Справа № 196/724/19
№ провадження 1-кп/196/90/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6
представника служби у справах дітей ОСОБА_7
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості від 31 травня 2019 року, укладену в кримінальному провадженні №0000221 від 01.05.2019 р., яке надійшло до суду з Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області з обвинувальним актом по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, маючого неповну середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
В ніч з 22.04.2019р. на 23.04.2019р. неповнолітній ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння транспортним засобом, відчинив зачинену на металевий засув хвіртку та проник до території повністю огородженого домоволодіння, належного ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 . Переконавшись, що його дії є таємними, ОСОБА_4 підійшов до мопеда марки "Viper Alfha Zs-50F" без реєстраційного номера, червоного кольору, який знаходився на подвір`ї вказаного домоволодіння, усвідомлюючи протиправність своїх дій, викотив вищевказаний мопед за територію даного домоволодіння та отримав реальну можливість розпоряджатись ним на власний розсуд. Своїми діями потерпілому ОСОБА_4 завдав матеріального збитку на суму 3220, 00 грн.
Отже, ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням в інше сховище.
Під час досудового розслідування 31 травня 2019р., підозрюваний ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 та законного представника й прокурор Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості на тих умовах, що підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, під час судового провадження. Потерпілий ОСОБА_8 надав письмову згоду на укладення угоди.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_4 за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ст.69 КК України, а саме у виді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На момент підписання угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 були зрозумілі наслідки укладення такої угоди, викладені у ст.473 КПК України і підстави оскарження обвинувального вироку в апеляційному (п.1 ч.4 ст.394 КПК України) та касаційному порядку (п.1 ч.3 ст.424 КПК України). Крім того, підозрюваним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1,4 пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Просив затвердити зазначену угоду та призначити узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор та захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, посилаючись на те, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України. Законний представник обвинуваченого та представник служби у справах дітей не заперечували проти затвердження угоди.

Крім того, судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст. ст. 468-470, 472 КПК України, відповідає Закону України про кримінальну відповідальність за ч.2 ст. 289 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією цієї статті.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто відповідно до ч.6 ст. 474 КПК України, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.
При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наслідки не виконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Крім того, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, аніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6,7 статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження угоди.
Суд переконався, що в даній угоді відсутні підстави для відмови в її затвердженні, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, учасники підготовчого судового засідання не заперечують проти затвердження даної угоди.
Вид та міра покарання, які узгоджені сторонами, виходячи із вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, а також ураховуючи особу обвинуваченого, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання, згідно характеристики Царичанської селищної ради компрометуючих матеріалів на обвинуваченого не має, відповідає загальним засадам призначення покарання.
При призначені покарання враховано тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжких, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Отже, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні під час підготовчого судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження: прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України і ухвалення обвинувального вироку.
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст. 315, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 472, 474, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 31 травня 2019 р. між прокурором Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому за цією статтею узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
До вступу вироку в законну силу залишити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3768 гривень 00 копійок судових витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Після набрання вироком законної сили речові докази: мопед марки "Viper Alfha-50 F" без державного номерного знаку, який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_8 - залишити законному володільцю; два дискові накопичувачі DVD-R 4,7 Gb з відеозаписами слідчих експериментів - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подано апеляцію протягом 30 днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 цього Кодексу.

Суддя ОСОБА_1