Справа № 438/1254/15-к
Провадження № 1-кп/438/2/2019
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу
02 жовтня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Борислав Львівської області клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора Трускавецького відділу Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Озденіж Рожищенського району Волинської області, проживає зі слів обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце реєстрації АДРЕСА_2 , відповідно до довідки про звільнення з місць позбавлення волі проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 -ч.3 ст.185 КК України,
за участю сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в :
у провадженні суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 -ч.3 ст.185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 25 вересня 2019 року заявив клопотання зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що йому пред`явлено необґрунтоване обвинувачення, яке не підтверджується доказами представленими стороною обвинувачення та досліджені судом. Крім цього, за час утримання під вартою у обвинуваченого погіршився стан здоров`я. У місці попереднього ув`язнення, в якому утримується обвинувачений, відсутні будь-які необхідні медикаменти, обвинуваченому не надається належна медична допомога.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, оскільки 7 жовтня 2019 року термін застосованого запобіжного заходу закінчується. Зазначив, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою обрання запобіжного заходу не зменшились, підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання про зміну запобіжного заходу, просить звільнити його з-під варти, змінивши запобіжний захід на особисте зобов`язання. Вважає, що ризики, заявлених прокурором у клопотанні відсутні; у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу відмовити. Визнає, що не з`являвся на виклики суду із неповажних причин. Зазначає, що з часу перебування у СІЗО УДПСУ в Львівській області в нього погіршився стан здоров`я. Неодноразово звертався у даній установі за медичною допомогою. Проте медичну допомогу не отримав. Зобов`язується, у випадку зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання проживати разом із своєю сім`єю за адресою АДРЕСА_2 та з`являтися на виклики суду.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечила проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи обставини справи, вважає за доцільне змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.
Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як встановлено ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього ж Кодексу.
Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Розглядаючи клопотання про зміну запобіжного заходу чи його продовження для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Заявлене клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу від 25 вересня 2019 року, за згодою сторін судового провадження, було відкладено оскільки судом було задоволено клопотання про витребування письмових доказів щодо стану здоров`я обвинуваченого.
На час розгляду клопотань сторін, ухвала суду установою попереднього ув`язнення не виконана.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України. Звільнений 23 червня 2018 року по відбуттю покарання.
Суд звертає увагу, що обвинуваченим було вчинено злочин відповідно до обставин встановлених вищезазначеним вироком, а саме 30 жовтня 2017 робу, тобто під час розгляду Бориславським міським судом даного кримінального провадження.
Далі, відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000593, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в сховище.
Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Строк дії ухвали про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, а саме з 9 год. 00 хв. 20 червня 2019 року.
Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 08 серпня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Враховуючи те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 7 жовтня 2019 року, а судове провадження не може бути завершено до його спливу, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 слід продовжити з таких підстав.
Обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, має непогашену судимість, на шлях виправлення не став, знову обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, за яке передбачено покарання від трьох до шести років, ухилявся від суду.
Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого щодо відсутності обґрунтованого обвинувачення, оскільки відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.
У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).
При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру». В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
До постановлення ухвали від 21 червня 2019 року про обрання запобіжного заходу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом встановлено, що ОСОБА_3 не був офіційно працевлаштований, постійного джерела доходів та стійких соціальних зв`язків не мав. Крім цього, розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_3 , а також неможливістю доставки його приводом. Зокрема, ухвали суду щодо приводу ОСОБА_3 у судові засідання на 7 грудня 2018 року, 29 січня 2019 року, 7 березня 2019 року, 11 квітня 2019 року та 23 травня 2019 року не виконані у зв`язку з відсутністю обвинуваченого за місцем проживання. В ухвалі також було встановлено, що зазначена неявка обвинуваченого у судові засідання мала системний характер та вказала на ризик переховування обвинуваченого від правосуддя.
Зазначені обставини в сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 1, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд вважає недоцільним застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи останнього та захисника щодо погіршення здоров`я під час утримання у місці попереднього ув`язнення.
З представленої стороною захисту довідки Львівської медичної частини №19 б/н та дати вбачається , що згідно записів медичної картки №474/19 ув`язнений ОСОБА_3 за період перебування в установі з 25 червня 2019 року пройшов необхідні медичні обстеження, про консультований лікарями медичної частини та лікарем окулістом. Встановлено діагноз: аденовірусний конюктивіт обох очей. З приводу захворювання отримав лікування амбулаторно.
Тобто судом не встановлено обставин, що унеможливлюють утримання обвинуваченого ОСОБА_3 у місцях попереднього ув`язнення за станом здоров`я.
За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_3 та тяжкості інкримінованого йому діяння, вік та стан його здоров`я, відсутність медичних протипоказань, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, а також той факт, що розгляд справи розпочато спочатку і не допитано свідків, враховуючи практику Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду Ноймейстер проти Австрії від 27.06.1968 р.), яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, найбільш необхідним і достатнім запобіжним заходом при вказаних у клопотанні обставинах є тримання під вартою, який у повній мірі зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів.
Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_3 під варту та до моменту вирішення вказаних клопотань, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.
Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задоволити, а у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слід відмовити.
Разом із тим, згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Частиною 4 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, з умовою достатньої гарантії виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і не може бути завідомо непомірним для нього, а відповідно ч. 5 ст. 182 цього Кодексу розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчинені тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, при визначенні розміру застави, суд, беручи до уваги суспільну небезпеку злочину, в скоєні якого обвинувачується ОСОБА_3 , його особу, а також беручи до уваги майновий стан, дійшов висновку щодо визначення застави у мінімальному розмірі, а саме 38 420 гривень.
Керуючись положеннями ч.4 ст. 183 КПК України, суд вбачає за необхідне зазначити, що в разі внесення застави на обвинуваченого будуть покладені обов`язки: прибувати за викликом до суду; не відлучатися з м.Борислава без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 177, 178, 182 - 184, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задоволити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Озденіж Рожищенського району Волинської області, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 -ч.3 ст.185 КК України, продовжити на строк до двох місяців до 1 грудня 2019 року.
Розмір застави обвинуваченому ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.5 ст.182 КПК України визначити у сумі 38 420 гривень.
На підставі ст.194 КПК України у разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із м.Борислава без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання. У випадку внесення застави вказані обов`язки покладаються на строк не більше двох місяців.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити начальнику СІЗО УДПСУ в Львівській області для виконання.
На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019.

Головуючий: суддя ОСОБА_1