Справа № 206/741/19
Провадження № 1-кп/206/228/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000513 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.296 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просила продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки строк застосування запобіжного заходу спливає та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти заявленого прокурором клопотання та просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не існують.

Захисник-адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки воно обґрунтовується однаковими підставами, що раніше уже викладались в клопотаннях про обрання запобіжного заходу та його продовження. Крім того викладені в клопотанні підстави, є нічим іншим як припущеннями, які необґрунтовані та не переконливі. Захисник зазначив, що обвинувачений має постійне місце проживання, батьків - пенсіонерів, із якими він підтримує стійкі родинні зв`язки. До обрання запобіжного заходу навчався у "Комп`ютерній Академії ШАГ" і особисто заробленими коштами сплачував за навчання. Щодо доводів сторони обвинувачення про те, що обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків, вважає їх припущеннями, які спростовуються тим, що до обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він постійно та систематично прибував за першою вимогою слідчого та жодним чином не перешкоджав досудовому розслідуванню, а навпаки сприяв йому. Крім того, в діяннях обвинуваченого взагалі відсутній інкримінований йому склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а тому суд повинен перевірити обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання та подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 . У зв`язку з викладеним просив зміни запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який - домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заперечувала проти клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовження строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих, одна з яких раніше виказувала про здійснення такого впливу з боку обвинуваченого, та свідків які ще не допитані, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній, будучі раніше судимим, порушував покладені на нього обов`язки, передбачені ст.ст. 75,76 КК України, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Таким чином, ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження такого заходу на сьогодні не перестали існувати.

Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як-то соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_5 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином

Крім того, вирішуючи подане клопотання, суд також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд не може прийняти до уваги доводи захисника та обвинуваченого про те, що застосовування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним, через необґрунтованість, бездоказовість та непереконливість наведених прокурором ризиків, оскільки судом встановлено, що наведені прокурором ризики заслуговують на увагу, а наявність у обвинуваченого батьків похилого віку, що свідчить про наявність в нього міцних соціальних зв`язків, не є гарантією виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та не може запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду з метою уникнення покарання за скоєне та незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. До того ж не заслуговують на увагу доводи сторони захисту з приводу того, що обвинувачений не має мети вплинути на свідків і потерпілих по даному кримінальному провадженню, оскільки значна кількість свідків ще не була допитана та серед цих свідків є неповнолітній, який в силу свого віку може підпадати під вплив дорослих осіб. Крім того, як зазначалось судом раніше у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 наголошувала, що побоюється обвинуваченого через те, що він агресивно поводив себе відносно неї під час досудового розслідування. Інші доводи сторони захисту, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України, суд не може взяти їх до уваги, оскільки оцінка наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні в нарадчій кімнаті вироку.

Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та дані про його особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто до 24 листопада 2019 року, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Таке продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України в розмірі, передбаченому ч.5 ст. 182 КПК України, застосувавши таким чином альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже суд вважає за необхідне визначити розмір застави відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, виходячи із розміру прожиткового мінімуму працезданих осіб, встановленого на 1 січня 2019 року - 1921 грн. Враховуючи характеризуючі дані обвинуваченого, суд вважає, що сума у розмірі 115260 грн. (60 прожиткових мінімумів для працезданих осіб) буде достатньою для внесення у якості застави. Зазначена сума підлягає внесенню на депозитний рахунок одержувач ТУ ДСАУ в Дніпропетровській області, код ОКПО 26239738, МФО 820172, р/р 7442 в ГУДКСУ у м. Київ.

В силу ч. 3 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 99, 177, 197,182, 331, 372КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 24.11.2019 року включно.

Визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 115260 (сто п`ятнадцять двісті шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок з наступними реквізитами: одержувач ТУ ДСАУ в Дніпропетровській області, код ОКПО 26239738, МФО 820172, р/р 7442 в ГУДКСУ у м. Київ.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до Самарського районного суду м. Дніпропетровська;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.

В задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів на підставі рішення Конституційного суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1