Справа № 204/2612/19
Провадження № 1-в/204/538/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання захисника ОСОБА_3 про призначення судово-психіатричної експертизи у справі за заявою представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_6 , особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.05.2017 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 353 від 28.03.2019 року, зазначено, маячні ідеї впливу, отруєння, збитку, побутових відносин на адресу сусідів без поширення, скеровуються до минулого. Грубих емоційно-вольових розладів не відмічалося. Визначаються виражені розлади органічного ґенезу з докладністю, ригідністю мислення, патологічною обставинністю суджень, інтелектуально-мнестичним зниженням, виснаженням уваги. Грубо порушене критичне ставлення до скоєного суспільно небезпечного діяння. Не усвідомлює хворобливості переживань й не визнає себе як психічно хворого, відсутні лікувальні настанови. Викладене свідчить про те, що пацієнт за своїм психічним станом становить особливу небезпеку для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з
В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення по справі судово-психіатричної експертизи. В обґрунтування свого клопотання захисник зазначив, що на момент розгляду справи психічний стан ОСОБА_7 покращився. Він також зазначив, що ОСОБА_7 звертався до адміністрації установи з проханням провести альтернативній психіатричний огляд, однак останньому було відмовлено. Захисник також зазначив, що розглядуваний висновок комісії лікарів-психіатрів вже застарілий, йому вже більше 5 місяців.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання захисника, оскільки згідно п. 15 Наказу МОЗ України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги», у разі значного поліпшення психічного стану пацієнта лікуючий лікар ініціює позачергове засідання комісії лікарів-психіатрів. Крім цього згідно п. 16 цього ж Наказу, пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду. Однак, а ні ОСОБА_7 , а ні його захисник чи законний представник з відповідною завою не зверталися. Більш того, згідно ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. Прокурор також зазначила, що з розглядуваного висновку не вбачається значного покращення стану ОСОБА_7 , а тому відсутні підстави для призначення по справі судово-психіатричної експертизи. Прокурор зауважила, що відсутні підстави на підтвердження сумнівів у компетентності лікарів-психіатрів. Діючий КПК не передбачає можливості призначення судово-психіатричної експертизи під час розгляду справи за заявою лікаря-психітра про продовження застосування примусових заходів медичного характеру. Для проведення судово-психіатричної експертизи передбачений інший порядок.
Представник установи лікар-психіатр ОСОБА_6 в судовому засіданні також заперечувала проти призначення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 та в повному обсязі підтримала розглядуваний висновок лікарів-психіатрів. Також лікар пояснила, що вона, хоча і не є лікуючим лікарем ОСОБА_7 , але, будучи завідуючою відділення, спостерігає за цим хворим, та вважає його таким, що має психічне захворювання, що також підтверджується висновком лікарів-психіатрів. Також лікар пояснила, що ОСОБА_7 було роз`яснено право провести за його бажанням альтернативний огляд будь-яким фахівцем, якого він запросить, але а ні він, а ні його родичі, а ні захисник таким правом не скористались.
Особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та просив призначити судово-психіатричну експертизу.
Вислухавши учасників судового процесу, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Частиною 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до суду із заявою про зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру не частіше одного разу на 6 місяців та незалежно від того, чи розглядалося це питання судом в зазначений період. Особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до обраного нею незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я та про необхідність застосування до неї примусових заходів медичного характеру. У висновку незалежного лікаря-психіатра мають бути зазначені підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру. У разі відсутності таких підстав у висновку обґрунтовується необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру. Адміністрація закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, а також адміністрація кримінально-виконавчої установи, якщо примусові заходи медичного характеру застосовуються до особи за місцем відбування покарання, зобов`язані забезпечити безперешкодну можливість обстеження особи обраним нею незалежним лікарем-психіатром на території закладу з надання психіатричної допомоги або кримінально-виконавчої установи відповідно.
Згідно п. 15 Наказу МОЗ України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги», у разі значного поліпшення психічного стану пацієнта лікуючий лікар ініціює позачергове засідання комісії лікарів-психіатрів.
Відповідно до п. 16 цього Наказу, пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду. У разі такого звернення пацієнта до лікаря-психіатра лікуючий лікар-психіатр протягом однієї доби готує форму первинної облікової документаціїдля надання її лікарю-психіатру, який буде проводити альтернативний психіатричний огляд. Керівництво СЗНПД забезпечує допуск лікаря-психіатра до пацієнта протягом одного робочого дня після пред`явлення обраним лікарем-психіатром документа, що посвідчує особу, документа про вищу медичну освіту та посвідчення про наявність кваліфікаційної категорії (сертифікат лікаря-спеціаліста) лікаря-психіатра (лікаря-психіатра дитячого).
Згідно ч. 2 ст. 95 КК України та ч. 4 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. В даному судовому засіданні розглядається висновок лікарів-психіатрів від 28.03.2019 року, тобто останній за часом проведення, в якому зазначено обґрунтування необхідності продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 . Лікар ОСОБА_6 , яка є завідуючим відділення лікарні, в судовому засіданні підтримала висновок лікарів-психіатрів, що також свідчить на підтвердження того, що відомості зазначені в цьому висновку відповідають дійсності. При цьому у суду відсутні відомості, які б могли свідчити про некомпетентність комісії лікарів, які його складали, або про невідповідність висновку лікарів-психіатрів фактичному стану здоров`я ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, держава забезпечує захист прав хворого в спосіб, передбачений, в даному випадку, Законом України «Про психіатричну допомогу» та Наказом МОЗ України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги», згідно яких пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду.
При цьому, ОСОБА_7 було роз`яснено право провести за його бажанням альтернативний огляд будь-яким фахівцем, якого він запросить, але а ні він, а ні його родичі, а ні захисник таким правом не скористались.
В судовому засіданні захисник не обґрунтував необхідності проведення судово-психіатричної експертизи, а лише зазначив, що висновок лікарів-психіатрів № 353 від 28.03.2019 року вже застарілий та на день розгляду справи не актуальний, оскільки стан психічного здоров`я ОСОБА_7 вже покращився. Захисником не наведено жодного мотиву, який би міг свідчити про невідповідність висновку комісії лікарів-психіатрів фактичному стану здоров`я ОСОБА_7 , та який би став підставою для проведення судової психіатричної експертизи.
Суду не було наведено підстав для виникнення в нього сумніву щодо правильності висновку комісії лікарів-психіатрів, оскільки в судове засідання був викликаний представник психіатричного закладу лікар ОСОБА_6 , яка підтвердила правильність та відповідність дійсності розглядуваного висновку № 353 від 28.03.2019 року. Таким чином в суду відсутні підстави для призначення по справі судово-психіатричної експертизи.
Зміна стану здоров`я ОСОБА_7 в подальшому може бути лише підставою для складання нового висновку та повторного звернення до суду, а не для призначення експертизи, оскільки суд розглядає необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру саме на момент звернення.
Більш того, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено можливості вирішення питання про призначення судово-психіатричної експертизи саме під час розгляду провадження за заявою лікаря-психіатра про продовження застосування примусових заходів медичного характеру.
Так як вже зазначено вище, хворий і його захисник мають право на проведення позачергового засідання комісії та альтернативного огляду у будь-який час за їх заявою, що в повній мірі забезпечить їх права при отриманні психіатричної допомоги.
З урахуванням викладеного, в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про призначення судової психіатричної експертизи слід відмовити.
Керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.08.2017 року за № 992 «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги», суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення судово-психіатричної експертизи відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1