Дата документу 18.06.2019 Справа№ 331/4028/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/424/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/4028/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.2 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002557, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, одруженого, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , та проживає в АДРЕСА_2 , раніше засудженого:

1) 25.07.2005 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ст.ст. 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

2) 31.08.2006 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

3) 28.03.2007 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 190, ст. 71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 17.09.2008 року, постановою Бердянського міськрайсуда Запорізької області від 09.09.2008 року на підставі ст. 82 КК України позбавлення волі замінено на виправні роботи з утриманням 15 % заробітку, невідбутий строк покарання 8 місяців 6 днів;

4) 23.07.2009 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, звільнений 22.04.2010 року по відбуттю строку покарання;

5) 28.10.2011 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

6) 20.12.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

7) 29.07.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений 17.02.2016 року по відбуттю строку покарання (строк попереднього ув`язнення з 03.02.2012 року по 14.08.2013 року зарахований з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі);

8) 26.12.2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

9) 16.07.2018 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 12.05.2018 року;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2017 року, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2018 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 01 червня 2018 року.

Зараховано в строк відбутого покарання термін перебування під вартою за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 року з 12 травня 2018 року по 31 травня 2018 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану злочином, у сумі 10 000 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, знову вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

28 серпня 2017 року, приблизно о 14 год. 15 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 11 по вул. Запорізькій в м. Запоріжжя, побачив раніше не знайому йому ОСОБА_9 , яка прямувала до місця свого проживання. У цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. ОСОБА_7 , знаходячись біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, підбіг до ОСОБА_9 та шляхом ривку з шиї потерпілої відкрито викрав належне останній майно, а саме ланцюжок із золота 585 проби, вагою 5 грамів, вартістю 4000 гривень; хрестик із золота 585 проби, вагою 6 грамів, вартістю 6000 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 10000 гривень, після чого, утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення злочину зник.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини злочину, доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, вважає, що вирок є незаконним і підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, у зв`язку з тим, що воно не відповідає тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, та у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону, який підлягає застосуванню. На думку апелянта, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 65 КК України. Так, відповідно до ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжких злочинів. Також, при призначенні фактично мінімального покарання, суд не врахував той факт, що ОСОБА_7 раніше сім разів судимий за вчинення корисливих злочинів, в тому числі за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України. Окрім того, після вчинення злочину на території Олександрівського району м. Запоріжжя, ОСОБА_7 скоїв злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Також апелянт зазначає, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вчинений ним 28.08.2017 року. Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 року ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Таким чином, застосування судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя, тобто до вироку, який вже зарахований вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року, є незаконним. При призначенні покарання судом невірно визначений спосіб його призначення. Так, суд застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, при цьому, зазначивши, що покарання призначає за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року, більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права при ухваленні судового рішення у тій частині, в якій його було оскаржено.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю частково досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції при постановленні вироку не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , тому доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання вимогам ст. 65 КК України є слушними.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до ст. 12 КК України злочин, вчинений ОСОБА_7 відноситься до категорії тяжких злочинів, обвинувачений ОСОБА_7 раніше сім разів судимий за вчинення корисливих злочинів, у тому числі й за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, після вчинення злочину на території Олександрівського району м. Запоріжжя, обвинувачений знову скоїв злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви призначення покарання.

Судовою колегією встановлено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вчинений ним 28.08.2017 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 року ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Таким чином, застосування судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 року, тобто до вироку, який вже врахований вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року, є незаконним.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання за сукупністю злочинів за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При призначенні покарання суд першої інстанції невірно визначив спосіб його призначення. Так, суд застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, при цьому зазначивши, що покарання призначає за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У зв`язку з викладеним, враховуючи фактичні обставини провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що необхідним та достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року, більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст. 50 КК України.

Інших істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року, більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4