Номер провадження: 11-сс/813/1514/19
Номер справи місцевого суду: 506/423/19 1-кс/506/109/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

свідка ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красноокнянського районного суду Одеської області від 29 серпня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000162 від 27 серпня 2019 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Красноокнянського районного суду Одеської області від 29 серпня 2019 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Окнянського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеської області ОСОБА_10 та до ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 07:00 години 26 жовтня 2019 року без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до її підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги мотивувала тим, що в даному кримінальному відсутні ризики передбачені ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність застосування до ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу.

Слідчий суддя не врахував стан здоров`я ОСОБА_8 , те що його родичі повністю відшкодували потерпілим витрати на лікування, а самі потерпілі не мають до ОСОБА_8 жодних претензій та наполягали не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, допитавши потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_9 , які просили обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження апеляційний суд, керуючись ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що розглянувши клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини та прийняв обґрунтоване та законне рішення.

Так, відповідно до клопотання слідчого 26 серпня 2019 року близько 19.00 години ОСОБА_8 перебував на вул. Грушевського біля господарства №22 в с. Антонівка Окнянського району Одеської області, де між ним та мешканцями цього ж села ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка і в цей час у ОСОБА_8 виник умисел на нанесення ножем ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , перебуваючи біля свого автомобіля «Opel Vivaro» д/н НОМЕР_1 , взяв з салону вказаного автомобіля предмет, схожий на ніж та умисно наніс один удар вказаним предметом ОСОБА_11 в область черевної порожнини з лівого боку, чим заподіяв останньому тілесне ушкодження у виді сліпого проникаючого в черевну порожнину колото-різаного пошкодження лівої поверхні черевної порожнини, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Крім того, продовжуючи свою протиправну діяльність, 26 серпня 2019 року близько 19 години 01 хвилини ОСОБА_8 , після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , тримаючи в руці предмет, схожий на ніж, який раніше взяв з салону свого автомобіля, умисно наніс один удар вказаним предметом ОСОБА_9 в область черевної порожнини з лівого боку, чим заподіяв останньому тілесне ушкодження у виді сліпого проникаючого в черевну порожнину колото-різаного пошкодження лівої поверхні черевної порожнини, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у вчиненні якого йому було повідомлено про підозру 27 серпня 2019 року, після його затримання в порядку ст.208 КПК України.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілий ОСОБА_11 перебуваючи в Окнянській ЦРЛ помер, що не оспорюється сторонами кримінального провадження.

За таких обставин, 19 вересня 2019 року ОСОБА_8 було змінено раніше повідомлену (27 серпня 2019 року) підозру з ч.1 ст.121 КК України на ч.1 ст.121, ч.2 ст.121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 не оскаржується стороною захисту та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 26 серпня 2019 року; протоколом проведення обшуку транспортного засобу «Opel Vivaro» д/н НОМЕР_1 від 27 серпня 2019 року; протоколом огляду від 27 серпня 2019 року в ході якого на околиці с.Антонівка було виявлено та вилучено предмет схожий на ніж зі слідами бурого кольору схожих на кров; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 ; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 , іншими доказами, доданими до клопотання слідчого.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 та ч.2 ст.121 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочини, передбачені ч.1 ст.121 та ч.2 ст.121 КК України, відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, оскільки за їх вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Таким чином, згідно з вимогами ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність ризиків, які обґрунтовують необхідність застосування до ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу.

Так, за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні були допитані потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_9 , яка є дружиною підозрюваного ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_8 є чоловіком його сестри ОСОБА_9 . Сварка з ОСОБА_8 відбулась під час спільного вживання алкогольних напоїв. Причиною конфлікту стало те, що ОСОБА_8 зробив зауваження своєму сину. Після того, як ОСОБА_8 завдав йому та його батьку ОСОБА_11 удари ножем, він залишив місце вчинення злочину.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є дружиною підозрюваного ОСОБА_8 та донькою потерпілого ОСОБА_11 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у лікарні. Свідок зазначила, що її чоловік дуже хороша людина, вони разом проживають в орендованій квартирі АДРЕСА_1 разом зі спільною малолітньою дитиною. ОСОБА_8 утримує її та їх малолітню дитину, а його родичі оплачували лікування потерпілих від злочину її батька та брата.

Причиною сварки стало те, що батько та брат заступились за ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_8 штовхнув дитину, на що ОСОБА_9 зробила йому зауваження, після чого ОСОБА_8 вдарив її рукою по обличчю. В подальшому сварка переросла в бійку під час якої ОСОБА_8 наніс удари ножем батьку та брату. Після вчинення злочину ОСОБА_8 на автомобілі залишив місце вчинення злочину.

Зі слів лікарів, які робили другу операцію її батьку ОСОБА_11 смерть останнього настала внаслідок перитоніту через помилку лікарів, які робили першу операцію.

Незважаючи на позицію потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав не застосовувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування лише такий запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Так, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінального переслідування.

Існування вказаного ризику підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_8 після нанесення потерпілим ударів ножем на своєму автомобілі залишив місце вчинення злочину та не намагався викликати лікарів чи надити їм першу медичну допомогу.

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 намагався приховати ніж - предмет вчинення злочину, забравши його з собою з місця події, який в подальшому був виявлений працівниками поліції на околиці с.Антонівка.

Викладені обставини свідчать, що ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню та повному і об`єктивному досудовому розслідуванню.

Крім того, апеляційний суд враховує обставини вчинення злочину і вважає наявним ризик того, що ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння може вчинення нові насильницькі злочини.

При цьому, апеляційний суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_9 про те, що смерть її батька не знаходиться у причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями нанесеним йому ОСОБА_8 26 серпня 2019 року, оскільки на теперішній час органом досудового розслідування ще не отримані відповідні висновки експертів щодо визначення причини смерті ОСОБА_11 .

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.1, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 .

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки злочини, що інкримінується підозрюваному були вчинений із застосуванням фізичного насильства до потерпілих

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу підозрюваного захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красноокнянського районного суду Одеської області від 29 серпня 2019 рок про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000162 від 27 серпня 2019 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3