Справа № 348/2769/18
Провадження № 11-кп/4808/267/19
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000831 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано Франківської області від 27 травня 2019 року, згідно якого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Горохолина Богородчанського району Івано Франківської області, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, неодружений, працюючий комплектувальником в ПП « ОСОБА_10 », раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Застосовано до ОСОБА_7 ст. 75 КК України і звільнено його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком -2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3861 грн. 00 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз № 4.2 -825/18 від 03.12.2018 року, № 4.2-881/18 від 10.12.2018 року.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, за наступних обставин.

04.11.2018 року, близько 19 год. 30 хв., у темну пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що значно знижує реакцію і унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-09 Мукачево-Львів, а саме по вул.16 Липня в смт. Делятин, Надвірнянського району Івано-Франківської області у напрямку м. Мукачево. Робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ-21063» під керуванням ОСОБА_7 знаходилась у стані відмови через заклепування гальмівного трубопроводу, що призвело до не спрацювання задніх гальмівних механізмів і, окрім того, на задній вісі вказаного автомобіля були встановлені шини різних розмірів, різних моделей з різними малюнками протектора, що впливає на погіршення гальмівних властивостей транспортного засобу (збільшення величини гальмівного шляху) та стійкості транспортного засобу при застосуванні водієм гальмування, а також може спричинити відвід транспортного засобу від заданого водієм напрямку руху.

В цей час, в зустрічному напрямку, по правому краю проїзної частини дороги, по напрямку руху автомобіля «ВАЗ-21063», рухалась пішохід ОСОБА_11 .

Водій ОСОБА_7 рухаючись зі швидкістю не менше 94...106 км/год., що значно перевищує максимально-допустиму швидкість у населених пунктах 50 км/год., проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухаючись освітленою ділянкою дороги із заокругленням у ліву сторону та маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_11 , своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на останню.

При цьому ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3. б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.9. а), відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

п.12.1., в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.3., відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4, в якому вказано, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

п.31.4., згідно якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

31.4.1. Гальмові системи:

а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника;

31.4.5. Колеса і шини:

г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

У результаті порушення водієм ОСОБА_7 ПДР України та експлуатації транспорту сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої загинула пішохід ОСОБА_11 від закритої черепно-мозкової травми з крововиливом під м`яку мозкову оболонку, в речовину головного мозку та м`які тканини голови, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_9 не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок Надвірнянського районного суду від 27.05.2019 року щодо нього незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, в повній мірі не врахував всі фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_7 після вчинення злочину покинув місце дорожньо транспортної пригоди та скрився з місця події, а також керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Просить вирок Надвірнянського районного суду Івано Франківської області від 27.05.2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України скасувати, з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 286 ч.2 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В порядку ст. 345 КПК України головуючим суддею було з`ясовано чи вручена обвинуваченому ОСОБА_7 пам`ятка про його права і обов`язки, чи зрозуміло йому їх зміст, та чи є необхідність у їх роз`ясненні.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора, слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 17 квітня 2019 року (а.с. 45), із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у кримінальному провадженні доказами.

Однак, згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив обвинуваченому явно несправедливе та надмірно м`яке покарання, із застосуванням ст.75 КК України, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Призначене покарання обвинуваченому судом першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому повинно бути більш суворим.

Судом першої інстанції фактично не враховано те, що ОСОБА_7 хоч і вчинив необережний, проте тяжкий злочин, при цьому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується довідкою з ОНД, свідомо сів за кермо автомобіля, чим поставив у небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого сталась дорожньо транспортна пригода в результаті якої потерпіла ОСОБА_11 померла.

Згідно ст. 420 ч.1 п. 2 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Як вбачається з вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не вказав, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тим самим допустив істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Цих вимог закону судом першої інстанції належним чином не дотримано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів поза всяким розумним сумнівом дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає як принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням, так й не узгоджується з принципом справедливості, виходячи з фактичних обставин вчиненого ним злочину.

До критеріїв, які мають стати основою визначення покарання, співрозмірного зі злочином, слід віднести також суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, адже Конституція України та закони України покликані охороняти не лише конкретного громадянина, а й суспільство в цілому, в той час як людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в цій частині.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину,

відсутність до обвинуваченого матеріальних та моральних претензій з боку потерпілої.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, слід визнати вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також, колегія суддів, враховує думку потерпілої ОСОБА_12 , яка під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції просили не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, оскільки претензій матеріального та морального характеру до нього немає.

Окрім цього, апеляційний суд при призначені покарання обвинуваченому враховує ту обставину, що ОСОБА_7 вчинивши наїзд на пішохода ОСОБА_11 покинув місце дорожньо транспортної пригоди, не надавши допомоги особі, що перебувала в небезпечному для життя стані, незалежно від того, наскільки ефективною могла бути така допомога, та незалежно від настання небезпечних наслідків у виді смерті чи інших тяжких наслідків.

З врахуванням наведеного, доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 75 КК України та призначив обвинуваченому явно несправедливе покарання є підставними, а тому колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_13 слід призначити в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України.

На думку колегії суддів таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_9 є обґрунтованою, і наведені в ній доводи дають підстави для її часткового задоволення, а тому вирок суду першої інстанції, слід скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст.373,374, 405, 407,409, 413, 414, 418,420 КПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4