Провадження № 11-кп/4820/42/19
Справа № 675/423/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 115, ч.1 ст. 162 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження № 0000460 за апеляційними скаргами ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора Шепетівської місцевої прокуратури на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 7 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком,

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Славута Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, безробітного, одруженого, такого, що має на утриманні одну малолітню дитину, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України 11 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 162 КК України 2 роки обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з 7 вересня 2018 року, зараховано в цей строк термін його попереднього ув`язнення з 19 вересня 2016 року по 6 вересня 2018 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015 року) зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_10 строк його попереднього ув`язнення з 19 вересня 2016 року по 7 вересня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 28210 грн. 10 коп.

ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, працюючого в ТОВ «Хмельницькграндімпорт» комплектувальником, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з 7 вересня 2018 року, зараховано в цей строк термін його попереднього ув`язнення з 19 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року та з 23 вересня 2016 року по 6 вересня 2018 року включно.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України зараховано ОСОБА_11 в строк відбування покарання у виді обмеження волі строк перебування його під вартою з 19 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року та з 23 вересня 2016 року по 7 вересня 2018 року з розрахунку: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015 року) зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_11 строк його попереднього ув`язнення з 19 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року та з 23 вересня 2016 року по 7 вересня 2018 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_11 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдано за недоведеністю винуватості у вчиненому злочині.

ОСОБА_11 негайно звільнено з-під варти в залі суду в зв`язку із фактичним відбуттям ним призначеного покарання.

ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою освітою, такого, що не навчається, непрацюючого, неодруженого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 ухвалено рахувати з 7 вересня 2018 року, зараховано в цей строк термін його попереднього ув`язнення з 19 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року та з 7 жовтня 2016 року по 6 вересня 2018 року включно.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України зараховано ОСОБА_12 в строк відбування покарання у виді обмеження волі строк перебування його під вартою з 19 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року та з 07 жовтня 2016 року по 07 вересня 2018 року з розрахунку: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015 року) зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_12 строк його попереднього ув`язнення з 19 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року та з 7 жовтня 2016 року по 7 вересня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдано за недоведеністю винуватості у вчиненому злочині.

ОСОБА_12 негайно звільнено з-під варти в залі суду в зв`язку із фактичним відбуттям ним призначеного покарання.
Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 19 вересня 2016 року, близько 01 години 30 хвилин в с. Комини Ізяславського району Хмельницької області, ОСОБА_10 на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин до ОСОБА_14 вирішив вбити останнього.

З цією метою ОСОБА_10 , знаходячись в своєму домогосподарстві по АДРЕСА_1 з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не повідомляючи останнім своїх реальних намірів, взяв дерев`яну палицю округлої форми для нанесення нею ударів ОСОБА_14 .

Надалі, ОСОБА_10 близько 02 години, маючи умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_14 , реалізуючи свій злочинний намір, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій, прийшов на територію домогосподарства АДРЕСА_2 , в якому проживав ОСОБА_14 , підійшов до вхідних дверей житлового будинку та із прикладанням фізичної сили наніс по них удар рукою. В результаті цього вхідні двері відкрились та ОСОБА_10 незаконно проник в середину будинку.

Після цього ОСОБА_10 , пройшовши до будинку та зайшовши до кімнати, де лежачи на ліжку спав ОСОБА_14 , почав наносити удари по голові та тулубу останнього заздалегідь приготовленою дерев`яною палицею циліндричної форми, маючи на меті умисно протиправно позбавити життя ОСОБА_14 .

В цей час до цього ж будинку АДРЕСА_3 незаконно проникли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які одразу пішли в напрямку кімнати, де спав ОСОБА_14 . Їм на зустріч вийшов ОСОБА_10 , який разом з ними повернувся до кімнати, де знаходився ОСОБА_14 , та продовжив наносити удари останньому дерев`яною палицею циліндричної форми.

ОСОБА_11 при цьому намагався припинити дії ОСОБА_10 , відтягуючи його руками від ліжка, де лежав ОСОБА_14 . В цей момент до даної кімнати зайшла ОСОБА_13 , яка перед цим спала в сусідній кімнаті, та словесно намагалася зупинити ОСОБА_10 від вчинення протиправних дій, а також спробувала підійти до нього. В цей момент ОСОБА_12 рукою зупинив ОСОБА_13 , побоюючись, що ОСОБА_10 зможе її випадково вдарити дерев`яною палицею при нанесенні ударів ОСОБА_14 .

Надалі, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 почали тягнути ОСОБА_14 , життєдіяльність якого була пригнічена в результаті нанесення йому вказаних ударів, поверхнею підлоги будинку до виходу з нього з метою надання йому допомоги. Витягнувши ОСОБА_14 на подвір`я, положили неподалік вхідних дверей будинку. В цей час ОСОБА_10 підпер вхідні двері будинку дерев`яною палицею прямокутної форми, знайденою тут же, щоб унеможливити вихід на подвір`я ОСОБА_13 . Після цього, впевнившись, що ОСОБА_13 вже не намагається вийти з будинку, ОСОБА_10 , взявши в руки дерев`яну палицю прямокутної форми, наніс нею ще декілька ударів ОСОБА_14 . Завершивши нанесення ударів, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покинули господарство. ОСОБА_10 , вийшовши за межі домогосподарства, повернувся до ОСОБА_14 , який лежав біля входу в будинок, і наніс ще декілька ударів в область статевих органів останнього дерев`яною палицею, після чого вийшов за межі двору.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_10 , направлених на умисне протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_14 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.

Зокрема, смерть ОСОБА_14 спричинена відкритою проникаючою черепно-лицевою травмою з множинними переломами кісток склепіння та основи черепа, кісток лицевого скелету, множинними забоями головного мозку, забоєм мозочка.

Окрім вказаного, 19.09.2016 року, близько 02 години, ОСОБА_10 , а через декілька хвилин ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прийшли на територію господарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В даному господарстві знаходиться житловий будинок, в якому безпосередньо проживає ОСОБА_13 та який на праві спільної часткової власності належить: 1/2 ОСОБА_15 , 1/6 ОСОБА_16 , 1/6 ОСОБА_17 та 1/6 ОСОБА_13 .

Надалі ОСОБА_10 з метою незаконного проникнення в будинок, де проживає ОСОБА_13 , в той час, коли остання спала, застосувавши фізичну силу, вдарив рукою у вхідні двері вказаного будинку, внаслідок чого клямка, на яку були закриті двері, вискочила із скобля та вказані двері відчинились. Після цього ОСОБА_10 , а через декілька хвилин ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , порушуючи гарантоване ОСОБА_13 ст. 30 Конституції України право на недоторканість житла, не маючи на те будь-якого дозволу чи законних підстав, умисно незаконно проникли в приміщення вказаного будинку.

В окремій думці судді ОСОБА_18 та ОСОБА_1 , на відміну від думки суду присяжних, вважають, що матеріалами кримінального провадження та дослідженими доказами вина ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 162 КК України, доводиться повністю.

Не погоджуючись із вироком суду обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого та встановлені вироком суду обставини (за виключенням мотиву злочину), вирок суду вважають несправедливим і надто суворим. Просять вказаний вирок в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 115 КК України змінити. Призначити ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі та з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015) зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_10 час його попереднього ув`язнення з 19.09.2016 року по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції включно в розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Вважають, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, обставини, які призвели до вчинення злочину.

Так, ОСОБА_10 визнаючи факт вчинення дій, які призвели до смерті ОСОБА_14 , зазначав, що причиною цьому була виключно протиправна та аморальна поведінка самого ОСОБА_14 , яка виразилась у вчиненні останнім домагань сексуального характеру по відношенню до його малолітньої двоюрідної сестри та його дружини. Окрім того, визначальним фактором дій ОСОБА_10 стала бездіяльність правоохоронних органів, які не вжили жодних заходів для законного покарання ОСОБА_14 за вчиненні ним діяння.

Враховуючи вищевикладене, адвокат ОСОБА_7 вважає, що посилання в мотивувальній частині вироку на тривалі особисті неприязні відносини ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , як на мотив злочину, є недоречним та непідтвердженим.

Зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: явка до правоохоронних органів з повинною, визнання вини в повному обсязі, співпраця зі слідством, наявність на утриманні малолітньої дитини, позитивні характеристики як за місцем проживання, так і за місцем проходження військової служби, участь в антитерористичній операції.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким в межах пред`явленого обвинувачення: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнати винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у виді 15 років позбавлення волі.

Вказаний вирок вважає незаконним та необґрунтованим, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що під час досудового розслідування та в судовому засіданні вина обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по факту умисного позбавлення життя потерпілого ОСОБА_14 , доведена, однак суд безпідставно виправдав ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Акцентує увагу, що суд дійшов необгрунтованих висновків, що сторона обвинувачення не змогла довести наявність попередньої змови між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на вбивство ОСОБА_14 , а також, що всі дії обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були спрямовані виключно на те, щоб зупинити ОСОБА_10 та запобігти смерті ОСОБА_14 .
На переконання прокурора такі висновки суду суперечать фактичним обставам провадження та доказам, здобутим органами досудового розслідування і дослідженими в процесі судового розгляду, в тому числі показанням самих обвинувачених, а також свідка ОСОБА_13 , яка була безпосереднім очевидцем вчиненних злочинів.

Просить визнати недопустимими доказами покази свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , оскільки такі були отримані з порушенням вимог КПК України, зокрема, не були відкриті стороні обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України, чим порушено принцип рівності усіх сторін.

Захисник ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 заперечують проти апеляційної скарги прокурора. Вважають вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які вважають, що апеляційні скарги сторони захисту підлягають задоволенню, а сторони обвинувачення відхиленню, обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисників, які вважають вирок суду законним і обгрунтованим, провівши з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, дослідження матеріалів кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до частковому задоволенню, а сторони захисту відхиленню, виходячи з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження, в тому числі, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини (ст. 2 КПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п.п. 2-4 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необгрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції (п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам закону вирок суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не зазначив чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України відповідає матеріалам кримінального провадження, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах і не заперечується в апеляційних скаргах, як не оспорюється і кваліфікація їх дій за ч. 1 ст. 162 КК України, а тому в силу вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Разом з тим, незалежно від вказаного, апеляційним судом перевірені обставини, за яких вчинене дане кримінальне правопорушення та встановлено наступне.

19.09.2016 року близько 2 год. ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , прийшли на територію господарства, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . В даному господарстві знаходиться житловий будинок, в якому безпосередньо проживає ОСОБА_13 та який на праві спільної часткової власності належить: 1/2 ОСОБА_15 , 1/6 ОСОБА_16 , 1/6 ОСОБА_17 та 1/6 ОСОБА_13 .

Надалі ОСОБА_10 з метою незаконного проникнення в будинок, де проживає ОСОБА_13 , в той час, коли остання спала, застосувавши фізичну силу, вдарив рукою у вхідні двері вказаного будинку, внаслідок чого клямка, на яку були закриті двері, вискочила із скобля та вказані двері відчинились. Після цього ОСОБА_10 , разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , порушуючи гарантоване ОСОБА_13 ст. 30 Конституції України право на недоторканість житла, не маючи на те будь-якого дозволу чи законних підстав, умисно незаконно проникли в приміщення вказаного будинку, де в подальшому, скоїли вбивство ОСОБА_14 .

Що стосується іншої частини обвинувачення, то апеляційним судом встановлено таке.

В ніч з 18 вересня 2016 року на 19 вересня 2016 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , маючи особисті неприязні відносини до ОСОБА_14 , обумовлені їх підозрою у намаганні останнім згалтувати неповнолітню сестру ОСОБА_11 , домовились умисно вбити останнього.

З цією метою, ОСОБА_10 , взявши із свого будинку деревяну биту та надавши ОСОБА_11 та ОСОБА_12 балаклави для маскування обличчя, та ліхтарик, діючи спільно між собою, ОСОБА_10 , приховуючи обличчя коміром військової форми, в яку був одягнений, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , приховуючи обличчя наданими ОСОБА_10 балаклавами, близько 2 години 19.09.2016 року попрямували до господарства ОСОБА_13 , яка проживає по АДРЕСА_2 , де на той час проживав ОСОБА_14 .

Зайшовши на територію даного господарства, ОСОБА_10 із прикладанням значної фізичної сили наніс удар по дверям будинку, які були замкнені на клямку зсередини, в результаті чого вони відкрились і всі троє обвинувачених зайшли до будинку, де будучи об`єднані спільним злочинним умислом, увійшли до кімнати, де спав на ліжку ОСОБА_14 .

Перебуваючи у кімнаті, ОСОБА_10 почав наносити удари деревяною палицею циліндричної форми в голову та тулуб ОСОБА_14 , а ОСОБА_11 , вистрибнувши на ліжко, - удари ногами по тулубу потерпілого. В цей час ОСОБА_12 , діючи спільно із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на прохання ОСОБА_13 , яка прокинувшись підійшла до вказаної кімнати та, намагаючись перешкодити побиттю ОСОБА_14 , просила його не бити, відштовхнув останню в іншу сторону, тим самим забезпечив безперешкодне нанесення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ударів потерпілому.

Після цього, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 почали тягнути ОСОБА_14 , життєдіяльність якого була пригнічена в результаті нанесення йому вказаних ударів, поверхнею підлоги будинку. Далі, вони витягнули ОСОБА_14 на вулицю, де продовжили тягнути по землі. Протягнувши ОСОБА_14 подвір`ям, поклали його неподалік вхідних дерей будинку. В цей час, ОСОБА_10 підпер вхідні двері будинку знайденою на місці події палицею, унеможлививши вихід на подвір`я ОСОБА_13 . Після цього ОСОБА_10 наніс ще декілька ударів деревяною палицею округлої циліндричної форми ОСОБА_14 у статеті органи, а ОСОБА_12 та ОСОБА_11 нанесли декілька ударів ногами у тулуб. Після цього залишили ОСОБА_14 на подвірї, де він помер.

Вина ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень повністю доведена зібраними у кримінальному повадженні та дослідженими в процесі судового та апеляційних розглядів доказами.

Зокрема, в процесі судового та апеляційних розглядів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не заперечували та ствердили обставини конфлікту у нічну пору 19 вересня 2016 року з потерпілим ОСОБА_14 , проникнення у домоволодіння останнього поза його волею, вчинення відносно потерпілого активних фізичних дій та спричинення йому цілого ряду тілесних ушкоджень, в тому числі внаслідок ударів палицею, однак виклали свою версію подій. Зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заперечили нанесення ОСОБА_14 будь-яких тілесних ушкоджень, пояснивши свою присутність у будинку, де той проживав, намаганням перешкодити нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Натомість, свідок ОСОБА_13 прямо вказала на ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як на осіб, які поза волею ОСОБА_14 , у нічну пору вересня 2016 року, разом незаконно проникли в домоволодіння, де проживав потерпілий та діючи узгоджено, позбавивши її можливості припинити їх протиправні дії, безпосередньо нанесли потерпілому ОСОБА_14 числені тілесні ушкодження внаслідок ударів, в тому числі деревяною палицею, від отримання яких останній помер. Зокрема, пояснила, що ОСОБА_10 наносив потерпілому удари палкою по голові та тулубу, а ОСОБА_11 , перебуваючи зверху на ліжку, - ногами по тулубу ОСОБА_14 , при цьому ОСОБА_12 не дав можливості їй перешкодити такому побиттю потерпілого, відштовхнувши її. На її запитання: «Хлопці, що Ви робите?», не реагували. Навпаки, спочатку відштовхнувши її, а згодом зачинивши у будинку, перешкодили допомогти ОСОБА_14 .

Крім того, факт вчинення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочинів об`єктивно стверджується даними протоколу огляду місця події з фототаблицями, з яких вбачається, що у дворі домогосподарства АДРЕСА_2 виявлений труп ОСОБА_14 із численими, видимими тілесними ушкодженнями життєво важливих органів, в основному голови. В будинку вказаного домоволодіння виявлені числені плями бурого кольору, схожі на кров, тобто саме в тому місці, де зі слів обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 , обвинувачені нанесли тілесні ушкодження потерпілому (а.п. 2-21 т. 4).

Змістом протоколів огляду місця події та затримання стверджується, що за місцем проживання ОСОБА_10 , а також у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виявлений та вилучений одяг, а також балаклави, в яких останні перебували в домоволодінні потерпілого, а також деревяний предмет, зовні схожий на биту (а.п. 24-25, 30-31, 32-33, 34-35, т. 4).

Із змісту протоколів слідчих експериментів та домпакт-дисків, оглянутих апеляційним судом, вбачається, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , свідок ОСОБА_13 в присутності понятих та захисників, з застосуванням відеозйомки, що виключало можливість вчинення будь-якого тиску та примусу на них, в деталях вказали місце, спосіб та механізм незаконного проникнення до домоволодіння потерпілого, нанесення йому численних тілесних ушкоджень та позбавлення життя останнього, тобто саме там, де згодом був виявлений труп ОСОБА_14 з численними тілесними ушкодженнями (а.п. 38-42, 43-47, 48-52 т. 4).

Зокрема, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час слідчих експериментів вказали, що прийшли до господарства ОСОБА_13 саме з метою провчити ОСОБА_14 та вигнати його з села. Заходили у будинок всі разом. Бачили як ОСОБА_10 наносив ОСОБА_14 удари деревяною битою у голову, продемонструвавши це. ОСОБА_12 також показав як вони всі разом після побиття потерпілого, витягнули його на вулицю, де він та ОСОБА_11 нанесли ОСОБА_14 по два удари в тулуб.
Даними протоколів огляду предметів з ілюстративними таблицями стверджується, що одяг обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в якому вони перебували в момент вчиненя злочинів, має механічні пошкодження (а.п. 53-59, т. 4).
Із змісту висновку експерта № 73 від 03.02.2017 року стверджується, що на трупі гр. ОСОБА_14 виявлено наступні тілесні ушкодження:
Відкрита черепно-лицева травма важкого ступеня:
Відкритий багатоосколковий перелом правої тім`яної та потиличної кісток черепа, перелом основи черепа в ділянці лобної кістки зліва. Множині вогнищеві забої головного мозку правої потиличної частки, лівої скроневої частки, в полюсах правої та лівої лобних часток, правої скроневої частки, забій мозочка, над та під оболонкові крововиливи головного мозку. Дев`ять забійних ран правої тім`яно-потиличної ділянки голови. Дві забійні рани лівого надбрів`я. Забійна рана правої очниці зовні. Забійна наскрізна рана нижньої губи справа. Крововилив в лівий скроневий м`яз. Відкритий перелом верхньої щелепи. Підшкірні гематоми повік правого та лівого ока. Крововилив під кон`юнктивальну оболонку лівого ока. Синець лівої скулової ділянки обличчя. Осаднення зовнішньої поверхні лівої вушної раковини. Відкритий перелом кісток носу. Забійна рана перенісся. Осаднення спинки носа. Синець кінчика та крил носу. Осаднення правої підочної ділянки, верхньої повіки справа та правої бокової поверхні спинки носа. Садно лівого надбрів`я. Синець мочки та передвушної ділянки справа.

П`ять синців в ділянці верхньої та передньо-верхньої поверхні правого плечового суглоба.

Чотири садна передньо-зовнішньої поверхні лівого плечового суглоба.

Чотири синця лівої передньої поверхні грудної клітини та живота зліва.Чотири синця, одне садно правої бокової поверхні живота.

Садно задньої поверхні лівого плеча в середній третині.

Садно внутрішньої поверхні правого передпліччя.

Синець тильної поверхні першого пальця правої кисті.

Осаднення задньої поверхні грудної клітки та спини.

Закрита травма грудної клітини з переломом десятого ребра зліва по боковій поверхні грудної клітки, підшкірною гематомою лівої бокової поверхні грудей.
Закрита травма калитки з осадженням правого та лівого стегна у верхніх третинах по передньо-внутрішнім поверхням.
Два садна передньо-внутрішньої поверхні правого стегна в середній та нижній третині.
Травмуючими механізмами утворення всіх наявних у ОСОБА_14 ушкоджень голови та обличчя, грудної клітки, явилися ударні дії тупих предметів, на що вказують особливості ушкоджень кісток черепа, головного мозку і м`яких тканин. Місцями прикладання травмуючої сили до голови ОСОБА_14 , від дії якої утворились внутрішньо-черепні ушкодження, були суміжно розташовані праві тім`яна, потилична області, ділянка правої вушної раковини (права бічна поверхня голови), що підтверджується наявніcтю в цих областях множинних забійних ран, саден та синців, а також відповідним розташуванням ушкоджень кісток черепа та речовини головного мозку, при цьому п`ять глибоких наскрізних і одна непроникаюча поверхнева, забійні рани - могли утворитись, від не менше ніж шести окремих, одноразових але різноспрямованих дій на шкіру правої половини тім`яно-потиличної ділянки волосистої частини голови, ребра та прилеглих до нього бокових граней якогось, скоріше за все одного і того ж самого, твердого тупого продовгуватого травмуючого предмету або знаряддя, і ще три могли вже утворитися, від не менше ніж трьох окремих одноразових дій на шкіру - якогось, скоріше за все одного і того ж самого, твердого продовгуватого травмуючого предмету або знаряддя із циліндричною формою його контактної поверхні.
Також місцем прикладання травмуючої сили до обличчя та голови ОСОБА_14 явилась ділянка лівої брови, ділянка перенісся та спинки носа, ділянка лівої скули, ділянка правого ока та ліва бокова поверхня голови, про що свідчить наявність переломів кісток носа, верхньої щелепи, лобної кістки зліва, наявність множинних забійних ран та саден, підшкірних гематом, з прикладанням не менше шести разів травмуючої поверхні твердого (-дих) предмету (-тів) з видовженою контактною поверхнею.
Відкрита черепно-лицева травма ОСОБА_14 перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, та з врахуванням морфологічних ознак травмування головного мозку спричинена незадовго до настання смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння (пп. 2.1.1., 2.1.2., 2.1.3 а,б,в) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».
Ушкодження в ділянці правого та лівого плечового суглобів могли виникнути як окремо від локальної ударної дії твердих предметів, так і разом з травмуванням голови при нанесенні ударів видовженими травмуючими предметами, на що вказує їх згруповане розташування та локалізація.

Закрита травма грудної клітини з переломом десятого ребра зліва і підшкірною гематомою лівої бокової поверхні грудей заподіяна локальним ударним, і можливо одноразовим прикладанням обмеженої травмуючої поверхні твердого предмету до лівої бокової поверхні грудної клітини.

Синці в ділянці передньої поверхні грудної клітини та живота зліва спричинені локальним ударним прикладанням від не менше ніж чотирьох окремих одноразових дій на шкіру якогось, скоріше за все одного і того ж самого, твердого продовгуватого травмуючого предмету або знаряддя із циліндричною формою його контактної поверхні в напрямку спереду назад, на що вказує їх смугаста форма з характерною полосою просвітлення вздовж вісі ушкоджень.

Синці з осадненням живота справа походять не менше як від чотириразового ударного локального прикладання обмеженої травмуючої поверхні твердих предметів до правої бокової поверхні живота. Травма калитки з осадженням правого та лівого стегна у верхніх третинах по передньо-внутрішнім поверхням спричинені локальними ударними прикладанням твердих предметів в ділянку статевих органів спереду в напрямку знизу вверх. Інші ушкодження на тілі також походять від дії твердих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, спричинені за ударним механізмом, та в поєднанні з тертям-зсувом.

Вказані тілесні ушкодження також мають ознаки прижиттєвого виникнення незадовго до настання смерті, в причинному зв`язку з настання смерті не перебувають та відповідно до вимог п. 2.2, 2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» мають ознаки легкого ступеня тяжкості, крім закритої травми грудної клітки з переломом десятого ребра, які мають ознаки ушкодження середнього ступеня тяжкості (за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я, оскільки тривалість загоювання ребер перевищує три тижні).

ОСОБА_14 вищенаведені тілесні ушкодження були спричинені незадовго до настання смерті, оскільки мають однакові морфологічні прояви загоювання, поширеність крововиливів, однаковий характер осаднень.

Осаднення задньої поверхні тулуба, які мають повздовжній напрямок поширення відносно вісі тулуба, згруповане та паралельне розташування, характерне для волочіння тіла, з контактуванням по механізму тертя-зсув задньою поверхнею спини до нерівномірної травмуючої поверхні твердого (твердих) предметів.

Смерть ОСОБА_14 спричинена відкритою проникаючою черепно-лицевою травмою з множинними переломами кісток склепіння та основи черепа, кісток лицевого скелету, множинними забоями головного мозку, забоєм мозочка.

Відповідно проявам ранніх трупних змін (вираженність трупного заклякання, висихання, охолодження трупа, стан трупних плям) смерть ОСОБА_14 настала в межах 6 годин до проведеного огляду трупа на місці його виявлення.

Між спричиненням відкритої проникаючої черепно-лицевої травмою та настанням смерті минув короткий проміжок часу, на що вказує відсутність запально-клітинної реакції травмованих тканин головного мозку, яка за звичай виникає до 0,5-1 години в ранньому після травматичному періоді.

Відповідно властивостей та локалізації ушкоджень на тілі ОСОБА_14 , з врахуванням відомостей з місця виявлення тіла, потерпілий найбільш імовірно перебував в горизонтальному положенні тіла в момент нанесення йому тілесних ушкоджень.

Можливість збереження життя потерпілого ОСОБА_14 після спричинення йому відкритої проникаючої черепно-лицевої травми з множинними переломами кісток склепіння та основи черепа, кісток лицевого скелету, множинними забоями і з руйнуванням тканини головного мозку, виключається.

Після спричинення потерпілому ОСОБА_14 відкритої проникаючої черепно-лицевої травми з множинними переломами кісток склепіння та основи черепа, кісток лицевого скелету, множинними забоями і з руйнуванням тканини головного мозку, його здатність до самостійного пересування виключається (а.п. 90-94, т. 4).

Із даних висновку експерта № 5 від 03.02.2017 року вбачається, що механізм та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_14 , відповідає обставинам отримання таких, викладених під час слідчих експериментів обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_13 , що свідчить про належність та допустимість вказаних показань в цій частині (а.п.104, т. 4).

Даними висновку експерта № 55-мк від 21 лютого 2017 року стверджується, що саме виявленими та вилученими у обвинувачених палицями, зовні схожими на бити, могли бути спричинені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 (а.п. 107-113, т. 4).

Аналізуючи висновки судово-медичних експертиз в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів вважає, що виявлені в ОСОБА_14 численні тілесні ушкодження були спричинені саме обвинуваченими, оскільки саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , поза волею потерпілого, незаконно, у нічну пору, проникши в домоволодіння, де він проживав, діючи з розподілом ролей, використовуючи спеціально заготовлену палицю у вигляді бити для нанесення тілесних ушкоджень, спричинили останньому значні тілесні ушкодження. При цьому, колегія суддів враховує, що така кількість та вид видимих тілесних ушкоджень напередодні у ОСОБА_14 , в тому числі на відкритих ділянках тіла, були відсутні. Вказане стверджується показаннями свідка ОСОБА_13 Виключається і їх отримання внаслідок переміщення тіла потерпілого з приміщення будинку на вулицю домоволодіння, що стверджується вищенаведеними доказами та висновком судово-медичного експерта.

Доказів, які б стверджували протилежне стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Із даних висновків експертів за №№ 611, 630, 631, 632, 737 від 23 вересня, 5 та 7 жовтня 2016 року та таблиці до них вбачається, що кров ОСОБА_14 відноситься до групи А ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0, кров ОСОБА_10 відноситься до групи В ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0, кров ОСОБА_11 відноситься до групи В ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0, кров ОСОБА_12 відноситься до групи А ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (а.п. 95, 138, 140, 142, 144, т. 4).

Змістом висновків експертів №№ 145, 146 від 28.10.2016 року, №№ 616, 636, 637 від 17.11.2016 року стверджується, що кров людини, виявлена на правому берці ОСОБА_10 , кросівках ОСОБА_12 , одязі ОСОБА_11 та дерев`яних биті та палиця, виявлених за місцем проживання обвинувачених, може належати потерпілому ОСОБА_14 (а.с. 146-147, 149-150, 152-154, 203-205, 207-209, т. 4).

Аналізуючи висновки судово-медичних експертиз в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів вважає, що виявлені на взутті обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , одязі обвинуваченого ОСОБА_11 , дерев`яних биті та палиці сліди крові, належать саме потерпілому ОСОБА_14 , оскільки саме будучи взутими та одягнутими у вказаному взутті та спортивних штанах, використовуючи саме цю дерев`яну биту, обвинувачені, не маючи жодних тілесних ушкоджень, наносили потерпілому численні тілесні ушкодження, що супроводжувалося значною кровотечею і що вони фактично не заперечують, однак викладають свою версію подій.

Із змісту висновків експертів №№ 613, 633 від 17.11.2016 року вбачається, що кров людини, виявлена за місцем проживання ОСОБА_14 , може належати останньому. При цьому враховуючи, що побиття ОСОБА_14 обвинуваченими супроводжувалося значною кровотечею, колегія суддів вважає, що така кров належить саме потерпілому (а.с. 156-157, 159-160, 162-163, т. 4).

Даними висноку експерта № 1543-тр від 12.12.2016 року стверджується, що сліди, виявлені за місцем вбивства ОСОБА_14 у домогосподарстві АДРЕСА_2 залишені взуттям ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.п. 115-127, т. 4).

Як вбачається із висновку експерта № 24/780 від 02.02.2017 року шапки-балаклави, які були вилучені за місцем проживання обвинувачених, містять їх генетичні ознаки та використовувались ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . При цьому на палиці, дерев`яній биті, вилучених за місцем проживання обвинувачених, вивлені генетичні ознаки зразків крові потерпілого (а.п. 171-201, т. 4).

Як стверджується даними висновків експертів № 151, 153 від 20.09.2016 року жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_10 не мали (а.п. 19, 21, т. 5).

Із змісту висновку експерта № 155 від 20.09.2016 року вбачається, що в обвинуваченого ОСОБА_11 наявні тілесні ушкодження у вигляді осаднення тильної поверхні пальців лівої кисті, виникнення яких характерне для нанесення удару тилом лівої кисті на відмаш, а також внаслідок пересування тіла потерпілого (а.п. 23, т. 5).

Даними висновків амбулаторних судово-психіатричного експерта №№ 603, 604 від 26.10.2014 року та стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 584 від 19.10.2016 року стверджується, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 психічним захворюванням не страждають, не страждали такими і на період вчинення інкримінованих їм злочинів, а тому могли та можуть усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто відносно скоєного і на теперішній час їх можна вважати осудними. При цьому, обвинувачені в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психологічного стресу, паталогічного сп`яніння не знаходилися (а.п. 32-34, 37-39, 48-51, т. 5).

Даними правовстановлюючих документів на домоволодіння АДРЕСА_2 вбачається, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не є власниками такого (а.п. 81-85, т. 5).

Про наявність умислу в діях ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на позбавлення життя ОСОБА_14 свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх кількість, локалізація поранень, а саме численні нанесення ударів, в тому числі дерев`яною палицею в голову та тулуб потерпілого, а також ногами в тулуб, тобто виключно в життєво важливі органи.

Про наявність умислу в діях ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , спрямованого саме на умисне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_14 , вказує також те, що злочинні дії обвинувачених, які діяли спільно, фактично з розподілом ролей, позбавивши можливість свідка ОСОБА_13 припинити побиття потерпілого, продовжувалися на протязі значного часу, їх значна кількісна різниця у фізичній силі, відсутність можливості у потерпілого покликати на допомогу чи звернутися за такою. Обвинувачені будь-яких заходів щодо відвернення настання для потерпілого шкідливих наслідків, в тому числі виклику працівників поліції чи швидкої медичної допомоги, не забезпечили. Натомість свідок ОСОБА_13 у жодних своїх поясненнях, в тому числі і під час слідчого експерименту, не підтвердила версію обвинувачених про те, шо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 хоч якось намагались припинити злочинні дії ОСОБА_10 , навпаки ствердивши, що останні були співучасниками вбивства ОСОБА_14 .

При встановленні спрямованості умислу обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 колегія суддів враховує дані про інтенсивність нападу. Зокрема, про те, що дії обвинувачених були спрямовані саме на умисне вбивство ОСОБА_14 , свідчать кількість, локалізація поранень, сили ударів і нанесення їх в життєво важливі органи за допомогою спеціально заготовленого предмету. Встановлені фактичні обставини провадження свідчать про те, що обвинувачені виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, настання смерті потерпілого (нанесли численні удари, з прикладанням значної сили виключно в життєво важливі органи).

Сукупність всіх встановлених органами досудового розслідування обставин вчинення злочинів, спосіб, кількість, характер і локалізація ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинувачених і потерпілого, що передувала події, їх різниця в фізичній силі та їх стосунки, наперед заготовлення дерев`яної палиці перед вчиненням злочинів, усунення перешкод у вигляді усунення свідка вчинення злочинів ОСОБА_13 , яка намагалася перешкодити вчинити вбивство ОСОБА_14 , вказують про цілеспрямовані, обдумані і умисні дії обвинувачених, вчинені за попередньою змовою між собою, спрямовані на позбавлення життя потерпілого.

Зазначені вище обставини повністю виключають версію захисту про те, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прийшли на допомогу ОСОБА_14 , з метою забрати звідти ОСОБА_10 , щоб він не наносив удари потерпілому. Натомість, очевидець події свідок ОСОБА_13 прямо вказала на обвинувачених як на осіб, які увірвалися до її будинку у балаклавах та забили потерпілого до смерті.

Такі її покази об`єктивно підтверджуються і даними запису № 4053 від 19.09.2016 року, зробленого о 2 год. 39 хв. у журналі єдиного обліку № 40 повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, з яких вбачається, що ОСОБА_13 повідомила працівників поліції про те, що о 2 год. 19.09.2016 року всі разом, а саме: ОСОБА_27 та двоє незнайомих осіб палицями спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_14 , від яких останній помер на місці.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченими, ні їх захисниками не надано.

В кримінальному провадженні не встановлено жодного доказу щодо застосування відносно обвинувачених та інших осіб заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які покладені в основу обвинувального акту, були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку має бути наведена оцінка доводів, на які обвинувачений послався на свій захист. Якщо обвинувачений у судовому засіданні змінив свої показання, суд повинен ретельно перевірити як ті, так і інші показання, з`ясувати причину зміни показань і в результаті ретельного дослідження дати їм у вироку належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні.

Проте ці вимоги закону під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у повній мірі виконані не були. Як видно з оскаржуваного вироку, суд присяжних, всупереч вимогам закону, причини зміни показань обвинуваченими ретельно не перевірив та не з`ясував і належної оцінки зазначеним показанням в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні, не дав.

Так, дійшовши висновку, що твердження органів досудового розслідування та прокурора в частині доведеності вини ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення по обставинах умисного вбивства потерпілого ОСОБА_14 , не відповідають фактичним обставинам справи та зумовлені їхньою хибною позицією, як убачається з мотивувальної частини вироку, належним чином не проаналізував наведені докази в сукупності з іншими доказами у провадженні та не зазначив мотивів, з яких відхилив ці докази та прийняв інші, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Суд присяжних не провів належний аналіз та не дав відповідної оцінки фактичним даним, які містяться в письмових доказах, показаннях свідка ОСОБА_13 , а також обвинувачених. У вироку відсутній системний аналіз змісту цих документів, посилання чому суд не взяв до уваги та відхилив показання свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_10 стоячи на підлозі палицею наносив удари по голові потерпілому, а ОСОБА_11 , стоячи на ліжку, ногами наносив удари останньому по тулубу, ОСОБА_12 же відштовхнув її, щоб не перешкоджала вчиняти такі дії, дані письмових доказів, які прямо та безпосередньо вказують на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як на осіб, які разом з ОСОБА_10 приймали активну та безпосередню участь у спричиненні ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, від яких останній помер.

Отже, суд першої інстанції питань, зазначених у ст. 374 КПК України, не вирішив.

Зокрема, суд присяжних виходив з того, що органами досудового розслідування та прокурором не доведена участь ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у кримінальному правопорушенні, передбаченому п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки у провадженні не зібрано достатньо доказів вини останніх, а ті, що є в наявності, не відповідають вимогам закону.

Однак, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, оскільки він є помилковим, спростовується та суперечить матеріалам кримінального провадження.

Так, самі обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не заперечували та ствердили, що безпосередньо знаходилися в домоволодінні, де проживав потерпілий ОСОБА_14 , вчинення активний дій по відношенню до нього. При цьому, вони повідомляли такі деталі, які могли бути відомі виключно особі, яка безпосередньо вчинила злочин.

З послідовних та жодним чином не спростованих показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що вона прямо вказала на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які поряд з ОСОБА_10 , діючи з розподілом ролей, вчинили умисне вбивство потерпілого. Тобто ОСОБА_10 з використанням спеціально заготовленого предмету дерев`яної палиці наносив удари ОСОБА_14 по голові, ОСОБА_11 , стоячи на ліжку, наносив удари потерпілому по тулубу, а ОСОБА_12 , відштовхуючи ОСОБА_13 , таким чином подавляючи її опір, перешкоджав запобігти вчиненню останніми таких дій, що призвело до смерті ОСОБА_14 .

В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань свідка ОСОБА_13 в цій частині. Більше того, остання, надаючи такі апеляційному суду, щиро повідомила, що побоюється після вказаних подій проживати одна у будинку.

У зв`язку з цим підстав вважати, що свідок ОСОБА_13 оговорює ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , враховуючи її безсторонність по відношенню до останніх, у колегії суддів не має.

В той же час, суд присяжних, приймаючи рішення про визнання невинними ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_14 і відхилення доказів сторони обвинувачення не дав жодної оцінки та залишив поза увагою твердження свідка ОСОБА_13 стосовно безпосереднього вчинення ними злочину, де остання прямо вказала на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як на осіб, які подавлючи її опір, спричиняли тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 .

Місцевим судом належним чином не проаналізовані та дана помилкова оцінка вищеназваним доказам, які покладені в основу виправдувального вироку відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, а тому законні підстави для їх відхилення або недовіри у колегії суддів відсутні. Судом жодним чином не вмотивовано, чому він поклав в основу виправдувального вироку змінені, суперечливі докази.

Підлягають відхиленню твердження обвинувачених та їх захисників про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 не наносили, а тому не повинні нести будь-якої відповідальності в цій частині, оскільки такі спростовуються вищенаведеними належними, об`єктивними та допустимими доказами, в тому числі показаннями свідка ОСОБА_13 .

При цьому, на кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України не вливає кількість та сила ударів, нанесених останніми, оскільки дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 носили цілеспрямований, обдуманий, узгоджений, з єдиним умислом характер, спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_14 , за попередньою змовою, з розподілом ролей між обвинуваченими.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисників про те, що обвинувачення щодо них ґрунтується виключно на показаннях свідка ОСОБА_13 . Так, їх вина у вчиненні злочинів доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених колегією суддів доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновків експертів.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованим твердження прокурора про недопустимість показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , оскільки такі були отримані з порушенням вимог КПК України, зокрема, не були відкриті стороні обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України, чим порушено принцип рівності усіх сторін.

Натомість, незалежно від вищевказаного, показання зазначених свідків ані підтверджують, ані спростовують будь-яких фактичних обставин кримінального правопорушення, які б впливали на кваліфікацію дій обвинувачних.

Аналізуючи всі досліджені в процесі судового слідства докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинили умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство) за попередньою змовою групою осіб та кваліфікує їх дії за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , крім того, незаконно проникли до житла, чим вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.

Враховуючи вищевикладене, вирок суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а отже ухвалення необґрунтованого виправдувального вироку, підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_10 вид та міру покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину та невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який по місцю роботи характеризується посередньо, по місцю проживання позитивно, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є учасником АТО, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, ніде не працює.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , згідно з ст. 66 КК України, не встановлено.

Посилання ж обвинуваченого та його захисника на визнання своєї вини є формальним і фактично не враховує незворотні наслідки злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, щодо особи похилого віку.

Призначаючи ОСОБА_11 вид та міру покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину та невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, працює, одружений, його молодий вік.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 згідно з ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_11 відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, щодо особи похилого віку.

Призначаючи ОСОБА_12 вид та міру покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину та невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, не працює, не одружений, має молодий вік.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 згідно з ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_12 відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, щодо особи похилого віку.

Що стосується такої обтяжуючої покарання обставини як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, то колегія суддів вважає за необхідне виключити її з обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_28 , оскільки відповідно до висновків судово-токсикологічних експертиз №№ 1840, 1841, 1842 у зразках крові обвинувачених етилового алкоголю не виявлено, інших доказів такого стану останніх суду надано не було. Отже, така обставина не знайшла свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає, що оскільки обвинувачені вчинили особливо тяжкий злочин, передбачений п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, то останні є особами, які становить підвищену небезпеку для суспільства.

Так, відповідно до ст. 3 Конституції України життя людини є найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити її життя. Тому охорона життя людини найважливіше завдання кримінального права. Серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку.

Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_10 позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, є учасником АТО, ОСОБА_11 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, одружений, ОСОБА_12 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, хворіє, всі молодого віку, не перешкодили їм вчинити умисний особливо тяжкий злочин, що призвів до незворотніх наслідків - позбавлення життя потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

З урахуванням обставин даної конкретної справи, характеру і ступеню суспільної небезпеки цих злочинів, один з яких посягнув на найцінніше життя людини, особу винних, які фактично не розкаялись у скоєному, колегія суддів дійшла висновку, що їх виправлення можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин справи, ролі кожного у вчинені кримінального правопорушення, ОСОБА_10 слід призначити за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України покарання ближче до максимальної межі санкції вказаної норми, ОСОБА_11 ближче до середньої межі, а ОСОБА_29 ближче до її мінімальної межі.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останніх та попередження вчинення ними нових злочинів.

Окрім того, при ухваленні вироку, колегія суддів відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) та з урахуванням правової позиції Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (у справі № 663/537/17, провадження № 13-31кс18), зараховує обвинуваченим у строк відбуття покарання строк їх попереднього ув`язнення, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, оскільки дані кримінальні правопорушення вчинені до 20 червня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 відхилити.

Апеляційну скаргу прокурора Шепетівської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 7 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, п.12 ч.2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст. 162 КК України у виді 2 років обмеження волі;

-за п.12 ч.2 ст. 115 КК України - у виді 14 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 27 вересня 2019 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_10 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 19 вересня 2016 року по 3 жовтня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 залишити попередній тримання під вартою.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, п.12 ч.2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст. 162 КК України у виді 2 років обмеження волі;

-за п.12 ч.2 ст. 115 КК України - у виді 11 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_11 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 19 вересня 2016 року по 7 вересня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, п.12 ч.2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст. 162 КК України у виді 2 років обмеження волі;

-за п.12 ч.2 ст. 115 КК України - у виді 10 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_12 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 19 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року та з 7 жовтня 2016 року по 7 вересня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з кожного по 9 931 грн. 13 коп. судових витрат за проведення експертиз на користь держави.

Речові докази:

- одяг та взуття ОСОБА_12 , а саме: спортивну куртку, спортивні штани, шерстяний светр, кросівки повернути останньому;

- одяг та взуття ОСОБА_10 , а саме: камуфляжні штани та куртку, пара берців, а також мобільний телефон марки «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_1 із вмонтованою сім-картою «Київстар» - повернути ОСОБА_10 ;

- одяг та взуття ОСОБА_11 , а саме: спортивну куртку, штани, кросівки, светр, а також металевий ліхтарик - повернути ОСОБА_11

- металеву пружину; два марлевих тампони та два контрольні відрізи марлевого тампону з речовиною червоно-бурого кольору, вилучені під час ОМП 19.09.2016 року; запальничку жовтого кольору; недопалок сигарети «Прилуки»; паперові упакування (три окремих конверта); мостовий протез; два ґудзика та один фрагмент ґудзика білого кольору; зразки крові ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , шапку балаклаву, дерев`яну палицю циліндричної форми (макогон) та дерев`яну палицю прямокутної форми; зрізи нігтів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , одяг ОСОБА_14 , а саме: сорочку, майку, труси - знищити.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3