Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
294/895/19: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Провадження за поданням правоохоронних органів, за клопотанням слідчого, прокурора та інших осіб про; продовження строків тримання під вартою.
Надіслано судом: 10.07.2019. Зареєстровано: 11.07.2019. Забезпечено надання загального доступу: 12.07.2019.
Дата набрання законної сили: 05.07.2019
Номер судового провадження: 11-кп/4805/521/19
Житомирський апеляційний суд
Справа №294/895/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 406 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_10

розглянувши увідкритому судовомузасіданні взалі судув м.Житомиріматеріали кримінальногопровадження заапеляційною скаргоюзахисника ОСОБА_10 в інтересахобвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 14 червня 2019 року про продовження строку тримання під вартою з утриманням на гауптвахті, -

в с т а н о в и л а:

14 червня 2019 року на розгляд до Баранівського районного суду Житомирської області, згідно ухвали Житомирського апеляційного суду від 14 червня 2019 року, надійшов обвинувальний акт від 11 червня 2019 року, затверджений прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 по обвинуваченню ОСОБА_7 . ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.406 КК України.

Згідно ухвали судді Баранівського районного суду Житомирської області від 14 червня 2019 року призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання, прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 посилаючись на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме: щодо спроб ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , переховуватись від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити речові докази, які на даний час в ході проведення досудового розслідування в повному обсязі не встановлені, незаконно впливати на свідків, експертів та інших осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які були на час обрання запобіжного заходу на даний час не відпали.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 14 червня 2019 року продовжено дію обраного під час досудового розслідування щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті Житомирської ВСП продовжено до 14 липня 2019 року включно.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинувачених просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченим більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на території військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Посилається на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Вказує, що у клопотанні прокурора щодо продовження строку тримання під вартою не зазначено жодного доказу щодо конкретних ризиків якими б обґрунтовувалось саме необхідність продовження тримання під вартої підзахисних, та такі докази у судовому засіданні суддею не досліджувались. Крім того зазначає, що на даний час, усі слідчі дії по справі проведені, зібрані у письмові та речові докази, які зберігаються у прокурора. Проведені усі необхідні експертизи, потерпілі по справі переведені до інших військових частин, під час досудового розслідування його підзахисні командуванням в/ч НОМЕР_1 поміщені до інших службових приміщень частини, що унеможливлює їх спілкування, а тим більше будь-який вплив на свідків. Стверджує, що прокурор не довів суду 1-ї інстанції належним чином неможливість застосування до ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зважаючи на дані про їх особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким. Зазначає, що обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті не підтверджується матеріалами справи та є надуманим. Також, у зв`язку з тим, що у обвинувальному акті, який розглядає суд 1-ї інстанції, не зазначено пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування заподіяної шкоди, ці обставини не були враховані судом при продовженні найбільш суворого запобіжного заходу - взяття під варту.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинувачених, які підтримали апеляціну скаргу захисника, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, та вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити:1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думкуколегії суддів,як прокуроромпри зверненніз клопотаннямпро продовженнястроку триманняпід вартоюобвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до10 років. Даний злочин вчинений обвинуваченими щодо солдата, який разом з ними проходив військову строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 , тому в зазначеному кримінальному правопорушенні наявні інтереси суспільства, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи кожного обвинуваченого.

Крім того, в кримінальному провадженні судом в повному обсязі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, в тому числі не допитані потерпілі, свідки, а відтак обвинувачені, знаходячись на цілодобовому домашньому арешті у військовій частині НОМЕР_1 , зможуть незаконно впливати на свідків та інших причетних до вчинення кримінального правопорушення осіб.

Також оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України щодо обвинувачених спливав, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого їм злочину, дані, що характеризують їх особи, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що перебуваючи на цілодобовому арешті у ВЧ НОМЕР_1 ризик впливу на одного з потерпілих та свідків не зменшився, тому немає підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу, виходячи також із необхідності забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

З огляду на викладене, докази та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні та в судовому засіданні, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачені перебуваючи у ВЧ НОМЕР_2 разом із потерпілим, можуть впливати на нього та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, зокрема цілодобовий арешт у ВЧ НОМЕР_1 не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належному виконанню обвинуваченими процесуальних обов`язків, та цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті, не підтверджується матеріалами провадження та є на думку захисника надуманими, наразі є передчасними з огляду на стадію судового розгляду провадження. А посилання захисника на те, що сторона обвинувачення не підтвердила належними доказами тверджень щодо наявності перелічених ризиків, а суд не перевірив можливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження та наведеними вище обставинами .

Доводи захисника про те, що проведені усі необхідності експертизи, потерпілі по справі переведені до інших військових частин, під час досудового розслідування обвинувачені командуванням в/ч НОМЕР_1 поміщені до інших службових приміщень частини, що унеможливлює їх спілкування, а тим більше будь-який вплив на свідків та іншого потерпілого, є передчасними, оскільки ризик впливу на свідків та потерпілого може зберігатися до безпосереднього їх допиту в ході судового розгляду кримінального провадження з огляду на загальні засади кримінального судочинства щодо безпосередності дослідження доказів судом, та не впливають в даному випадку з урахуванням всіх обставин провадження на правильність прийнятого судом рішення.

Крім того, враховуючи те, що військова частина є режимним об`єктом, контроль працівників поліції за виконанням обвинуваченими обов`язків у разі застосування до них такого запобіжного заходу, як домашній арешт з перебуванням на території військової частини, буде неможливим.

Також слід зазначити, що доводи захисника про те, що приміщення Житомирської науптвахти перебуває на ремонті, у зв`язку з чим обвинувачені утримуються на гауптвахті в м.Києві, що на його думку істотно порушує права обвинувачених, є безпідставними, оскільки стосується безпосереднього виконання ухвали суду та жодним чином права обвинувачених не порушує.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинувачених, скасування ухвали суду та застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених, зокрема у вигляді цілодобового арешту на території військової частини НОМЕР_1 , на думку колегії суддів апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_10 в інтересахобвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 14 червня 2019 року про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою з утриманням на гауптвахті, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...