Дата документу 06.11.2019 Справа № 334/3507/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3507/19 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1792/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі::

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6

за участі прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор»,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою (із доповненням) захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 2 жовтня 2019 року, якою у відношенні

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, маючого малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, -

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 листопада 2019 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 2 жовтня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, а клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 листопада 2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, вчинених із застосуванням насильства, а дані про його особу дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які в судовому засіданні допитані ще не були, сприяти переховуванню інших фігурантів справи, який на даний час не затримано, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в клопотанні прокурора не наведено обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції не розглянув можливості застосування альтернативних запобіжних заходів та без жодної мотивації «автоматично» продовжив застосування тримання під вартою, що прямо суперечить практиці ЄСПЛ.

Звертає увагу, що відсутні документальні підтвердження намірів ОСОБА_8 переховуватись від суду, змінити місце проживання, намагання впливати на свідків, вчинення злочинів у минулому, наявності кримінальних зв`язків.

Вважає, що передбачені ст. 177 КПК України ризики на теперішній час відсутні, оскільки після вчинення злочинів ОСОБА_8 не вчиняв жодних заходів, спрямованих на спотворення обставин події, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, працював, був законослухняним громадянином, під час перебування в місцях попереднього ув`язнення не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на тиск на потерпілого та свідків.

Крім того, він має на утриманні малолітню дитину та матір похилого віку, яким постійно потрібна допомога, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував майнову шкоду в розмірі 3000 доларів США, потерпілий претензій до нього не має, на призначенні суворого покарання не наполягає.

В доповненні до апеляційної скарги захисник додатково посилається на ухвалу Київського апеляційного суду, відповідно до якої за аналогічних обставин, на думку адвоката, суд врахував, що зі спливом певного часу тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і прокурор має навести інші підстави, а цілодобовий домашній арешт є співвмірним запобіжним заходом з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу із доповненням до неї та просили її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив. що обвинувачений не є його родичем, проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду рішення суду вважала законним, обґрунтованим і просила залишити його без змін, враховуючи наявність ризиків, які не зменшились, а також конкретні обставини даного кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, потерпілого і прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та знайшло своє підтвердження у відповідних матеріалах кримінального провадження, 2 жовтня 2019 року в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції, в порядку ст.ст.314-315 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

З огляду на ч. 3 ст. 199 КПК України, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, судом встановлено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а застосування альтернативного запобіжного заходу є недоцільним, з чим колегія суддів, з урахуванням обставин справи та відомостей щодо особистості ОСОБА_8 повністю погоджується.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , а також доводи обвинуваченого та його захисників щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжких злочинів, вчинених із застосуванням насильства, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, що вказує на ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, що перешкоджатиме судовому провадженню.

Також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 дійсно має неповнолітнього сина, але разом з ним не проживає, і вказаний факт не свідчить на користь доводів про перебування дитини на його утриманні, що підтверджується доданими до апеляційної скарги копіями довідки з місця проживання та свідоцтва про народження (а.с. 32-33).

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність стійких соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування та стабільного джерела доходу, існує ризик вчинення обвинуваченим інших корисливих кримінальних правопорушень.

Враховуючи тяжкість інкримінованих йому злочинів та суворість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, існує ризик того, що він буде переховуватись від суду.

Також не виключається можливість незаконного впливу на потерпілого, оскільки обвинуваченому відома адреса його проживання.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Доводи захисника обвинуваченого про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання з батьками, де він характеризується позитивно, відшкодування потерпілому майнової шкоди та відсутність у останнього претензій матеріального та морального характеру, не є підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами від подальшої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, були перевірені колегією суддів першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, до того ж, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

Матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Тяжкість можливого покарання не може сама по собі бути підставою для продовження запобіжного заходку у вигляді тримання під вартою, проте з урахуванням встановлених ризиків та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з викладеними у клопотанні прокурора доводами про необхідність продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Всі інші доводи захисту були об`єктом дослідження судом при продовженні ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Колегія суддів відхиляє посилання захисника на ухвалу Київського апеляційного суду від 29.11.2018, адже таке рішення не тільки не утворює судової практики, але з його змісту не можливо встановити тотожність обставин, оскільки в ухвалі не зазначається, існування яких ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено судом.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу (із доповненням) захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 2 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 листопада 2019 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5