 КК України.

Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, тобто в домашньому насильстві, тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 за ст.126-1 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, суд також враховує, що, відповідно до ст.28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Також, відповідно до п.п.3, 6, 8, 14, 17 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
До того ж, п.2 ч.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб: колишнє подружжя.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що ним вчинено умисний злочин проти життя та здоров`я особи потерпілої ОСОБА_5 , яка є особою з ІІ групою інвалідності (а.с.34), тоді як однією із основних засад, передбачених ст.3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ст.126-1 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до обвинувального акту від 05.08.2019 року, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

ОСОБА_3 під час судового розгляду вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, надав показання щодо вчинення ним злочину, зазначив, що щиро кається у вчиненому, проте, на переконання суду, без належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, під впливом повно з`ясованих судом обставин, досліджених доказів, наданих стороною обвинувачення, які викривають його у вчиненні злочину, є чіткими, вагомими, узгодженими між собою, достатніми для висновку про його винуватість і не спростованими обвинуваченим у ході судового розгляду.

На переконання суду, ОСОБА_3 не усвідомив своєї протиправної поведінки та суспільної небезпечності вчиненого ним злочину.

Таким чином, повне визнання винуватості ОСОБА_3 суд не враховує як щире каяття обвинуваченого, тобто як пом`якшуючу покарання обставину.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к, з якого вбачається, що щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди… Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Отже, судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Також, при призначенні покарання суд враховує таку обтяжуючу обставину, як рецидив злочинів, відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України, оскільки, відповідно до ст.34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин, тоді як судимість ОСОБА_3 за вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 22.12.2004 року, яким останній був засуджений за п.п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.296, ч.1 ст.122, ст.395 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років (а.с.60-61), не погашена і не знята в передбаченому законодавством порядку.

Також, відповідно до п.13 ст.67 КК України, суд вважає обтяжуючою покарання обставиною вчинення ОСОБА_3 злочину, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, обставиною, яка, відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.
Частиною 2 ст.67 КК України встановлено, що суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених, в тому числі, у пункті 6, такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.
З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в абз.2 п.6 постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суд, відповідно до вимог ч.2 ст.67 КК України, установивши наявність зазначених, зокрема у пункті 6 ч.1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання.
ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.68).

За місцем проживання в с. Калитинка Шаргородського району Калитинською сільською радою ОСОБА_3 характеризується негативно, як особа, що вживає спиртні напої, вчиняє насильство у сім`ї, щодо якої надходять численні скарги на поведінку та домашнє насильство (а.с.67).

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 23.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, судимість не погашена; після звільнення з місць позбавлення волі у 2017 році не працює, утримується за рахунок тимчасових заробітків, проживає у будинку колишньої дружини, місцем проживання задоволений, змінювати його не бажає; протягом останнього року притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст.173-2, 185, 176 КУпАП; негативно охарактеризований за місцем проживання; не має мотивації до зменшення вживання алкогольних напоїв; висловлює плани на майбутнє бажає змінити свій спосіб життя; має схильність до агресії в стані алкогольного сп`яніння, зокрема, щодо колишньої дружини (а.с.28-30).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення дуже високий, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як дуже високий (а.с.28).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах, пов`язаних з ізоляцією його від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді арешту або позбавлення волі, а також в умовах призначення покарання у виді обмеження волі, оскільки, на думку укладача досудової доповіді, без цілодобового нагляду та контролю за поведінкою обвинуваченого, його виправлення та запобігання вчиненню повторного злочину, неможливе (а.с.28-30).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Абзацом 17 ч.1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Досудова доповідь оголошена головуючим суддею у судовому засіданні 05.08.2019 року.

Представник органу пробації ОСОБА_8 прибув у судове засідання та підтримав досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_9 , який приймав участь у судовому засіданні 05.08.2019 року, обвинувачений ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_5 не висловили зауважень щодо досудової доповіді.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , зокрема, приймає до відома інформацію, що характеризує особу останнього, щодо відсутності намірів і готовності до змін способу свого життя щодо припинення вживання алкогольних напоїв, щодо працевлаштування.

З урахуванням наведених вище обставин суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання у виді арешту.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкцією ст.126-1 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт, або арешту, або обмеження волі, або позбавлення волі.

Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт, так як вважає, що таке покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

Так, суд констатує відсутність у обвинуваченого щирого каяття у скоєному злочині та той факт, що покарання у виді громадських робіт, яке передбачене в санкції ст.126-1 КК України, є надто м`яким, з врахуванням обставин вчинення ОСОБА_3 злочину 18.06.2019 року, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 систематично та умисно вчиняє домашнє насильство, його суперечки та конфлікти з потерпілою є безпричинними, а дії не співмірні з обставинами та обстановкою виниклого між ними 18.06.2019 року конфлікту.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання у виді арешту, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Шаргородського районного суду від 07.06.2019 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин, тобто у період до набрання вироком законної сили, суд приходить до переконання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.71 КК України, якою передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Також, суд виходить із роз`яснень, що містяться в п.25 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року (з наступними змінами) №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких за сукупністю вироків (ст.71КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також

коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до

набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК судам належить

враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути

більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж

невідбута частина покарання за попереднім вироком.

З довідки органу пробації від 09.09.2019 року за №42/26/1399-19 вбачається, що ОСОБА_3 відбув 56 (п`ятдесят шість) годин громадських робіт, а не відбув 144 (сто сорок чотири) години громадських робіт (а.с.104).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Отже, не відбуте ОСОБА_3 покарання за вироком Шаргородського районного суду від 07.06.2019 року у виді 144 годин громадських робіт відповідає 18 дням арешту (а.с.104).

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ст.126-1 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, за якою засудити його до покарання у виді арешту на строк п`ять місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 07.06.2019 року 18 (вісімнадцять) днів арешту і остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді арешту на строк п`ять місяців вісімнадцять днів.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1