Справа № 136/1317/19
Провадження №11-сс/801/655/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Липовецького відділу Немирівської місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2019 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вітово Чигиринського району Черкаської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше неодноразово судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Старший слідчий СВ Липовецького ВП Немирівського ВП ГУ НП у Вінницькій області звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .
Клопотання мотивоване тим, що 14.09.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Окрім наявної обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, слідчий зазначає про існування ризиків, передбачених п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема зазначає, що є підстави вважати, що ОСОБА_7 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування або вчинити інше кримінальне правопорушення. В зв`язку із неможливістю запобігти зазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів без встановлення застави як альтернативного запобіжного заходу.
Ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2019 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Липовецького відділу Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 17.09.2019 та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без встановлення застави як альтернативного запобіжного заходу.
Вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя належним чином не врахував суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та особу підозрюваного ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Потерпіла ОСОБА_8 погодилася з позицією прокурора та просила задовольнити апеляційну скаргу.

Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, підозрюваного, думку потерпілої, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону суддею дотримані не повністю.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя встановив та виходив з того, що стороною кримінального провадження не доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного повторного корисливого злочину проти власності із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя або здоров`я потерпілого, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який є тяжким злочином та за який санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, не надано доказів законності вилучення в ОСОБА_7 каблучки, яка була предметом кримінального правопорушення і яке очевидно здійснювалось 11.07.2019 по місцю проживання підозрюваного за умови, що відомості до ЄРДР були внесені лише 12.07.2019.

Крім того, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених п. 1 та п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися із такими висновками слідчого судді.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування до нього такого запобіжного заходу про який йдеться у клопотанні слідчого.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на докази, які підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а саме: протокол слідчого експерименту з потерпілою від 05.09.2019, протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 від 12.07.2019, протокол огляду речей та предметів від 12.07.2019, постанову про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 12.07.2019, висновком експерта №5333/19-21 від 07.08.2019, показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що в доданих до клопотання слідчого матеріалах містяться докази, які у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.

В контексті практики Європейського суду з прав людини арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Водночас, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із висновками слідчого судді про недоведеність ризиків переховування підозрюваного від органів досудового слідства та/або суду а також ризику вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення.

Як встановлено із матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого кримінального правопорушення.

Також, в судовому засіданні підозрюваний підтвердив, що неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену судимість, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, дітей не має, проживає і разом із своєю співмешканкою, постійного місця роботи та офіційного джерела доходів не має. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_7 повідомив, що вину свою не визнає, заперечував нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 та заволодіння її каблучкою.

Потерпіла ОСОБА_12 вважає такі пояснення неправдивими, оскільки саме ОСОБА_7 вчинив даний злочин за вказаних обставин.

Апеляційний суд погоджується, що викладені обставини свідчать про відсутність у підозрюваного соціально-стримуючих чинників та схильність до вчинення майнових злочинів.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, вважає обґрунтованими доводи прокурора, що слідчий суддя не надав належної оцінки ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та не в повній мірі оцінив обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Беручи до уваги, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, наявність низки судимостей та притягнень до кримінальної відповідальності, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, у взаємозв`язку з можливими ризиками, на які вказано прокурором, встановлені обставини дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Як свідчить практика Європейського суду з захисту прав людини, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бекчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів переконана, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував дані, що характеризують особу підозрюваного, зокрема відсутність у нього сім`ї, постійного місця роботи та джерела доходів, а також міцність його соціальних зв`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що за змістом ч. 1ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи сторони обвинувачення щодо ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, є обґрунтованими, а обставини, які виправдовують застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, доведені.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд також виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, відтак ухвала слідчого судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Липовецького відділу Немирівської місцевої прокуратури - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2019 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - скасувати та ухвалити нову ухвалу.

Клопотання старшого слідчого СВ Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з моменту затримання, а саме до 24 листопада 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя