Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,
представника ТОВ "УКІО БАНК ЛІЗИНГ" - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000501 за апеляційними скаргами прокурора, адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2019 року про відмову в накладенні арешту на майно,,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СУ ГУ Національної поліції у Волинській області ОСОБА_10 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме комбайн зернозбиральний «MASSEY FERGUSON-9690», 2007 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , навантажувач телескопічний «MANITOU MT 932», 2007 року випуску, заводський № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , комбайн зернозбиральний «FENDT 6300C» 2006 року випуску, заводський № НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_7 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 .
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2019 року в задоволенні клопотання слідчого відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали слідчий суддя істотно порушив вимоги ст..370, 372 КПК України, та без будь-якої мотивації та посилань на докази у описовій частині рішення, зробив висновок, що майно, яке пропонується арештувати не відповідає вимогам ст..170 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити повністю.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 27 червня 2019 року адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційних скарг, думку прокурора та представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити, представника ТОВ "УКІО БАНК ЛІЗИНГ" - ОСОБА_9 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарга не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як встановлено апеляційним переглядом, за наслідками розгляду клопотання слідчого слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.
Так з матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2019 року вже було скасовано арешт із майна, що перелічене в клопотанні слідчого, а жодних нових законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на майно і доводили доцільність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий та прокурор не навели.
Крім того суд першої інстанції вірно встановив, що в матеріалах клопотання відсутні будь-які докази того, що вказане майно, яке слідчий в клопотанні вважає речовими доказами, було у встановленому порядку тимчасово вилучене органом досудового розслідування під час проведення слідчих (розшукових) дій, зокрема проведення огляду місця події, а додані до клопотання висновки судових експертів до уваги братися не можуть, оскільки вказані експертизи проведені в межах іншого кримінального провадження (№9999640 від 13 листопада 2014 року), а доказів того, що слідчий у встановленому порядку отримав тимчасовий доступ до документів вказаного кримінального провадження матеріали клопотання не містять.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скаргі прокурора, адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2019 року про відмову в накладенні арешту на майно залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:
Судді: