Справа № 182/6977/19
Провадження № 1-кс/0182/3333/2019
У Х В А Л А
Іменем України

05.10.2019 року м. Нікополь

Слідчий-суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 за кримінальним провадженням № 0002561 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, освіта повна загальна середня, не одруженого, на утриманні нікого не має, не працюючого, особою з інвалідністю та депутатом не являється, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.01.2011 Нікопольським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 07.10.2011 Нікопольським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України остаточно - 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 10.02.2017 Нікопольським міськрайонним судом за ст. 198 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбутий термін 6 місяців, остаточне покарання позбавлення волі строком на 3 роки;

- 03.04.2018 Нікопольським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 186, ст. 70 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 9 місяців;

- 15.02.2019 звільнився з Солонянської ВК Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;

- 28.03.2019 до Нікопольського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000754 від 20.03.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України.

- 26.04.2019 до Нікопольського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000508 від 20.02.2019 за ч. 2 ч 3 ст. 185 КК України.

- 27.04.2019 до Нікопольського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000666 від 08.03.2019 за ч.1 ст. 309 КК України.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.186 КК України,-

з участю

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, що має правову кваліфікацію ч.2 ст.186 КК України, яке мотивоване наступним:

ОСОБА_4 будучи раніше судимим за вчинення злочинів, у т..ч. проти власності, а також стосовно якого триває судовий розгляд кримінальних проваджень за обвинуваченням останнього у вчиненні злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення-злочину за наступних обставин.

Так, 04.10.2019 приблизно о 15:10 годині ОСОБА_4 разом зі своїми знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходились поряд з автобусною зупинкою «Автовокзал», що розташована по вул. Електрометалургів в м.Нікополі Дніпропетровської області, та підійшли до раніше незнайомого їм ОСОБА_9 , який був разом зі своїми знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .. Останній в цей момент тримав в своїх руках мобільний телефон «Samsung A50», який належить потерпілому ОСОБА_9 .. ОСОБА_4 висловив прохання ОСОБА_11 передати йому вищевказаний мобільний телефон для здійснення дзвінка, на що ОСОБА_11 відмовився та передав вищевказаний мобільний телефон «Samsung A50», ОСОБА_9 .. В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна (вищевказаного мобільного телефону) шляхом ривку та погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дії, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов з переду до ОСОБА_9 та шляхом ривку, з рук останнього відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів, викрав мобільний телефон «Samsung A50», (IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ) вартістю 7999 грн., в якому знаходилась сім-карта № НОМЕР_3 на рахунку якої знаходилось 60 грн. та № НОМЕР_4 на рахунку якої знаходилось 160 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду 8219 грн.. Після чого потерпілий ОСОБА_9 почав наздоганяти ОСОБА_4 та вимагати щоб останній повернув йому викрадений мобільний телефон, але ОСОБА_4 на вимогу ОСОБА_9 , не реагував та діставши з кишені викрутку, відкрито демонструючи її, почав погрожувати потерпілому нанести вказаною викруткою тілесні ушкодження якщо ОСОБА_12 не припинить вимагати повернення свого власного мобільного телефону. Тобто, ОСОБА_4 своїми протиправними діями погрожував застосувати насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 .

Після чого, утримуючи викрадене майно ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, маючи можливість розпорядитися викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було встановлено достатній обсяг обставин, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_13 у вчиненні вищевказаного злочину.

Винуватість ОСОБА_14 повністю підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

протоколом затримання ОСОБА_14 в порядку ст. 208 КПК України в ході обшуку якого було виявлено оглянуто та вилучено речові докази.

речовими доказами.

протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , який показав при яких обставинах у нього був викрадений мобільний телефон.

протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками, за яким він впізнав ОСОБА_15 як особу, яка відкрито викрала у нього мобільний телефон.

протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який показав при яких обставинах у ОСОБА_16 був викрадений мобільний телефон.

протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками, за яким він впізнав ОСОБА_15 як особу, яка відкрито викрала у ОСОБА_16 мобільний телефон.

Враховуючи той факт, що для розгляду в розумні строки даного кримінального провадження в суді необхідно забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_13 може:

переховуватись від органів досудового розслідування та /або суду;

незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні;

вчинити інше кримінальне правопорушення аналогічне тому, у якому підозрюється, так як є особою, що неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, про що свідчить вимога про судимості ОСОБА_14 .

Так, ОСОБА_13 раніше вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену судимість за ст. 186 ч.2 КК України, останній раз 28.03.2019 відносно нього у кримінальному провадженні №0000754 від 20.03.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України обвинувальний акт направлено до Нікопольського міськрайонного суду, 26.04.2019 відносно нього у кримінальному провадженні №0000508 від 20.02.2019 за ч. 2 ч 3 ст. 185 КК України обвинувальний акт направлено до Нікопольського міськрайонного суду

Проте останній належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні корисливого злочину.

На теперішній час ОСОБА_13 ніде не працює, законних джерел доходу не має. Все вищевикладене свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.І ст.177 КПК України, а саме вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, у разі визнання ОСОБА_14 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років, що може спонукати його переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Викладене свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.І ст.177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, ОСОБА_14 відомі анкетні дані свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, що дає можливість підозрюваному, незаконно впливати на останніх з метою зміни ними своїх показань. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п.З ч.І ст.177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, тому суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, в тому числі і потерпілих, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства з боку особи, яка обвинувачується у вчиненні протиправного діяння. Так, ЄСПЛ з прав людини в рішенні викладеному у справі «Ілійков проти Болгарії», зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий вважає, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не забезпечить належне виконання ОСОБА_14 покладених на нього процесуальних обов`язків, не зможе запобігти вчиненню ним нових злочинів та не здатні запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 та 5 ч.І ст.177 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, в оточенні ОСОБА_14 не має особи, яка заслуговує на довіру та може поручитися за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язатися за необхідності доставляти його до суду на першу про те вимогу.

Застосування до ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою можливе, враховуючи те, що за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, йому може бути призначено покарання у вигляді позбавленням волі строком до 6 років, то дотримується обов`язкова умова призначення даного запобіжного заходу, передбачена п.5 ч.2 ст.183 КПК України, тобто передбаченість законом покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Враховуючи вищевикладене та те, що наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_13 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, аналогічні тому у якому підозрюється, а також, незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні, то виникла необхідність застосувати до підозрюваного запобіжний захід, який попередить настання ризиків, передбачених п.п.1, 3 та 5 ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти запобіжного заходу заперечував, зазначив, що він ніколи не переховувався від суду та органів досудового розслідування. Також пояснив, що він не крав телефон, а просто взяв його, щоб зателефонувати.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, вважав що ризики, зазначені у ст. 177 КПК прокурором не доведені та просив суд застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту підозрюваного за адресою його проживання.

Заслухавши учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що у провадженні слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0002561 внесене до ЄРДР 04.10.2019 року за ознаками злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 186 КК України

Під час судового розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину з корисливих мотивів, поєднаного з погрозою застосування насильства потерпілому.

05.10.2019р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Обґрунтованість підозри підтверджується протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками, за яким він впізнав ОСОБА_15 як особу, яка відкрито викрала у нього мобільний телефон, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками, за яким він впізнав ОСОБА_15 як особу, яка відкрито викрала у ОСОБА_16 мобільний телефон, протоколом затримання ОСОБА_14 в порядку ст. 208 КПК України в ході обшуку якого було виявлено оглянуто та вилучено речові докази.

При визначені обґрунтованості підозри суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішеннях «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно з вимогами ст. ст. 178, 183 КПК України, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчинені умисного тяжкого кримінального правопорушення. Підозрюваний має постійне місце проживання, однак на момент вчення злочину офіційно ніде не працює та не має законних джерел доходів. Крім того, ОСОБА_4 є особою неодноразово судимою за вчинення тяжких корисливих злочинів. На теперішній час в провадженні суду перебуває декілька обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні ним кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України. Крім того, у ОСОБА_4 відсутні міцні соціальні зв`язки, які могли б запобігти повторному вчиненню ним нових, аналогічних злочинів. Також в його оточенні відсутні особи, які могли б взяти його на поруки та гарантувати виконання ним покладених на нього судом обов`яків.

Зазначене свідчить, про те, що обвинувачений може продовжити скоювати злочини, аналогічні злочину у вчиненні якого він обвинувачується.

Санкція інкримінованої йому статті передбачає позбавлення волі строком до шести років, у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки йому відомі їх імена.

В рішенні ЄСПЛ «Москаленко проти України», п.36, зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

У своєму рішенні ЄСПЛ викладеному у справі «Ілійков проти Болгарії», зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи обставини провадження, слідчий суддя вважає, що у провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою, а тому клопотання слідчого в цій частині підлягає задоволенню з обранням відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно протоколу затримання від 04.10.2019 року у порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_4 було затримано 04.10.2019 року о 17.10 годин.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 належить встановити на 60 діб, рахуючи з 17 годин 10 хвилин 04.10.2019 року до 17 годин 10 хвилин 02.12.2019 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. 176-178, 182, 183КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити, в задоволенні клопотання захисника - відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали встановити на 60 діб рахуючи з 17 годин 10 хвилин 04.10.2019 року до 17 години 10 хвилин 02.12.2019 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1