Справа № 308/9779/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/9779/18, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000924 від 24.07.2018 року про обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Волинської області, Старовижівського району, с. Пародуби, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, одруженого, на утриманні четверо малолітніх дітей, з непогашеною судимістю, 21.10.2016 року на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області звільнений умовно достроково на 2 роки і 1 день,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:

22 липня 2018 року, близько 23 год. 30 хв., ОСОБА_6 , знаходячись на тротуарі, поруч з будинком АДРЕСА_3 , в результаті конфлікту, який виник між ним та потерпілим ОСОБА_4 внаслідок образи потерпілим дружини обвинуваченого громадянки ОСОБА_8 , умисно наніс серію ударів затиснутими в кулак в область обличчя та голови потерпілого ОСОБА_4 , внаслідок чого останній впав на тротуар, після чого ОСОБА_9 продовжив наносити серію ударів взутими ногами в область тулуба потерпілого, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №330 від 09 серпня 2018 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав частково та погодився давати показання. По суті фактичних обставин справи пояснив, що 22 липня 2018 року між ним та потерпілим ОСОБА_4 виник конфлікт, з приводу того, що ОСОБА_4 ображав його дружину, (приставав до неї, пропонував інтим), який переріс в бійку, в ході якої він кулаком наніс декілька ударів в область голови потерпілого, а коли останній впав, то він ногою, ще 2 - 3 рази вдарив потерпілого, в область грудної клітки. Після цього, ОСОБА_4 пішов додому. В той вечір він алкогольні напої не вживав, а ОСОБА_4 знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Під час бійки ОСОБА_4 супротив фактично не чинив, оскільки такий перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. Розпочав бійку він, перший удар наніс він, вцілому удари були нанесені в область голови, тулуба та грудної клітки. Коли потерпілий впав, після удару в кювет, то він наносив удари ногою. На даний час шкоду потерпілому відшкодував. Вважає, що він діяв в стані сильного душевного хвилювання, а тому просить суд перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України.
Не зважаючи на часткове визнання своєї вини ОСОБА_6 , винуватість останнього у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України повністю та об`єктивно доведена і підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у ході судового розгляду наступними доказами.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 дав суду завідомо неправдиві показання, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 384 КК України, що стверджується вироком суду від 21 серпня 2019 року, який набрав законної сили.
В подальшому потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні, в присутності свого адвоката, показав, що покази змінив, оскільки побоюється ОСОБА_6 який через дружину чинив на нього тиск, про що написав суду власноручно заяву. Показав суду, що 22 липня 2018 року, коли він перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, так як випив три пляшки горілки, між ним та ОСОБА_6 виникла суперечка із за того, що він ображав дружину обвинуваченого. Вказані події мали місце спочатку в будинку, де проживає ОСОБА_6 , а в подальшому продовжилися біля бару «Корал», що в с. Сюрте. Вказана суперечка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 наніс йому удари в область голови, а коли він від вказаного удару впав в кювет, то обвинувачений наніс йому декілька ударів ногами в область грудної клітки та тулуба. Оскільки перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, то події пам`ятає слабо, однак точно може ствердити, що бив його лише ОСОБА_6 . Про те, що його били інші особи, він видумав, за що і шкодує. Претензій до обвинуваченого не має, так як ОСОБА_6 відшкодував спричинену йому шкоду.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав суду, що влітку 2018 року, ОСОБА_4 прийшов до нього додому та попросився у нього пожити, так як він посварився зі своєю матір`ю. Він жив у нього 1,5 місяці. Одного дня, ОСОБА_4 вдома не ночував, а прийшовши підранок, то останній був дуже побитим. Через пару годин ОСОБА_4 попросив його викликати швидку, що він і зробив. Тоді ОСОБА_4 розповів йому, що його побив його знайомий, який колись сидів за гратами. ОСОБА_4 стверджував, що його бив лише цей один чоловік. У ОСОБА_4 було побите лице і його дуже болів живіт.
Свідок ОСОБА_11 показав суду, що влітку 2018 року, коли він їхав з дому, то побачив, біля зупинки, що в с. Сюрте скупчення людей. Відбувалася якась бійка. Він призупинився, однак з авто не виходив. Хто саме бився не знає. Це було біля 23 год.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав суду, що 22 липня 2018 року проходячи біля хреста, що в с. Сюрте, він бачив ОСОБА_6 , який стояв навколішки над лежачим ОСОБА_4 і розмова йшла про якісь гроші. Біля них стояв, ще якийсь чоловік, який йому сказав, що все добре. Саму бійку він не бачив. Після цього, він відразу пішов додому.
Від допиту свідка ОСОБА_13 сторона обвинувачення відмовилася, так як неможливо забезпечити явку даного свідка в судове засідання.
Крім показань обвинуваченого, потерпілого та вказаних свідків, винність ОСОБА_6 у скоєному злочині стверджується наступними письмовими доказами по справі:
?висновком судово-психіатричного експерта №113 від.09.08.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 в період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння психічним захворюванням не страждав і не страждає ним у теперішній час. Його дії носили цілеспрямований характер з адекватним мовним контактом з оточуючими. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 не потребує. Ознак алкогольної та наркотичної залежності не виявляє. (а.с. 95-99),

?висновком експерта №330 від 26.07.2018 року, згідно якого при судово-медичній експертизі потерпілого громадянина ОСОБА_4 , а також даних оригіналу історії хвороби Ужгородської ЦРЛ за №3036/193, заповнену на його ім`я, у останнього було виявлено тілесні ушкодження у вигляді тупої травми черева, травматичного розриву тонкого кишківника, розлитий перитоніт, забій грудної клітки, ЗЧМТ, садна та гематоми скулової ділянки. Виникли вищеописані тілесні ушкодження в результаті дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути пальці рук затиснуті в кулак, взуті ноги сторонньої людини, які діяли з прикладанням значної сили по ударному механізму і по своєму характеру вищевказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і укладаються в час і місце події, яка мала місце 22.07.2018 року». (а.с. 100-103),

?згідно листа завідуючого Ужгородського міжрайонного відділення СМЕ від 24.07.2018 року ОСОБА_4 під час поступлення у приймальне відділення ЦРЛ був у вкрай важкому стані, з діагнозом: тупа травма черева, травматичного розриву тонкого кишківника, розлитий перитоніт, забій грудної клітки, ЗЧМТ, садна та гематоми скулової ділянки. Було проведено оперативне втручання лапаратомія з ушиванням розриву тонкого кишківника з послідуючою санацією та дренуванням черевної порожнини. Беручи до уваги характер тілесних ушкоджень, які були виявлені у ОСОБА_4 , згідно правил визначення характеру тілесних ушкоджень затверджених наказом №6 по своєму характеру згідно п. 2.1.3, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння (а.с. 104),

?протоколом проведення слідчого експерименту від 25.07.2018 року, який проведений з участю ОСОБА_6 , та в ході проведення якого, останній добровільно, у присутності понятих, вказує на час, спосіб, місце та обставини спричинення потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (а.с. 105 108),
?оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, що міститься на DVD диску до протоколу слідчого експерименту від 25.07.2018 року, під час трансляції якого видно, як ОСОБА_6 добровільно, без жодного примусу, у присутності понятих, розказує та показує на місце вчиненого злочину, як ним наносилися удари потерпілому, в які ділянки тіла, кількість ударів, їх локацію, при цьому зазначаючи, що «…якби знав, що все так закінчиться, то взагалі би не бив ОСОБА_4 » (а.с.109).

Відповідно до вимог ст. 23 КПК України, суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні. При цьому суд виходить з вимог ст. 62 Конституції України, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинність у вчинені злочинів, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, і що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд надає віри показанням обвинуваченого ОСОБА_6 щодо часу, місця, обставин та обстановки вчиненого злочину, кількості нанесених потерпілому ударів, їх цілеспрямованість та локалізацію, показанням потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколам слідчих дій, висновкам експертиз, оскільки вважає такі належними, достовірними, допустимими та достатніми для доведення винуватості підсудного у скоєному.
Суд оцінює показання ОСОБА_6 в сукупності з іншими доказами по справі, зокрема з показаннями потерпілого ОСОБА_4 , які повністю збігаються щодо дати, часу, місця, обставин та обстановки вчиненого злочину.
Показання ж ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_4 повністю доповнюються дослідженим судом протоколом проведеного слідчого експерименту та відеозаписом до нього, в якому детально відображено не лише події вчиненого злочину, а і в ході проведення якого, ОСОБА_6 добровільно, без жодного примусу, у присутності понятих, розказує та показує на місце вчиненого злочину, як ним наносилися удари потерпілому, в які ділянки тіла, кількість ударів, їх локацію, при цьому визнаючи повністю свою вину та каючись у вчиненому.
Покази ж потерпілого ОСОБА_4 про те, що тілесні ушкодження йому були спричинені ОСОБА_6 повністю підтверджуються показами свідка ОСОБА_10 , якому ОСОБА_4 безпосередньо після отримання тілесних ушкоджень розповідав, що його побив його знайомий, який колись сидів за гратами, і що його бив лише цей один чоловік.
В сукупності покази ОСОБА_6 , та покази потерпілого ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_10 є логічними, послідовними, чіткими, змістовними та такими, що доповнюють одні одних.
Крім цього, показання ОСОБА_6 щодо способу нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та їх локалізація та тілі потерпілого, повністю узгоджуються з дослідженим судом висновком експерта №330 від 26.07.2018 року.
Показами ж свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтверджується місце вчиненого ОСОБА_6 злочину, оскільки такі свідки саму бійку не бачили.
Що стосується показань ОСОБА_6 , що наносячи удари потерпілому він діяв в стані сильного душевного хвилювання, то такі показання суд оцінює критично та вважає їх способом захисту та не інакше як наміром уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Сильним душевним хвилюванням (фізіологічний афект) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікало швидко і бурхливо та певною мірою здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.
Якщо умисне тяжке тілесне ушкодження заподіяно після того, коли стан сильного душевного хвилювання пройшов, дії винного, слід кваліфікувати за ст. 121 КК України.
Як слідує з досліджених в судовому засіданні доказів, ОСОБА_6 під час проведення з його участю слідчого експерименту про стан сильного душевного хвилювання нічого не говорив, і лише в судовому засіданні, під час судових дебатів, ОСОБА_6 обрав такий спосіб захисту, при цьому не вказуючи суду, які саме дії потерпілого призвели до виникнення у нього стану сильного душевного хвилювання.
Крім цього, з встановлених судом обставин вчиненого ОСОБА_6 злочину слідує, що суперечка між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 виникла в будинку, де проживає ОСОБА_6 , а в подальшому продовжилися вже біля бару «Корал», що в с. Сюрте, і саме біля вказаного бару було спричинено потерпілому тілесні ушкодження.
Як ствердили в судовому засіданні, як обвинувачений так і потерпілий, суперечка мала місце із того, що ОСОБА_4 напередодні образив дружину ОСОБА_6 , однак спочатку така суперечки мала місце в будинку, тоді як тілесні ушкодженні потерпілому були спричинені вже на вулиці.
Тобто, вказані обставини виключають наявність у ОСОБА_6 , в момент вчинення злочину - нанесення тілесних ушкоджень, стану сильного душевного хвилювання, оскільки дії обвинуваченого не характеризувалися неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю та швидкоплинністю.
Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, під час вчинення злочину ОСОБА_6 перебував у тверезому стані, тоді як ОСОБА_4 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння і останній не чинив супротив активним діям обвинуваченого, що в свою чергу свідчить про те, що дії ОСОБА_6 носили усвідомлений, цілеспрямований характер, під час якого ОСОБА_6 усвідомлював свої дії та керував ними.
Вказане підтверджується також і висновком судово-психіатричного експерта №113 від 09.08.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 , у період часу який відноситься до інкримінованого йому діяння, ознак психомоторного збудження, не виявляв.
Беручи до уваги в сукупності всі встановлені судом обставини та мотиви вчиненого злочину, за яких ОСОБА_6 свідомо наніс потерпілому ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження, а тому суд приходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 охоплювалися прямим умислом спрямованим саме на посягання на здоров`я особи потерпілого.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Отже, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши та оцінивши кожний доказ на його належність, допустимість, достовірність, а сукупність зібраних доказів на їх достатність і взаємозв`язок, суд приходить поза розумним сумнівом до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином та те, що ОСОБА_6 вчинив даний злочин у період його умовно-дострокового звільнення за злочин передбачений ч.1 ст. 121 КК України.
Поряд з вказаними обставинами, при призначенні покарання суд враховує дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, на утриманні має четверо неповнолітніх дітей, офіційно ніде не працює.
Обставиною, визначеною ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 те, що потерпілий під час судового розгляду не мав до підсудного претензій.
Обставиною, визначеною ст.67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є рецидив злочину.
Враховуючи обставини справи, особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину та на шлях виправлення не став, а вчинив новий, умисний злочин маючи непогашену судимість за попередній злочин, а саме в період умовно-дострокового звільнення, зважаючи на об`єкт вчиненого злочину, яким є життя та здоров`я особи, беручи до уваги підвищену суспільну-небезпечність скоєного злочину, суд приходить до висновку, що підсудному ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на думку суду саме таке покарання буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а саме буде сприяти виправленню засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Поряд з цим, як встановлено ОСОБА_6 засуджений 25.02.2013 року вироком Старовижівського районного суду Волинської області за ч.1 ст. 121 КК України на 6 років і 6 місяців позбавлення волі. (а.с. 66-70).
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 21.10.2016 року ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 25.02.2013 року, на невідбутий строк - 2 роки і 1 місяць.
Відповідно до ч.4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Враховуючи вищенаведене та те, що до ОСОБА_6 було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, і він вчинив новий злочин протягом невідбутої частини покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити остаточне покарання за правилами передбаченими ч.1 ст. 71, ч.4 ст. 81 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 25.02.2013 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 25.07.2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Цивільний позов не заявлено, судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376, 392, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 25.02.2013 року, остаточно призначивши засудженому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 3 (три) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 25.07.2018 року.
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Цивільний позов не заявлено, судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1