УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000011 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дернівка, Баришівського району, Київської області, громадянина україни, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Любарці, Бориспільського р-у, Київської обл, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого: АДРЕСА_3

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000011 по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185. ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору - скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2019 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000011 по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185. ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору для приведення його у відповідність до вимог закону з врахуванням недоліків, на які вказав суд.

За доводами апеляційної скарги, судове рішення про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд першої інстанції провів підготовче судове засідання за відсутності потерпілих та не з`ясував причин їх неприбуття, що є істотним порушенням та суперечить вимогам КПК України.
Прокурор вказує, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що в обвинувальному акті незрозуміло викладено фактичні обставини та кваліфікації повторності та сукупності злочинів, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Апелянт звертає увагу суду, що положеннями ст. 291 КПК України, визначений вичерпний перелік відомостей, які повинні міститись в обвинувальному акті, а саме: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. При цьому, у поданому до суду обвинувальному акті всі зазначені вимоги дотримано в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що кваліфікуюча ознака повторності крадіжок за кожним злочином вказана в обвинувальному акті.
Прокурор вказує, що твердження суду щодо необхідності викладення в обвинувальному акті фактичних обставин, які вказують на сукупність злочину, зокрема, один злочин вчинено особою як організатором, підбурювачем чи посібником, а інший як співучасником, є необгрунтованими. Так, зі змісту обвинувального акту вбачається, що злочини вчинені у простій співучасті безпосередньо двома особами - співвиконавцями - ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які заздалегідь, до початку злочину, домовилися про їх спільне вчинення, а тому додаткового розмежування ролей осіб під час вчинення злочинів є недоцільним і додаткової кваліфікації із посиланням на ст. 27 КК України не потребується.
В даному випадку сукупність утворюють злочини, передбачені однією і тією ж статтею або частиною статті Особливої частини КК України, які мають різні стадії - закінчений злочин, закінчений замах на злочин і незакінчений замах на злочин.Крім цього прокурор зазначає, що у сформованому обвинуваченні за кожним злочином вказано, що ОСОБА_10 в різний період часу пропонував ОСОБА_6 вчинити злочини, на що останній погоджувався та безпосередньо після вступу в злочинну змову, ними вчинялися злочини, таким чином кожного разу мав місце самостійний умисел, який виникав щоразу перед вчиненням окремого злочину, що вказує на відсутність єдиного умислу на вчинення кількох злочинів та ознаки продовжуваного злочину.
Прокурор в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції в порушення ст. ст. 314, 315 КПК України, якими визначено виключний перелік питань, що підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання, дав оцінку правовій кваліфікації діям ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , що можливо зробити лише під час судового розгляду кримінального провадження.
Крім того апелянт зазначає, що судом безпідставно зроблено висновок, що суть обвинувачення в частині замаху на крадіжку є незрозумілою, обставини, які б давали підстави кваліфікувати дії обвинувачених, як закінчений замах, взагалі не викладені. Разом з тим, всі перелічені судом обставини зазначені в обвинувальному акті.
Щодо доводів суду перешої інстанції, що формулювання обвинувачення та виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень є тотожними, що негативно впливає на судовий розгляд, то прокурор зазначає, що такі висновки суду не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та є помилковими. Крім того, якщо в процесі судового розгляду буде встановлено, що висунуте ОСОБА_12 та ОСОБА_6 обвинувачення є неконкретним та неповним, прокурор вправі уточнити його чи сформулювати нове обвинувачення, змінивши його, в тому числі уточнити правову кваліфікацію злочину.
В апеляційній скарзі прокурор щодо обставин, які обтяжують покарання або їх відсутність зазначає, що обставини, які обтяжують покарання, є об`єктивними та суб`єктивними чинниками, які враховуються судом при призначенні покарання та дозволяють суду забезпечити максимальну індивідуалізацію покарання. Таким чином, підстави, на які послався суд першої інстанції у своїй ухвалі щодо відсутності обставин, які обтяжують покарання, не чинять перешкод для призначення справи до розгляду в судовому засіданні.
Крім цього прокурор звертає увагу на те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_6 не заперечували проти призначення справи до розгляду та пояснили, що визнають свою вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
Відтак прокурор вважає, що вказані судом підстави повернення обвинувального акта є такими, що не відповідають фактичним обставинам вказаного кримінального провадження та не грунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу, потерпілий ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги покладався на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого судового засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається зі змісту обвинувального акта, він містить виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину та формулювання обвинувачення.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вказав, що останнім не в повній мірі дотримані вимоги закону, зокрема не завжди дотримано послідовності викладу подій злочинів, не вказано ознаки повторності, оскільки прокурор кваліфікує кожен епізод, як окремий злочин та сукупності злочинів. Також суд першої інстанції зазначив як на недолік, відсутність вартості майна у викладі обставин щодо незакінченого замаху на крадіжку та закінченого замаху на крадіжку.
З таким висновком суду не погоджується колегія суддів.
Так, в обвинувальному акті вказана кваліфікуюча ознака повторності крадіжок за кожним злочином. Щодо недотримання прокурором послідовності викладу подій злочинів, то апеляційний суд звертає увагу, що положеннями ст. 291 КПК України не передбачена вказана вимога.

Крім того, відповідно до положень ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі тих питань судового провадження, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні.
Щодо недоліків у формулюванні обвинувачення та викладі фактичних обставин кримінальних правопорушень, про які зазначає суд першої інстанції, то колегія суддів звертає увагу, що в обвинувальному акті відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зазначаєються лише ті обставини, які прокурор, слідчий вважають встановленими.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. ст. 36, 40 КПК України, слідчий, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Також, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що відсутність обставин що обтяжують покарання, не чинять перешкод для призначення справи до розгляду.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 21.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України,судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Проте це питання може бути вирішене лише під час судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000011 по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185. ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору, скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3