КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

15 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0014979 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орхей Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, раніше не судимого, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
та перекладача Мохамед ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 , 15 грудня 2017 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу костелу, що розташований в будинку № 10 по вул. Богдана Хмельницького в м. Києві вступив в словесний конфлікт із мешканцем вказаного костелу, наглядно знайомим йому громадянином Нігерії ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи ступінь суспільної небезпеки та наслідків, які можуть настати, ОСОБА_5 наблизився до ОСОБА_10 та умисно наніс йому не менше двох ударів невстановленим предметом, що має колюче-ріжучі властивості в область грудної клітки зліва, тобто в область тіла, де розташовані життєво важливі органи людини, після чого з місця скоєння злочину зник у невідомому напрямку.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_10 проникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітки колото-різана рана розташована в проекції 8 міжребір`я між лівими лопатковою і задньо-пахвовою лініями 9довжиною інтраопераційно 2см), від якої відходить раньовий канал (довжиною 7-8 см), що за своїм ходом пошарово ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину, товщу м`язів грудної клітки, проникає в плевральну порожнину з розвитком лівобічного гемотораксу (наявність в плевральній порожнині до 400 мл. крові) та точково закінчується на легені, яке відноситься до Тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування вимог поданої скарги, захисник посилається на те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зокрема, як зазначає апелянт, допитаний в суді потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що не бачив як обвинувачений ОСОБА_5 наблизився до нього ззаду та наніс три удари ножем, але показав як саме наносився удар спереду, коли обвинувачений тримав ніж нижнім хватом та наносив удар від своєї грудної клітини.

Ці показання потерпілого, як вважає захисник, спростовуються даними висновку експерта № 36/Е від 19.01.2018 року, відповідно до якого на потерпілому мали місце: а) «непроникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітки...», б) «проникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітки…», в) « рубець на боковій поверхні грудної клітини зліва в проекції 6 міжребір`я по лівій середнє-пахвовій лінії став наслідком загоєння рани після проведення оперативного втручання (торакоцентезу)...», тобто удару спереду нанесено не було, але потерпілий на питання захисту впевнено вказував, що він мав місце та детально показував механізм нанесення даного удару.

З цих показань потерпілого виходить, що нанесення двох ударів ззаду він не бачив, а удар спереду вигадав.

Також, на думку апелянта, показання потерпілого спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що під час сварки між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , він весь час був між ними та своїми діями намагався не допустити бійки між ними. Ножа в обвинуваченого він не бачив, хто наніс удари невстановленим предметом потерпілому, теж не міг пояснити але твердо впевнений, що можливості в обвинуваченого дотягнутися до потерпілого не було.

Як далі зазначає захисник у своїй скарзі, суд, крім іншого, посилається у вироку, як на доказ вини ОСОБА_5 , на протокол пред`явлення особи для впізнання від 16.12.2017 за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого, останній впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 15.12.2017 року близько 22 години «...нанесла ножові поранення його знайомому ОСОБА_12 ( ОСОБА_10 )», хоча дана інформація, як вважає апелянт, не знайшла свого підтвердження у суді.

Окрім цього, суд також послався, як на доказ вини ОСОБА_5 , на протоколи впізнання від 16.12.2017 року, за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в яких також вказано, що вони впізнають «..особу, яка нанесла ножові поранення потерпілому», але вони не були допитані в суді, а тому, як зазначає захисник, можливо, як і у випадку зі свідком ОСОБА_11 , вони ножа та ударів не бачили.

Інших доказів вини ОСОБА_5 , які б підтверджували його причетність до інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, стороною обвинувачення, як вважає апелянт, зібрано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника та повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, його вина повністю підтверджується доказами, які були досліджені в судовому засіданні та які, всупереч доводам скарги, не викликають сумнівів у своїй достовірності.
Зокрема, на підтвердження своїх висновків про доведеність вини ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, суд першої інстанції послався у своєму вироку на показання допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , який підтвердив обставини конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_5 ввечері 15 грудня 2017 року та пояснив, що останній був агресивно налаштований, висловлювався на його адресу нецензурною лайкою та наніс йому три удари в область грудної клітки, два удари наніс зі спини, а третій удар прямо в груди. Більш детально пояснити як саме ОСОБА_5 його вдарив, він не зміг, оскільки все сталося раптово та він цього не помітив. Однак стверджував, що при нанесенні одного з ударів, він чітко бачив, що удари наніс саме ОСОБА_5 . Після цього, ОСОБА_5 одразу втік. Він підняв куртку і побачив рани, схожі на рани від ножа, та кров.

Потерпілий ОСОБА_10 також зазначив, що, на його думку, удари ОСОБА_5 наніс тим самим ножем, який взяв на кухні під час їхнього конфлікту. Бійки між ним та ОСОБА_5 в той момент не було.

Допитаний у судовому засіданні, свідок ОСОБА_11 повідомив суду не тільки про обставини конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_10 , а й про те, що цей конфлікт став причиною бійки між ними.

Під час бійки він намагався розборонити ОСОБА_5 та ОСОБА_10 . При цьому, він не бачив ніж. Раптом ОСОБА_10 почав кричати, що його вдарили ножем. Коли потерпілий підняв куртку, він побачив кров на спині з лівого боку. Після чого, він, ОСОБА_11 , викликав швидку медичну допомогу. Деякий час, приблизно 5 хвилин, ОСОБА_5 стояв поблизу них, а потім кудись пішов і більше він його не бачив.

Також свідок ОСОБА_11 повідомив суду про те, що батько дитини ОСОБА_15 не міг вдарити потерпілого ОСОБА_10 , оскільки він нікуди не йшов, постійно був біля них та поїхав разом з ОСОБА_10 до лікарні. Хто міг вдарити потерпілого він, ОСОБА_11 , не бачив, оскільки він стояв обличчям до ОСОБА_10 та спиною до ОСОБА_5 . Чи стояв хтось за спиною ОСОБА_10 він не пам`ятає.

Крім показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які суд першої інстанції визнав належними та допустимими доказами, відповідно до вимог ст. 85 КПК України, суд також послався у вироку на те, що вина обвинуваченого підтверджується сукупністю письмових доказів, зокрема:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 грудня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_10 заявив про те, що 15.12.2017 року у нічний час приблизно о 22 год. 00 хв. у дворі будинку АДРЕСА_1 , наглядно знайомий ОСОБА_16 , що проживає разом з ним у хостелі, спричинив йому тілесні ушкодження, а саме: декілька разів вдарив ножем в область грудей;

- даними довідки № 1774 від 15.12.2017 року, виданої лікарем відділення політравми Київської міської клінічної лікарні № 17, відповідно до якої у ОСОБА_10 діагностовано ПРГ зліва (1), НПРГ зліва (1), поранення нижньої частки лівої легені. Малий гемоторакс зліва;

- даними протоколу огляду місця події від 16.12.2017 року, відповідно до якого було оглянуто палату № 2 КМКЛ № 17 за адресою: м. Київ, пров. Лабораторний, 14, де перебував ОСОБА_10 , а саме шафи, де знаходилися його особисті речі. В ході проведення огляду було виявлено та вилучено речі ОСОБА_10 , а саме: куртку темно-синього кольору. На куртці з задньої лівої сторони є дві наскрізні дірки приблизно довжиною 3 см. Також виявлено светр темно-зеленого кольору, який має дві наскрізні дірки з задньої лівої сторони, приблизно розміром 3 см., також вказана кофта має на собі плями темно-бурого кольору, що схожі на кров. Також у шафі виявлено кофту чорного кольору з білим комірцем, яка має дві дірки на спині з лівої сторони приблизно розміром 3 см.;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16.12.2017 року, який проводився за участі свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 15.12.2017 року приблизно 22 години за адресою: АДРЕСА_1 , нанесла ножові поранення його знайомому ОСОБА_12 ( ОСОБА_10 );

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16.12.2017 року, який проводився за участі свідка ОСОБА_13 , відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 15.12.2017 року близько 22 години за адресою: АДРЕСА_1 , нанесла ножові поранення його знайомому ОСОБА_12 ( ОСОБА_10 );

- даними постанови про визначення речовими доказами від 11.01.2018 року та квитанції № 08214 про отримання на зберігання речових доказів, відповідно до яких, предмети, виявлені та вилучені 16.12.2017 в ході огляду місця події, за адресою: м. Київ, провулок Лабораторний, 14, а саме: куртку темно-синього кольору, светр темно-зеленого кольору, светр чорного кольору з білим коміром та інші речі, котрі поміщено до двох поліетиленових пакетів чорного кольору, передано на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві;

- даними постанови про визначення речовими доказами та місця їх зберігання від 21.02.2018 року та квитанції № 08277 про отримання на зберігання речових доказів, відповідно до яких, предмети, виявлені та вилучені 17.12.2017, в ході затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, а саме: штани чорного кольору, куртку чорного кольору, передано на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві;

- даними карти виїзду швидкої медичної допомоги № 1990 від 15.12.2017 року, відповідно до якої було здійснено виїзд за викликом за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 10, до громадянина Нігерії ОСОБА_10 , в якого було діагностовано дві колото-різані рани по задній поверхні грудної клітки ф=1 см ? 0,5 см та надана відповідна медична допомога, а також ОСОБА_10 госпіталізований до лікарні № 17;

- даними висновку експерта № 36/Е від 19.01.2018 року, відповідно до якого на момент первинно відомого звернення за медичною допомогою у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мали місце:

а) непроникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітки колото-різана рана розташована в проекції 4 міжребір`я по лівій заднє-пахвовій лінії (довжиною інтраопераційно 1,5 см), від якої в напрямку зліва-направо, ззаду-наперед спрямований раньовий канал, що за своїм ходом пошарово ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину та сліпо закінчується в товщі м`язів грудної клітки;

б) проникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітки колото-різана рана розташована в проекції 8 міжребір`я між лівими лопатковою і задньо-пахвовою лініями (довжиною інтраопераційно 2 см), від якої відходить раньовий канал (довжиною 7-8 см), що за своїм ходом пошарово ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину, товщу м`язів грудної клітки, проникає в плевральну порожнину з розвитком лівобічного гемотораксу (наявність в плевральній порожнині до 400 мл крові) та точково закінчується на легені.

Вказане у підпункті а) висновку тілесне ушкодження відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а тілесне ушкодження, вказане у пункті б), за критерієм небезпеки для життя, відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Описаний рубець на боковій поверхні грудної клітки зліва в проекції 6 міжребір`я по лівій середнє-паховій лінії став наслідком загоєння рани після проведення оперативного втручання (торакоцентезу), тому при визначенні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень він не враховувався.

Оцінюючи наведені у вироку докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
При цьому, суд першої інстанції не залишив без відповідної оцінки показань обвинуваченого ОСОБА_5 , який не визнав своєї вини, розцінивши їх як бажання уникнути покарання за скоєне кримінальне правопорушення, а також версії сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого до нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, з огляду на суперечливість показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 .
Спростовуючи вказану версію сторони захисту, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що свідок ОСОБА_11 хоча і зазначив у своїх показаннях про те, що ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_10 під час сутички не могли дотягнутися один до одного, проте не стверджував категорично, що обвинувачений не наносив удари ножем потерпілому, а лише пояснив, що не бачив хто наніс такі удари.
З огляду на це, суд не оцінював показання свідка ОСОБА_11 як такі, що прямо підтверджують факт нанесення ОСОБА_5 ударів ножем потерпілому, разом з тим врахував їх як такі, що підтверджують факт сутички між обвинуваченим та потерпілим за обставин, які наведені в обвинуваченні.
Що ж стосується показань потерпілого ОСОБА_10 , який прямо і категорично вказав на ОСОБА_5 , як на особу, яка нанесла йому удари ножем, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав ставити під сумнів їх правдивість та достовірність, надавши перевагу саме цим показанням, а не показанням обвинуваченого.
Більш того, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_5 наніс йому три, а не два удари ножем, як це встановлено висновком судово-медичного експерта суд першої інстанції обґрунтовано розцінив це сумлінною помилкою потерпілого, що не впливає на достовірність його показань в цілому, пояснивши неправильну кількість нанесених йому ударів ножем шоковим станом потерпілого, особливостями пам`яті та сприйняття подій, перенесеним ним болем та оперативним втручанням, оскільки, як пояснив сам потерпілий, він переконаний у тому, що йому було завдано три удари з огляду на те, що в результаті відповідних подій у нього з`явилось три шрами в ділянці грудної клітини два на спині з лівого боку та один попереду на боковій поверхні грудної клітки зліва.
У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_5 не наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 та про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження через відсутність належних та допустимих доказів його вини, слід визнати безпідставними та такими, що не ґрунтуються на доказах, які були досліджені під час судового розгляду.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів не встановила законних підстав для скасування вирокуШевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та обставин, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадженнящодо нього.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, прийняв до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного, конкретні обставини справи, те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого, які носили умисний насильницький характер, потерпілому ОСОБА_10 було нанесено тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; ставлення ОСОБА_5 до вчиненого, який вину не визнав, дані, які характеризують його особу, те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, без постійного місця реєстрації та проживання на території України, до вчинення злочину тимчасово проживав у хостелі за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, вік та стан його здоров`я.
Крім того, суд врахував дані висновку судово-психіатричного експерта № 47 від 15.03.2018 року, відповідно до якого « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким-небудь психічним розладом не страждає, за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом не потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру. ОСОБА_5 на момент кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється яким-небудь наркологічним захворюванням: наркоманія, хронічний алкоголізм не страждав, у нього виявилися ознаки епізодичного вживання наркотичних речовин групи канабіоїдів та опіоїдів без синдрому залежності (МКХ- 10:F19.1). ОСОБА_5 за своїм психічним станом на період кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, яким-небудь психічним захворюванням не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 на теперішній час яким-небудь наркологічним захворюванням не страждає у нього виявляються ознаки епізодичного вживання наркотичним речовин групи канабіоїдів та опіоїдів без синдрому залежності (МКХ-10:F 19.1). За своїм психічним станом ОСОБА_5 не потребує застосування відносно нього лікування з приводу наркологічного захворювання».

Обставин, що, відповідно до вимог закону, пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.
На підставі викладеного, з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, характеру кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнаний винуватим та обставини його скоєння, а також наслідків умисних дій ОСОБА_5 , які виявилися у завданні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого в момент заподіяння, даних про відсутність у обвинуваченого постійного місця проживання на території України, постійної роботи, сім`ї, осіб на утриманні, стану його здоров`я та віку, відсутності обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів та не знайшов підстав для застосування до нього положень ст. ст. 69, 75 КК України.
Наведені у вироку мотиви, дозволяють колегії суддів зробити висновок про те, що при вирішенні питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому ОСОБА_5 та чи повинен він відбувати це покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні цього питання.
Саме з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, яке, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість та є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення, яким вказаний вирок залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_17 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/759/2019

Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_18

Доповідач - суддя ОСОБА_1