Провадження № 274/1850/19
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/433/19

І м е н е м У к р а ї н и
30.09.2019 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання . . . . ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/1850/19 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на даний час працює неофіційно, на час подій радіотелефоніста відділення управління взводу управління 12 гарматної артилерійської батареї 4 гарматного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старшого солдата, учасника бойових дій, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч. 4 ст. 407 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

19 листопада 2015 року приблизно об 11 год. 00 хв. ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з особистих мотивів, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у порушення вимог статей 4, 65, 68 Конституції України, статей 1, 17 Закону України «Про оборону України», статей 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статей 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» без дозволу командування військової частини та поважних причин самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, до 16 листопада 2016 року.

За час своєї відсутності обов`язки за посадою старший солдат ОСОБА_3 не виконував, командуванню частини про своє місцезнаходження та причини відсутності не доповідав, відповідні документи, що підтверджують законність та поважність причин його відсутності, не надав.

16 листопада 2016 старший солдат ОСОБА_3 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо незаконної відсутності на військовій службі, добровільно з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та продовжив виконання своїх службових обов`язків.

Отже старший солдат ОСОБА_3 був незаконно відсутнім у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , у період з 19 листопада 2015 року до 15 листопада 2016 року.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винуватим, передбачена ч. 4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що він був мобілізований на військову службу з 20.02.15. Проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , обіймав посаду радіотелефоніста, має статус учасника бойових дій. Проходити військову службу йому стало важко та 19.11.15 він вийшов з КПП військової частини, пішов на автовокзал та поїхав додому у Чернігів. Дозволу залишати військову частину командування йому не давало, про свою відсутність він нікого не повідомляв. Так і залишився вдома, займався домашніми справами. До кримінальної відповідальності не притягувався, злочинів не скоював, не лікувався. В листопаді наступного року, усвідомивши протиправність своїх дій, повернувся до розташування військової частини для проходження служби. В подальшому був звільнений в запас через службову невідповідність. Жалкує про вчинене, у скоєному кається, вину визнає, просить не позбавляти волі, в майбутньому планує повернутися на військову службу.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:

*даними копії службової картки та службової характеристики військової частини польова пошта НОМЕР_1 , згідно з якими солдат ОСОБА_3 обіймав посаду радіотелефоніста відділення управління взводу управління 12 гарматної артилерійської батареї 4 гарматного артилерійського дивізіону військової частини;

*даними копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 303 від 28.11.16, згідно з яким старшого солдата ОСОБА_3 , колишнього радіотелефоніста відділення управління, звільненого наказом командира 26 артилерійської бригади від 28.11.16 з військової служби у запас через службову невідповідність, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, суд не встановив.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до статті 12 частин 3, 4 КК України злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, проживає з дружиною, працює неофіційно, за місцем служби характеризувався посередньо, має статус ветерана війни - учасника бойових дій.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги ступінь суспільної небезпеки та санкцію кримінального закону, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений після скоєння злочинних дій самостійно добровільно з`явився до військової частини, сприяв розкриттю злочину, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який є молодим за віком, не є суспільно небезпечним, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав повністю, розкаявся, є учасником бойових дій, суд не вважає, що призначення покарання з реальним його відбуванням сприятиме досягненню мети покарання і тому відповідно до ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. На думку суду саме призначене покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов у провадженні не подано, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, клопотань про обрання такого заходу не надійшло, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - не застосовувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1