Дата документу 15.08.2019 Справа № 335/7412/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7412/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1477/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, який не має місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

20 травня 2010 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік. 03 лютого 2011 року звільнено по відбуттю строку покарання;

19 січня 2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

22 травня 2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2012 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. 23 червня 2014 року постановою Вільяннського районного суду Запорізької області звільнено від відбування покарання згідно Закону України «Про амністію», невідбутий строк покарання 4 місяці 27 днів;

12 грудня 2017 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці. 02 квітня 2019 року звільнений умовно-достроково на підставі постанови Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 березня 2019 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2019 року, якою клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді

тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволено та обрано відносно

обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під

вартою до 26 вересня 2019 року включно, з правом внесення застави, розмір

якої визначений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду

м.Запоріжжя від 06 червня 2019 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що стороною

обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177

КПК України, та інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної

поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що

намірів переховуватись від органів досудового розслідування та впливати на

свідків в нього немає. В той час, коли до нього не був застосований запобіжний

захід у вигляді тримання під вартою, він за першим викликом з`являвся до

слідчого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, відмовити у

задоволенні клопотання прокурора, застосувати відносно обвинуваченого

ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту протягом

певного періоду часу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції при

обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не враховано, що

обвинувачений, який не затримувався в порядку ст.208 КПК України, до

обрання запобіжного заходу сумлінно з`являвся до слідчого на допити та інші

процесуальні дії, не намагаючись переховуватись. Свою провину визнає,

співпрацював зі слідством, добровільно видав вкрадене майно, що сприяло

відшкодуванню шкоди потерпілому, відповідно йому немає сенсу впливати на

потерпілого та свідків, якими є працівники поліції, має фактичне місце

проживання. За час перебування у Запорізькому слідчому ізоляторі захворів на

токсичний гепатит.

В ухвалі суду взагалі не обґрунтовано продовження стосовно

обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу.

Також апелянт вважає, що жодним чином не обґрунтовано та не

доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім

для запобігання ризикам.

Згідно з ухвалою суду, у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційних скарг; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи його захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке є тяжким.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду; вплив обвинуваченого на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального провадження, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання до 6 років позбавлення волі ніде не працює, міцних соціальних зв`язків не має, постійного місця проживання та реєстрації також не має, раніше неодноразово судимий за аналогічні правопорушення.
Викладені обставини спростовують доводи сторони захисту про відсутність ризиків, вказаних у клопотанні.
Оцінивши всі обставини та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника - адвоката ОСОБА_8 правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апелянтів про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано.
Отже, підстав для задоволення вищевказаних апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2019 року, якою клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволено та обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 вересня 2019 року включно, з правом внесення застави, розмір якої визначений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 червня 2019 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4