ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2894/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції: 610/2435/16-к
Категорія: ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И В:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 17 жовтня 2019 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі. В обґрунтування своїх апеляційної вимог посилався на те, що він похилого віку, має малолітніх дітей, знаходиться у СІЗО 3 роки та 4 місці, ухвалу суду першої інстанції було проголошено із порушенням вимог КПК, а саме не збігається реальний час оголошення ухвали о 18 годині 37 хвилин із зазначеним в ухвалі суду о 10 годині 37 хвилин. Також зазначив, що перекладач, наданий йому судом не має достатньої кваліфікації та не взмозі переводити йому хід судового засідання, а також ті дані, на які посилається прокурор, а саме те, що він внутрішньо-переміщена особа та може почати переховуватися від суду на тимчасово окупованій території, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_9 зареєстрований у м. Барвінкове, Харківської області, а усі переміщення на громадян України на тимчасово окуповану територію знаходяться під контролем українських військових.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України - який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а також ч. 3 ст. 289 КК України, який відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, з матеріалів судового провадження, вбачається, що ОСОБА_9 , зареєстрований у м. Горлівка, Донецької області, тобто на тимчасово-окупованій території, офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчинення ряду особливо тяжких злочинів, які були вчинені групою осіб, за попередньою змовою, поєднані із насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або із погрозою застосування такого насильства, а тому може почати переховуватися від суду та впливати на свідків, які на даний час не допитані.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_9 , а саме того, що він обвинувачується у вчиненні розбою, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, а також незаконному заволодінні транспортним засобом, колегія суддів приходить до висновку, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обинуваченого щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів обинуваченого щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Твердження обвинуваченого щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Обставини на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, а саме те, що він похилого віку, має малолітніх дітей, знаходиться у СІЗО 3 роки та 4 місці, ухвалу суду першої інстанції було проголошено із порушенням вимог КПК, а саме не збігається реальний час оголошення ухвали із зазначеним в ухвалі суду, а також твердження про те, що перекладач, наданий йому судом не має достатньої кваліфікації та не в змозі переводити йому хід судового засідання, а ті дані, на які посилається прокурор, стосовно того, що він внутрішньо-переміщена особа та може почати переховуватися від суду на тимчасово окупованій території, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_9 зареєстрований у м. Барвінкове, Харківської області, а усі переміщення громадян України на тимчасово окуповану територію знаходяться під контролем українських військових, колегія суддів сприймає критично, оскільки ОСОБА_9 було подано апеляційну скаргу на українській мові, що свідчить про те, що він у достатньому обсязі володіє державною мовою, доводи стосовно технічної помилки у журналі судово засідання щодо часу оголошення ухвали суду не можуть свідчити про незаконність судового рішення, оскільки воно проголошувалося за участі сторін у судовому засіданні, у тому числі за участі обвинувачених та їх захисників, отже враховуючи в сукупності усі обставини матеріалів кримінального провадження, призначення більш м`якого запобіжного заходу не зможе гарантувати виконання ОСОБА_9 його процесуальних обов`язків.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4