ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1638/19 Справа № 175/358/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника цивільного відповідача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріалами кримінального провадження № 0000674 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_10 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Мартинівка Красноградського району Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого водієм в ТОВ «Електра-інжинірінг», розлученого, зареєстрованого за адресою: с. Камянка, Красноградського району, Харківської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 ,задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Електа-Інжинірінг» на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 231 699,75 грн. та кошти, в відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн. 00 коп.
Стягнуто з ТОВ «Електа-Інжинірінг» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 1304 грн. 00 коп. на користь держави витрати на залучення експерта. Також, вирішено долю речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він близько 13.20 годин 30 березня 2015 року, керуючи технічно справним автомобілем «МАЗ-437041-262», державний номер НОМЕР_1 , який належить ООО «Електра-Інжинірінг», рухався зі швидкістю близько 41 км/год зі сторони м. Дніпро по автодорозі «Знаменка-Луганськ-Ізварино» в напрямку м. Підгороднє Дніпровського району Дніпропетровської області в правому ряді руху.
Під`їжджаючи до АЗС «WOG», в районі 220 км +350 метрів, вищезазначеної автодороги ОСОБА_7 , не переконався в безпеці руху, став здійснювати перестроювання на сусідню ліву полосу руху, при цьому виїхав на неї, де позаду нього в цей час рухався автомобіль «Шкода-Октавіа» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , якого він об`єктивно спроможний був виявити. Заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного об`їзду ОСОБА_7 не прийняв, в результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого, ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, як небезпечних для життя, що призвели до смерті.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилось в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи даним автомобілем, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України. Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п. п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті останнього.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити, через недоведеність вини обвинуваченого.
Вважає, що невинуватість обвинуваченого підтверджується показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , схемою ДТП, фото таблицями, відеозаписом, які підтверджують, що обидва автомобілі рухались саме правій смузі до зіткнення та намагались змінити напрям руху.
Вважає, що посилання суду на те, що провина обвинуваченого підтверджується показами потерпілої ОСОБА_9 , не відповідає дійсності, оскільки вона не була безпосереднім свідком ДТП.
На його думку, судом були незаконно відхилені клопотання захисту про визнання недопустимих доказів, про оголошення матеріалів справи, було також залишено без задоволення клопотання про призначення експертиз.
Вважає, що в вихідних даних постанов слідчий навмисно приховав той факт, що у автомобіля «МАЗ» під час руху був ввімкнутий лівий поворот, а у автомобіля «Шкода-Октавія» не ввімкнено ближнє світло фар, що підтверджується відеозаписами з відеокамер спостереження, у зв`язку з чим у висновку комплексної судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи не було враховано ці вихідні дані.
Вважає висновок суду про те, що надані захистом докази не були належним чином відкриті, відповідно до вимог ст. 290 КПК України, не відповідають дійсності, оскільки захисник письмово повідомив сторони кримінального провадження про відкриття доказів від 25.07.2016 року та 17.10.2016 року та надав сторонам ксерокопії цих письмових доказів.
Крім того зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 був допитаний як свідок та брав участь у слідчому експерименті без адвоката, при складанні схеми ДТП він сплутав праву полосу з розгінною, які мають однакову ширину.
Вважає, що суд зобов`язаний був визнати недопустимим доказом пояснення ОСОБА_7 , який спочатку був допитаний як свідок, а надалі був визнаний підозрюваним та обвинуваченим.
Зазначає, що суд констатував порушення вимог ПДР у діях обох водіїв, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, визнавши, що саме вони перебувають у причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками, проте юридичної оцінки діям потерпілого ОСОБА_15 , суд у вироку не надав, та при встановленні фактичних обставин справи визнав винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної події лише ОСОБА_7 . Вважає, що суд не врахував, що потерпілий ОСОБА_15 також порушив правила безпеки руху і його дії перебувають у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної події.
На його думку, показами свідка ОСОБА_12 , встановлено, що той до ДТП знаходився в автомобілі рядом з ОСОБА_7 , нахилив голову вниз та дивився в свій мобільний телефон. Почувши удар в задню частину автомобіля, йому різко по інерції відкинуло голову назад і він побачив, що автомобіль «МАЗ», яким керував ОСОБА_7 рухався в правій полосі, оскільки він чітко бачив справа розгінну полосу, а зліва побачив ліву полосу автодороги. Після удару автомобіль різко розвернувся майже на 90 градусів і він почав рухатись з прискоренням майже перпендикулярно до дороги.
Апелянт посилається, що на момент свідчення ОСОБА_12 , був звільнений з роботи з ТОВ «Електа-Інжинірінг» і ніяким чином не залежав від цивільного відповідача, тому вважає його покази правдивими.
Посилається, що показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 від 20.07.2016 р. встановлено, що він почув удар після спливу його реакції близько 0,50 сек. та побачив обидва автомобілі, які рухались один за одним перпендикулярно до напрямку руху в лівій полосі. Вважає, що зіткнення автомобілів відбулося саме в лівій полосі руху. Але, на думку адвоката, в такому разі в цій полосі не могло бути зіткнення, бо після спливу часу його реакції обидва автомобілі повинні бути чи на роздільному газоні, чи на зустрічній полосі руху. Посилається, що обвинувачення не може ґрунтуватись припущеннях, а що зіткнення скоїлось в лівій полосі руху він, з висновками суду, не згоден.
Свою позицію мотивує схемою ДТП, фотографіями місця ДТП, виконаних як слідчим, так і свідком ОСОБА_14 .. При цьому, згідно показів свідка ОСОБА_14 від 20.07.2016 р. більша частина уламків перебувала в правій і розгінній смузі, а частина заднього правого ліхтаря автомобіля «МАЗ» також знаходилась в правій смузі.
Посилається, що при відтворенні в судовому засіданні третього відеодиску чітко видно, що обвинувачений, керуючи автомобілем «МАЗ» виїхав з АЗС «ВОГ», проїхав по розгінній смузі і перестроївся в праву смугу. У цій же смузі слідкував автомобіль «Шкода Октавія». Вважає, що як на відеозаписі, так і на фототаблицях, видно, що при русі обох автомобілів з лівого боку видно світло - сірі ділянки дороги, що і вказує на одночасний їх рух саме в правій смузі до зіткнення. При такій ситуації в ПДР, на його думку, не обумовлено, хто з учасників руху має перевагу в перестроюванні з правої смуги в ліву. З відео не видно чітко, в якій саме смузі автодороги сталося зіткнення, не видно, що б обидва автомобілі перестроювалися з правої смуги в ліву смугу. Проте, із другого відео видно, що обидва автомобілі намагались змінити напрям руху. Вважає, що суд зробив невірні висновки.
Вважає, що водій автомобіля «Шкода Октавія» ОСОБА_11 , рухаючись на великій швидкості в правій смузі руху, побачив, що на автомобілі МАЗ ввімкнений задній лівий поворот, який автоматично не був відключений при плавному перестроюванні з розгінної полоси на праву полосу, припускав що автомобіль МАЗ не встигне змінити напрямок руху, вирішив об`їхати його через розгінну смугу. Але не впорався з керуванням, скоїв зіткнення з правою задньою частиною автомобіля МАЗ і в результаті чого автомобіль було розвернуто майже на 90 градусів. Вважає, що це був нещасний випадок, що ОСОБА_16 в даній ДТП не винен.
Зазначає, що потерпіла не була очевидцем ДТП, хоча і пояснювала, що коли ще її син знаходився в лікарні та був живий, вона від нього отримала пояснення щодо ДТП.
Вважає, що судом були незаконно відхилені клопотання про визнання недопустимими доказами відповідних документів, а ухвалою суду від 27.03.2017 року, на його думку, безпідставно залишено без задоволення клопотання від 01.04.2016 р. про проведення додаткового слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 для перевірки його показів, наданих на досудовому та судовому слідстві та не задоволено інші клопотання щодо проведення експертиз.
Вважає, що в вихідних даних обох постанов слідчий навмисно приховав той факт, що у автомобіля «МАЗ» під час руху був ввімкнутий лівий поворот, а у автомобіля «Шкода Октавія», в порушення п.9.8 ПДР України не ввімкнено ближнє світло фар. Зазначає, що дані обставини підтверджуються не тільки показами ОСОБА_7 , а і відеозаписами з відеокамер спостереження. У зв`язку з чим, на його думку, у висновку № 1843/1844-15 комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 25.05.2015 р., - не враховані ці вихідні дані.
На його думку висновок суду, викладений у судовому рішенні про те, що надані захистом докази не були належним чином відкриті відповідно до вимог ст. 290 КПК України, не відповідає дійсності, оскільки з дотриманням ч.8 ст.290 КПК України він письмово повідомив сторони кримінального провадження про відкриття доказів від 25.07.2016 р., від 17.10.2016 р. та сторонам надав та надсилав ксерокопії цих письмових доказів.
Вважає, що в порушення вимог Закону суд відмовив в визнанні показів свідка ОСОБА_7 , який надалі слідчим був визнаний підозрюваним і обвинуваченим -недопустимим доказом, що відповідно потягло за собою і похідні докази.
Далі посилається, що в матеріалах кримінального провадження знаходяться певні документи, які на його думку, є похідними від протоколу допиту свідка, оскільки такою слідчою дією на місцевості перевірялися покази ОСОБА_7 як свідка.
Вважає, що суд зобов`язаний був визнати недопустимим доказом первинні покази свідка ОСОБА_7 , який надалі був визнаний підозрюваним та обвинуваченим дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
На його думку, не враховано судом і положень пункту 1.4 ПДР, згідно з якими кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила. Суд залишив поза увагою той факт, що і дії ОСОБА_11 , пов`язані з порушенням ПДР, і також перебувають у причинному зв`язку з наступними наслідками.
Вважає, що суд не врахував, що потерпілий ОСОБА_17 невиконанням зазначених вимог ПДР, порушив правила безпеки руху і його дії перебувають у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної події.
Захист вважає, що вищевказані порушення перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення суду першої інстанції, а призначене покарання є занадто суворим.
Не погоджуючись з вироком суду, представник цивільного відповідача ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок скасувати в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди із ТОВ «Електра-Інжинірінг», ухвалити новий вирок, яким відмовити в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_9 із ТОВ «Електра-Інжинірінг».
В обґрунтування своїх вимог посилається на неповноту судового розгляду, а саме на те, що дослідивши обставини справи, суд невірно оцінив докази.
Вважає, що заявлена потерпілою сума матеріальної шкоди не відповідає чекам, наданим для підтвердження заявлених сум, оскільки сума, яка підтверджується чеками становить 56 675,15 грн., а не 61 807,68 грн. На її думку, стягненню підлягає сума 54 149,53 грн., оскільки саме ця сума була витрачена на лікування.
Крім того, вважає, що сума заявлених збитків за спричинення матеріального збитку за пошкоджений автомобіль становить 167 725,06 грн., однак експертами в справі не встановлено залишкову вартість пошкодженого автомобіля.
Вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги щодо виплати потерпілій матеріальної шкоди в розмірі 500 000 грн. нічим не підтверджені, та позивачем не надано до суду докази сплати судового збору за заявлені позовні вимоги.
Також, вважає, що під час слідства не було встановлено, чи були ввімкнені денні ходові вогні, як того вимагають правила дорожнього руху, а дане питання не з`ясовувалось під час допиту в якості свідка експерта. Крім того, прокурор заявив, що нею було подано клопотання про допит експерта без її участі, в той час як таке клопотання нею не подавалось, про час та розгляд справи її повідомлено не було, і вона була позбавлена можливості задавати експерту питання.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього; прокурора, який вважає вирок законним; прохав апеляційні скарги залишити без змін, позицію потерпілої, яка прохала не задовольняти вказані апеляційні скарги; представника цивільного відповідача, що просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, дослідивши окремі матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

В той же час, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_18 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження ,колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Так, завданням кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, поміж іншого, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або, засуджений і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно із ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ч. 4 цієї норми закону та ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
З огляду на положення ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів, покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Визнаючи ОСОБА_19 винним у вчиненні кримінального правопорушення суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищеперерахованих норм кримінального процесуального закону, зокрема, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та передчасно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до вимог ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається, у разі визнання особи винуватою, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в тій частині, що суд констатував порушення вимог ПДР у діях обох водіїв, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, визнавши, що саме вони перебувають у причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками, проте юридичної оцінки діям потерпілого ОСОБА_15 , суд у вироку не надав та не навів відповідних мотивів прийнятого рішення та при встановленні фактичних обставин справи визнав винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної події лише ОСОБА_7 .
У вироку суд пославсь як на доказ вини ОСОБА_7 на висновок комплексної судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 1843/1844-15 від 25.05.2015 року, з якого вбачається, що в даній дорожній обстановці дії водія автомобілю «МАЗ-437041-262» ОСОБА_7 регламентувались вимогами п.10.1, п.10.3 Правил дорожнього руху України у відповідності з якими, перед маневруванням (перестроюванням) він повинен був надати дорогу попутним транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися, та переконатись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В даній дорожній обстановці, при наданих вихідних даних, водій автомобіля «МАЗ-437041-262» ОСОБА_7 , виконуючи вимоги п.10.1, п.10.3 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти ДТП. В даній дорожній обстановці, при наданих вихідних даних, дії водія автомобіля «МАЗ-437041-262» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.10.1, п.10.3 Правил дорожнього руху України та знаходились у причинному зв`язку з настанням ДТП (т.1 а.п. 79-91).
Однак судом не було надано оцінки діям водія ОСОБА_11 та поза увагою суду залишись, що відповідно до зазначеного висновку експертизі в даній дорожній обстановці водій автомобілю «SKODA OCTAVIA» ОСОБА_11 , здійснюючи рух поза населеним пунктом по дорозі, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, що відокремлені розділювальною смугою, повинен був рухатися зі швидкістю не більш 110км/год, що регламентовано вимогами п.12.6, п.12.9 «б» Правил дорожнього руху України, а з моменту початку зміни напрямку руху автомобіля «МАЗ-437041-262», повинен був сприйняти дорожню обстановку, як небезпечну для руху та негайно вжити заходів до знижєння швидкості аж до зупинки, що регламентовано вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці, при наданих вихідних даних, водій автомобіля «SKODA OCTAVIA» ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти ДТП при виконанні з його боку вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці, при наданих вихідних даних, дії водія автомобіля «SKODA OCTAVIA» ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися у причинному зв`язку з настанням ДТП. (т.1 а.п. 79-91).
Судом першої інстанції не було прийнято до уваги , що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв з`ясування наявності чи відсутності в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.
Під час судового розгляду судом було встановлено , що ДТП сталася за участю двох водіїв транспортних засобів. Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв.
На таку особливість у правозастосуванні орієнтує Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. За певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Таку правову позицію викладено і в постановах Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року (справа № 5-18кс14) та 5 листопада 2015 року (справа № 5-218кс15).
В порушення зазначених вимог закону , суд безпідставно не врахував того, що згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 27 листопада 2015 року № 70/27/20 дії водія автомобіля «Шкода Октавія» ОСОБА_11 не відповідали вимогам п. 12.3, п.п. «г» п. 12.6, п.п. «б» п. 12.9 ПДР і що невідповідність дій останнього вимогам п. 12.3 ПДР з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням події ДТП , в той час , як ретельна перевірка цих обставин має істотне значення для встановлення винуватості ОСОБА_7 та вирішення цивільного позову.
Крім того, без належної оцінки залишилися доводи захисника в судовому засіданні про те, що, на його думку, у вихідних даних постанов про призначення експертиз слідчий навмисно приховав той факт, що у автомобіля «МАЗ» під час руху був ввімкнутий лівий поворот, а в автомобілі «Шкода-Октавія» не ввімкнено ближнє світло фар, що підтверджується відеозаписами з відеокамер спостереження, у зв`язку з чим у висновках комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз не було враховано цих вихідних даних.
Захисником зверталась увага суду першої інстанції на порушення під час проведення досудового розслідування, зокрема щодо неправильно встановлених смуг руху кожного із транспортних засобів безпосередньо перед ДТП , у зв`язку з чим захисником під час судового розгляду було заявлено клопотання про призначення повторної авто-технічної експертизи, яке не було задоволено судом першої інстанції.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано характер порушень, які допустив кожний з водіїв , а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.
На підставі викладеного, суд ухвалив обвинувальний вирок на припущеннях, що є неприпустимим з огляду на положення ч. 3 ст. 373 КПК України та 374 КПК України щодо зазначення у мотивувальній частині доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотивів неврахування окремих доказів, допустивши істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування вироку суду.
Також судом допущено невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_10 щодо прийняття судом не мотивованого рішення в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу з таких підстав.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 129 КПК України, передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.
Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 всебічно не з`ясував усіх обставин при вирішенні цивільного позову, а саме, не перевірив наявність порушень Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_11 , які знаходяться в причинному зв`язку з наслідками ДТП, тим самим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які ведуть до скасування вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
З урахуванням викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у відповідності до ст. 415 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно встановити фактичні обставини справи, дати оцінку здобутим доказам, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити інші доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_10 , дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4