Дата документу 03.06.2019 Справа № 313/1746/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 313/1746/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1081/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 4 грудня 2018 року до Веселівського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за місцем відбування покарання характеризується посередньо, має 4 стягнення, його поведінка не була сумлінною протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, він не довів свого виправлення та перевиховання.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений не відбув 2/3 строку покарання у виді обмеження волі, яке йому було замінено в порядку ст. 82 КК України, і з урахуванням вимог ч. 5 ст. 82, ч. 3 ст. 81 КК України не може бути звільнений умовно-достроково.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на теперішній час він вже відбув більше ніж 2/3 строку призначеного покарання, а також відбув більше одного року після заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Також зазначає, що адміністрація виховного центру не заперечувала проти задоволення клопотання, всупереч висновків суду першої інстанції він характеризується позитивно, а не негативно чи посередньо, як зазначено в ухвалі.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого відсутній, оскільки на час звернення до суду із клопотанням він не відбув 2/3 частини покарання у вигляді обмеження волі, а також з підстав того, що у супереч доводів його апеляційної скарги його поведінка не була завжди сумлінною, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, громадянин України, маючий професійно-технічну освіту, не одружений, працюючий підземним дорожньо-шляховим робітником на шахті «Експлуатаційна» ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Веселівський виправний центр (№ 8)» за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2015 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321, ч. 3 ст. 321, ч. 1 ст. 70 КК України і засуджений до остаточного покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 березня 2016 року ОСОБА_8 було зараховано у строк відбування покарання термін перебування під вартою з 6 лютого 2015 року по 4 серпня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 9).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 7 вересня 2017 року ОСОБА_8 було замінено невідбуту частину покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2015 року у виді 2 років 11 місяців 1 дня позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на той самий строк (а.с. 10-11).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що засуджений ОСОБА_8 не відбув 2/3 строку покарання у виді обмеження волі, яке йому було замінено в порядку ст. 82 КК України, і з урахуванням вимог ч. 5 ст. 82, ч. 3 ст. 81 КК України не може бути звільнений умовно-достроково, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 82 КК України, до осіб, яким призначене покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного особі, яка раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.
Відповідно до положень п. 11 вищезазначеної Постанови, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.
Вказані положення та роз`яснення правил їх застосування також містяться в Узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року.

З цього питання ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що згідно з ч. 5 ст. 82 КК до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 КК. Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК. З огляду на наведене правильною є практика тих судів, які під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після заміни покарання, ухваленого вироком, більш м`яким покаранням, обраховують строк відбутого покарання (зміненого в порядку виконання вироку).

Таким чином, при заміні засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі на строк 2 роки 11 місяців 1 день, засуджений ОСОБА_8 відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України повинен відбути не менше 2/3 строку цього більш м`якого покарання у виді обмеження волі.
Крім того у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 6 лютого 2015 року.

Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі з 6 лютого 2015 року по 8 вересня 2015 року характеризувався негативно, мав 1 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Оріхівська виправна колонія (№ 88)» відбував покарання з 8 вересня 2015 року по 10 жовтня 2015 року, за період відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбував покарання з 10 жовтня 2015 року по 22 вересня 2017 року, за період відбування покарання мав 2 заохочення, стягнень не мав.

У Державній установі «Веселівський виправний центр (№ 8)» відбуває покарання з 22 вересня 2017 року, за період відбування покарання характеризується посередньо, має 2 заохочення та 3 стягнення.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Державній установі «Веселівський виправний центр (№ 8)», засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 17 серпня 2018, засуджений ОСОБА_8 працевлаштований на виробництві установи на виробничому об`єкті «ТІК». Характеризується негативно, підтримує стосунки із засудженими негативної спрямованості. За характером запальний, схильний до різкої зміни поведінки в разі неотримання бажаного для нього результату, схильний до демонстративно-шантажних дій та підбурювання інших засуджених до протиправних дій. Самостійної участі в благоустрої території установи не приймає, не вбачає в цьому суспільної необхідності, перекладає цю роботу на інших засуджених. На заходи виховного характеру реагує незадовільно, з проведених бесід належних висновків не робить. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Потребує постійного контролю з боку представників виробничого персоналу. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. За час перебування в установі тричі притягався до дисциплінарної відповідальності, має одне заохочення. Бере участь в реалізації програм диференційованого впливу «Підготовка до звільнення». Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. На профілактичному обліку не перебуває (а.с.73).

З наявної в матеріалах провадження характеристики від 28 листопада 2018, засуджений ОСОБА_8 працевлаштований на виробництві. Характеризується позитивно, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. За характером спокійний, адекватно реагує на критику в свою адресу. На заходи виховного характеру реагує добре, з проведених бесід робить належні висновки. Утримує в чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку. Приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Не потребує постійного контролю з боку представників виробничого персоналу. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться добре. Брав участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Творчість». Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. На профілактичному обліку не перебуває (а.с. 17).

Вказані характеристики, які є абсолютно протилежними одна одній, але в повній мірі свідчать про те, що поведінка засудженого ОСОБА_8 майже за весь період знаходження у виправних установах була в цілому негативною, і лише за декілька місяців до моменту звернення з клопотанням до суду, засуджений ОСОБА_8 нібито став на шлях виправлення та почав позитивно характеризуватися за місцем відбуття покарання.

Разом з тим, засудженому ОСОБА_8 17 серпня 2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення (а.с. 71).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 18 лютого 2019 року на ОСОБА_8 під час відбування покарання було накладено 4 стягнення у вигляді трьох доган та одного попередження, а також 4 заохочення (а.с. 76).

Вказані стягнення, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим поданням до суду були погашені або зняті, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_8 за період з жовтня 2017 року по жовтень 2018 року працював та виконував 100 % норм виробітку (а.с. 13-14).

Разом з тим, враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_8 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала Веселівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2019 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4