Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3657/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 303 КПК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
потерпілої: ОСОБА_7
представника потерпілої
адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 16 травня 2019 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого від 06.02.2019 року про закриття кримінального провадження №0000509 від 19.01.2016 року за ч.1 ст.126 КК України -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 16 травня 2019 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого від 06.02.2019 року про закриття кримінального провадження №0000509 від 19.01.2016 року за ч.1 ст.126 КК України. Рішення слідчого судді обгрунтовано тим, що висновок слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, є обґрунтованим, а постанова про закриття кримінального провадження прийнята за наявності для того належних правових підстав.

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді cкасувати та ухвалити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого від 06.02.2019 року про закриття кримінального провадження № 00005 від 19.01.2016 року. Посилається на те, що в ухвалі слідчого судді зазначено, що вона через два дні після події звернулась до травмпункту КУ «ЦМЛ № 1», де під час огляду був встановлений повний діагноз: ЗЧМТ, забій м/тканини голови. Струс г/мозку? (під питанням), але судом зовсім не враховано, що у матеріалах справи наявна виписка № 658 від 15.01.2016, яка підтверджує встановлений у травмпункті діагноз, що крім того підтверджується показами лікаря ОСОБА_9 . Також зазначає, що при винесенні ухвали судом не враховано те, що слідчим ОСОБА_10 було проігнороване її клопотання від 20.07.2018 року щодо опитування лікаря-невропатолога поліклініки ЦМЛ №1 ОСОБА_11 , як проводила її подальше лікування і виписувала лікарняний. Крім того, під час досудового розслідування слідчим не прийняті до виконання його вказівки, які були визначені у постанові від 11.01.2017 року щодо допиту працівників поліції, які за викликом виїжджали на місце події. В ухвалі слідчого судді про це зазначено, що оскільки в березні 2016 року було утворено Управління патрульної поліції, працівники якого не виїжджали на виклик, а встановити склад патрульної групи, що здійснювала виїзд - не вдалося можливим із-за відсутності інформації. Цей висновок суду здається незрозумілим, оскільки працівник поліції екіпажу, який приїжджав додому, відбирав у неї пояснення і забирав заяву про напад ОСОБА_12 на неї, тому встановити весь склад екіпажу не важко піднявши в архіві відповідну документацію чергової зміни поліції за 19.01.2016 року. Також звертає увагу на те, що в показаннях оперуповноваженого Житомирського ВП ОСОБА_13 , зазначено, що він не пам`ятає обставини виклику 15.01.2016 за адресою АДРЕСА_1 , тоді як вона викликала поліцію за адресою АДРЕСА_2 13.01.2016 року. А 15.01.2016 року вона була в лікарні і з представниками поліції не спілкувалась.

ОСОБА_7 та під час апеляційного розгляду підтримала свою апеляційну скаргу, просила задовольнити. Зазначила, що обізнана про те, що дії перекваліфікацію злочинних дій невідомої особи із ч.1 ст.125 КК України на ч.1 ст.126 КК України. Вказала, що безпосередній свідків вчинення злочину щодо неї не було.

Представник потерпілої підтримав апеляційну скаргу та вказав, що слідчим не було виконано ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 січня 2017 року а саме, не допитані поліцейські та медичні працівники центру екстреної медичної допомоги, які приїжджали 13.01.2016 року та виклик ОСОБА_7 , не допитані лікарі ЦМЛ №1, які первинно оглядали заявницю та не допитаний лікар, яким встановлений діагноз останній і виписував листок непрацездатності.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення скаржниці та її представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді - без зміни, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України та дослідивши матеріали кримінального провадження, надані в судовому засіданні прокурором, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно, ретельно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно ч.4 ст.284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
При цьому в силу завдань кримінального провадження слідчий повинен вчинити всі необхідні дії при проведенні досудового розслідування, які спрямовані на збирання, перевірку та оцінку доказів, версій у їх сукупності.

У разі закриття кримінального провадження постанова слідчого відповідно до вимог ст.110 КПК України має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно з вимогами, передбаченими ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів, слідчий при вирішенні питання про закриття кримінального провадження, а слідчий суддя при розгляді скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження дотрималися вказаних вимог закону, висновки слідчого судді про те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження за скаргою ОСОБА_7 вмотивована та законна, є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Як вбачається з матеріалів провадження, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2016 року внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України.

03.03.2018 року слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області були перекваліфіковані злочинні дії невідомої особи з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 126 КК України.

Постановою слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 від 06.02.2019 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. Зокрема, слідчий послався у постанові на те, що факт умисного завдання ОСОБА_12 ударів, побоїв потерпілій ОСОБА_7 не встановлений та не підтверджується будь-якими доказами (за виключенням показів потерпілої). Доводи потерпілої спростовуються показами ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , висновком судово-медичного експерта від 11.07.2016 року № 1754, згідно якого у ОСОБА_7 відсутні садна, синці, що може вказувати на відсутність нанесення ударів останній.

Крім того, потерпіла від медичної допомоги відразу після події відмовилася, а звернулася до лікаря лише через дві доби. Також, на думку органу досудового розслідування, ОСОБА_12 , будучи інвалідом II групи та після стаціонарного лікування (операції на кисті правої руки), не могла заподіяти потерпілій численні удари, а доводи ОСОБА_7 щодо спричинення їй тілесних ушкоджень саме ОСОБА_12 будь-якими об`єктивними доказами не підтверджені.

ОСОБА_7 в своїй заяві до поліції зазначала, що 13.01.2016 року о 22 годині 30 хвилин її побила сусідка, проте виклик зафіксовано о 22.17. В своїх первісних поясненнях ОСОБА_7 зазначала, що до неї приїжджали працівники швидкої, вона відмовилася від спілкування з ними, а працівникам поліції передала свою заяву.

Матеріалами справи підтверджено, що 13 січня 2016 року о 22 годині 17 хвилин на станцію швидкої медичної допомоги надійшов виклик від ОСОБА_15 з приводу побиття, по приїзду працівників швидкої ОСОБА_15 відмовилася від огляду, скарг на стан здоров`я не пред`являє. Опитати фельдшера ОСОБА_16 , який виїжджав на виклик, у зв`язку зі смертю, виявилось неможливим.

Не встановлені і працівники міліції, які виїжджали на виклик о 22 годині 17 хвилин 13.01.2016, оскільки в березні 2016 року було створено Управління патрульної поліції, працівники якого не виїжджали на виклики, а встановити склад патрульної групи, що здійснювала виїзд - не вдалося можливим із-за відсутності інформації, проте оперуповноважений ОСОБА_17 в рапорті на ім`я начальника Житомирського ВП зазначив, що ним в складі слідчо-оперативної групи було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_7 15.01.2016 року, двері квартири ніхто не відкрив, по телефону особа жіночої статі відмовилася спілкуватися.

Через два дні після події - 15.01.2016 року ОСОБА_7 звернулася до травмпункту КУ «ЦМЛ № 1», де під час огляду був встановлений повний діагноз: ЗЧМТ, забій м/тканин голови. Струс г/мозку?. Були надані певні рекомендації та виданий лікарняний.

20.01.2016 об 11 годині 35 хвилин ОСОБА_7 була оглянута судово-медичним експертом, який зазначив у своєму висновку № 241 від 20.01.2016 року про те, що оглянув підекспертну, дослідив надані нею медичні документи та прийшов до висновку про відсутність будь-яких видимих тілесних ушкоджень на голові та обличчі. Встановлений клінічний діагноз «Струс головного мозку» в підсумках не вказується та за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не оцінюється, оскільки не підтверджений об`єктивною неврологічною симптоматикою в динаміці.

У послідуючому було призначено ще декілька судово-медичних експертиз, висновками яких (№ 575 від 29.01.2016 року, № 1754 від 13.07.2016 року, № 1550 від 29.06.2018 року) підтверджено відсутність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та відсутність даних, на підтвердження наявності струсу головного мозку.

Отже, в ході досудового розслідування не підтверджено факт наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 .

Доказів, щодо причетності ОСОБА_12 до вчинення неправомірних дій відносно ОСОБА_7 13.01.2016 - не встановлено.

З аналізу доводів та пояснень апелянта та її представника вбачається, що основу таких доводів як скарги на постанову слідчого, так і апеляційної скарги складають посилання ОСОБА_7 та її представника на невиконання вказівок апеляційного суду Житомирської області, зазначених в ухвалі від 11.01.2017 року, про необхідність допитати поліцейських та медичних працівників центру екстреної медичної допомоги з метою встановлення обставини щодо тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_7 , підтвердження діагнозу струсу головного мозку, а також заперечення факту того, що слідчим, а в подальшому і слідчим суддею вказано про відсутність у ОСОБА_7 відповідних тілесних ушкоджень, що на їх думку потягло безпідставне та незаконне закриття кримінального провадження та відмову у задоволенні скарги на вказану постанову.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на те, що на час винесення слідчим оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження дії невідомої особи щодо ОСОБА_7 (можливо ОСОБА_12 ) було перекваліфіковано з ч.1 ст. 125 К України на ч.1 ст. 126 КК України ( про можливість чого, до речі, також йшлося в ухвалі апеляційного суду від 11.01.2017 року).

При цьому склад злочину , передбаченого даною нормою КК України полягає в умисному завданні удару, побоїв або вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Зазначена постанова слідчого від 03.03.2018 року про перекваліфікацію дій потерпілою та її представником оскаржена не була.

Таким чином після 03.03.2018 року досудове слідство в кримінальному провадженні проводилося в межах диспозиції ч.1 ст. 126 КК України, і встановлення наявності відповідних тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 не вимагалося.

Таким чином посилання апелянта на непроведення слідчим всіх необхідних слідчих дій по встановленню в неї тілесних ушкоджень та посилання на безпідставність висновків суду про повноту досудового слідства та законність постанови про закриття кримінального провадження, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді та постанови про закриття кримінального провадження.

Крім того, як встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження та підтверджено самою потерпілою в ході судового розгляду її скарги та апеляційної скарги, сторонніх свідків самих подій завдання їй тілесних ушкоджень, побиття, нанесення ударів сусідкою ОСОБА_12 не було, працівники поліції та медпрацівники, про яких йдеться в ухвалі апеляційного суду, її скаргах та заявах, безпосередніми свідками події злочину також не були, таким чином висновки слідчого та слідчого судді про відсутність доказів вчинення ОСОБА_12 даного правопорушення представляються цілком обгрунтованими та відповідають встановленим обставинам кримінального провадження.

При цьому прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначив про те, що будучи процесуальним прокурором в даному кримінальному провадженні, надавав відповідні вказівки слідчому про проведення необхідних слідчих та процесуальних дій для повного та об`єктивного проведення досудового розслідування, які у повному обсязі слідчим було виконано, було допитано працівників поліції, особи яких вдалося встановити, та лікарів, в тому числі лікаря, який видавав ОСОБА_7 листок непрацездатності ОСОБА_11 , яка зазначила, що пройшло багато часу і вона вже нічого не пам`ятає, можливо і видавала останній лікарняний. При цьому в ухвалі слідчого судді детально наведено мотиви прийнятого рішення, в тому числі щодо допиту працівників поліції та лікарів.

Підсумовуючи усе наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що проведення слідчих дій, які мали місце в ході досудового слідства, є достатнім для повного і всебічного досудового розслідування, а також для прийняття зазначеного вище процесуального рішення про закриття цього кримінального провадження саме з підстав відсутності в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Враховуючи викладене, підстав для скасування ухвали слідчого судді та постанови слідчого про закриття кримінального провадження, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 16 травня 2019 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого від 06.02.2019 року про закриття кримінального провадження №0000509 від 19.01.2016 року за ч.1 ст.126 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: