ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 664/2938/16-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/338/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000517 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10.01.2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Янтарне, Білозерського району Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини

За вироком ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбування основного покарання у виді позбавлення волі обчислено з дня затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля PEUGEOT 301, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 221 224,30 грн. , витрати на проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 1500 грн., а всього 222 724,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 шкоду, завдану її синові ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смертю його батька ОСОБА_11 в сумі по 4000 грн. щомісяця, починаючи з дня смерті ОСОБА_11 , а саме з ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення ОСОБА_10 18 річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 шкоду в сумі по 4000 грн. щомісяця, починаючи з дня смерті ОСОБА_11 , а саме з ІНФОРМАЦІЯ_3 до закінчення відпустки ОСОБА_9 по догляду за дитиною, до досягнення дитиною 3 річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі в сумі 200 000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Обрано відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд встановив, що 05.11.2016 року близько 16.00 год. ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем ALFA ROMEO 164, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснюючи рух по автодорозі «Олешки-Гола Пристань-Скадовськ», зі сторони м. Олешки у напрямку м. Гола Пристань на 11 км. + 42 м. зазначеної автодороги, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 12.1 та вимог дорожнього знаку 3.29 (Обмеження максимальної швидкості в 50 км/год) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2001 року № 1306, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, що склалась, рухався із перевищенням максимально допустимої швидкості руху на цій ділянці дороги та не обрав швидкість, яка б дозволила гарантовано зберегти контроль по керуванню автомобілем, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням допустив виїзд автомобіля на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем PEUGEOT 301 реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку. Унаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події водій автомобіля PEUGEOT 301, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від отриманих травм загинув на місці пригоди. Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з грубим порушенням вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_7 , а саме: п. 2.3 б) згідно з яким, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.1 згідно з яким, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; вимог розділу 33 «Дорожні знаки» - 3.29 Обмеження максимальної швидкості в 50 км/год».

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати зв`язку з однобічністю та неповнотою судового розгляду, кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах. Вважає, що суд безпідставно відкинув показання обвинуваченого, а іншими доказами, дослідженими у межах кримінального провадження не встановлено даних, які б доводили порушення з боку водія ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3.б, 12.1 ПДР та вимог дорожнього знаку 3.29. Зазначає, що жоден доказ, окрім показань обвинуваченого ОСОБА_7 не містить інформації стосовно швидкості руху автомобіля обвинуваченого перед ДТП. Крім того, суд безпідставно не прийняв показання свідка ОСОБА_12 , який свідчив на користь обвинуваченого. Під час судового розгляду судом не досліджувались питання щодо відповідності дій водія ОСОБА_11 вимогам Правил дорожнього руху безпосередньо перед ДТП. Протокол огляду місця ДТП від 05.11.2016 року та схема пригоди, яка додана до нього є недопустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено, де конкретно розташовані знаки, не має жодної прив`язки цих знаків саме до місця ДТП і на схемі до протоколу огляду місця ДТП. Фототаблиця, яка додана до протоколу огляду місця ДТП є недопустимим доказом через відсутність підписів судово медичного експерта, прокурора понятих та без вказівки на місце ДТП. Суд безпідставно не розглянув клопотання прокурора про допит слідчого з приводу правильності оформлення ним протоколу огляду місця події від 05.11.2016 року. Висновки експертів №277 АТ від 22.11.2016 року та №278 від 28.11.2016 року є недопустимими доказами, оскільки експертизи проведені експертами Херсонського НДЕКЦ МВС України, тобто експерти та слідчий, що призначав експертизу, входять до одного відомства, який очолює один керівник, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 69 КПК України. Крім того, експерта не попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. При призначенні експертизи порушено право обвинуваченого на захист, оскільки експертизу призначено слідчим 07.11.2016 року, проведено 28.11.2016 року, а зі своїми правами ОСОБА_7 ознайомлено лише 05.12.2016 року при повідомленні йому про підозру. В порушення вимог ст. 291, ч. 1 ст. 317 КПК України до початку судового розгляду прокурор Цюрупинського відділу надав для долучення до обвинувального акту матеріали кримінального провадження №0000517, що підтверджується супровідним листом, який судом отримано 30.01.2017 року та суперечить п.16 ч. 1 ст. 7 КПК України. Крім того, судом в порушення вимог ст. 2 КПК України безпідставно відмовлено у задоволені клопотання сторони захисту про допит свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Вважає, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки він має постійне місце проживання, працевлаштований, стійкі соціальні зв`язки. Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання, суд не навів у вироку мотивів - чому менш суворе покарання не буде достатнє для виправлення особи обвинуваченого та попередження нових злочинів, чим порушив вимоги закону про кримінальну відповідальність.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 повністю підтримав подану апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Просив скасувати вирок суду через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції не надходило.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника з підстав, зазначених у ній.

Прокурор ОСОБА_16 та потерпіла ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Оцінка Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення у межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст.ст. 370, 410 КПК судове рішення, що ухвалюється за результатами судового розгляду, повинно бути законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 321 КПК України зобов`язує головуючого у судовому засіданні спрямувати судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Встановлення фактичних обставин кримінального провадження тісно пов`язане із обставинами предмета доказування та правильним визначенням меж доказування. Відповідно - необхідною передумовою відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, є проведення повного і всебічного судового розгляду.

Фактичні обставини кримінального провадження, що встановлюються судом першої інстанції під час судового розгляду представляють собою сукупність фактичних даних, що характеризують обставини діяння, яке є предметом судового розгляду, а також систему доказів, наданих суду та дослідженим ним на підтвердження наявності чи відсутності таких обставин.

При розгляді кримінального провадження, суд першої інстанції, вказаних вимог закону не дотримався, допустив неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог КПК щодо оцінки доказів, зо призвело до передчасності висновку суду про винуватість ОСОБА_7 . Крім того, в порушення вимог ст. 374 КПК України, суд у вироку не навів доказів, що підтверджують встановлені судом фактичні обставини вчинення злочину та ґрунтовних мотивів, з яких дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 , на що обґрунтовано вказує в апеляційній скарзі захисник.

Так, для встановлення наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК, необхідно встановити три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому (потерпілим) середньої тяжкості тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діяннями і наслідками.
При кваліфікації кримінального діяння за порушення правил безпеки дорожнього руху завжди необхідно визначати причинний зв`язок між порушеннями правил безпеки руху і наслідками, що настали.
Основними питаннями, що підлягають встановленню та доказуванню у справах про злочини у сфері безпеки дорожнього руху є питання:
1)чи відповідали дії водія автомобіля вимогам правил дорожнього руху?

2)як повинен був діяти водій автомобіля в ситуації, що відповідає дорожній обстановці, відповідно до вимог ПДР України?

3)чи мав водій автомобіля можливість запобігти зіткнення в ситуації, що відповідає дорожній обстановці?

4)чи знаходяться дії водія автомобіля в причинному зв`язку з настанням ДТП?

Для вирішення цих питань призначається та проводиться автотехнічна експертиза для встановлення обставин ДТП, оскільки вони потребують спеціальних знань в галузі автотехніки.
Суд констатував у вироку факт порушення ОСОБА_7 п. 2.3. б, 12. 1 ПДР, зокрема перевищення ним допустимої швидкості руху; вимог дорожнього знаку 3.29, однак не навів у вироку належних доказів, якими ці обставини підтверджені.
Як правильно вказує в апеляційній скарзі захисник, жоден з досліджених судом доказів не встановлює швидкість, з якою рухався ОСОБА_7 , не відтворює обстановку ДТП, не дає відповіді на запитання - як повинен був діяти водій автомобіля в ситуації, що відповідає дорожній обстановці, відповідно до вимог ПДР України? чи мав водій автомобіля можливість запобігти зіткнення в ситуації, що відповідає дорожній обстановці? чи знаходяться дії водія автомобіля в причинному зв`язку з настанням ДТП.

В ході судового розгляду обвинувачений оспорював фактичні обставини , встановлені органом досудового розслідування щодо порушення ним швидкості дорожнього руху та ПДР, фактично заперечив свою винуватість, вказуючи на те, що дозволену ПДР швидкість не перевищував, рухався зі швидкістю не більше 50-55 км./год., з ближнім світлом фар. Його обігнав автомобіль Сенс, сірого кольору, який перестроївся в його смугу руху, десь за 20 метрів від нього, різко загальмував та різко почав рух далі протягом 2-3 секунд, він почав гальмувати, оскільки в нього щось трапилося з лівим переднім колесом, на його думку колесо лопнуло або попав під колесо камінь. Після цього його автомобіль повело передньою частиною вліво, заднім правим колесом він з`їхав на узбіччя почав вивертати з узбіччя. Перед тим, як вивертав з узбіччя побачив, світло фар автомобіля на зустрічній стороні дороги. Після цього він виїхав (його винесло) на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення правої частини його автомобіля з лівою частиною автомобіля Пежо.
Як вбачається із матеріалів провадження органом досудового розслідування не призначалася та не проводилася судова автотехнічна експертиза по обставинам ДТП, не обговорювалося питання про призначення такої експертизи і судом першої інстанції.

Отже питання про відповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам Правил дорожнього руху; про обставини, за яких сталася ДТП, про наявність або відсутність можливості у водія ОСОБА_7 запобігти зіткненню, про причинний зв`язок між діями водія та настанням ДТП , ані слідством, ані судом не розглядались та не вирішувались.

В обґрунтування свого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд послався на показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , потерпілої ОСОБА_9 , які не були очевидцями ДТП, отже їх показання не містять інформації щодо предмета доказування. Свідки та потерпіла вказали на наявність самої події ДТП, проте обставини, за яких вона сталася, їм невідомі.
Крім того, суд у вироку в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 послався на ряд письмових доказів, однак не навів мотивів - яким чином вони доводять його вину як кожен окремо, так і взаємозв`язку.
Так, висновки судово-медичної експертизи від 22.11.2016 № 1279, 1466 (том 1 а.п.15-17, 21) підтверджують лише механізм, локалізацію, характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у загиблого та не свідчить про винуватість ОСОБА_13 у ДТП, як і висновки експерта про належність групи крові загиблого та відсутність в його крові алкоголю (том 1 а.п. 19, 20, 21).
Протокол огляду місця події, схема ДТП, висновки автотехнічної експертизи від 22.11.2016 № 277 та трасологічної експертизи від 28.11.2016 року № 278 АТ стосуються встановлення місця ДТП, справності транспортного засобу, яким керував обвинувачений; слідової інформації внаслідок зіткнення транспортних засобів та жодним чином не доводять причинний зв`язок між діями ОСОБА_7 та наслідками ДТП (том 1 а.п. 1-14, 22-30, 31-39, 40-55).
Інших доказів винуватості ОСОБА_13 у вироку не наведено.
Наведене свідчить про те, що суд не в повній мірі встановив всі обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, чим допустив неповноту судового розгляду, побудував свої висновки на недостатніх та неналежних доказах, допустивши тим самим невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що могло вплинути на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого.
Допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, та такими, що перешкодили суду ухвалити обґрунтоване судове рішення, вирок суду не відповідає положенням ст. 370, 374 КПК України.
Колегія судів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК, п 2, 3, 1 ч 1 ст. 409 КПК України.
Питання про повторне дослідження обставин кримінального провадження та дослідження судом апеляційної інстанції доказів учасниками судового провадження не порушувалося.
При новому розгляді необхідно усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, ретельно перевірити докази у провадженні з точки зору їх належності, допустимості та достатності, перевірити доводи сторін кримінального провадження та ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.
При цьому, решту доводів апеляційної скарги про недопустимість доказів колегія суддів не перевіряє, зважаючи на положення ст. 415 ч. 2 КПК, якою апеляційному суду, при призначенні нового розгляду у суді першої інстанції, заборонено вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, ст. 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10.01.2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження № 0000517 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України в тому ж суді першої інстанції, але в іншому складі суду.
Запобіжний захід особисте зобов`язання щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: три підписи
З оригіналом згідно:

Суддя підпис ОСОБА_2