31 жовтня 2019 року м. Запоріжжя
В обґрунтування заяви вказує, що арешт накладено необґрунтовано та незаконно, так як заявник не знав про існуюче кримінальне провадження, до нього не були застосовані жодні заходи кримінально-правового характеру, не було повідомлено про підозру.
Представник заявника адвоката ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася. Суду надала заяву про розгляд клопотання за її відсутністю.
Слідчий у судове засідання не з`явилися. Причину не явки не повідомив.
Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя доходить наступних висновків.
Із клопотання про скасування арешту майна та доданих до нього матеріалів вбачається, що арешт майна стосовно ТОВ „ВАРРОН, з об`єктивних причин, внаслідок використання слідчим суддею права на розгляд клопотання у відсутності представника вказаного підприємства, був накладений необґрунтовано.
Так, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За змістом ч. ч. 2-6 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів. В даному випадку арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу;
2) спеціальної конфіскації. В даному випадку арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. Арешт у такому випадку накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому, в даному випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Із ухвали слідчого судді про накладення арешту грошові кошти ТОВ «ВАРРОН» та на суми ліміту ПДВ в системі адміністрування ПДВ в Державній фіскальній службі встановлено, що необхідність накладення арешту орган досудового розслідування обґрунтовував запобіганням можливості його використання, перетворення, а також для упередження спричинення збитків державі.
Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання і наявність на даний час інших підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для подальшої дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
В ході розгляду клопотання не доведено слідчому судді і те, що грошові кошти та суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ по ТОВ „ВАРРОН на які накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення, і що вони відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому правові підстави для арешту з метою збереження речових доказів, відсутні.
Слідчий суддя, враховуючи положення ст. ст. 171, 173 КПК України та оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також можливі негативні наслідки арешту майна для юридичної особи ТОВ „БЕАТРІКС, доходить висновку, що в даному випадку продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження є недоцільним.
Враховуючи те, що у слідчого судді відсутні достатні підстави вважати, що на даний час існує правова підстава для продовження дії арешту грошових коштів та сум ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ ТОВ „ВАРРОН, принципи змагальності та диспозитивності, а також той факт, що орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту, слідчий суддя доходить висновків про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальший арешт.
З огляду на викладене, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2019 року та 22.03.2019 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1