Справа № 520/5191/19
Провадження № 1-кс/520/5833/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000088 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого, погодженого прокурором про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000088 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Згідно клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , з метою незаконного збагачення і протиправного отримання грошових коштів, шляхом збуту наркотичних засобів, з початку 2019 року по теперішній час налагодив канал постачання, організував систематичне незаконне придбання, перевезення, зберігання та збут наркотичних засобів на території м. Одеса.

Переслідуючи наміри налагодження систематичної роботи, розширення обсягів збуту та залучення більшої кількості постійних споживачів в м. Одесі, ОСОБА_5 , залучив до незаконної діяльності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з якими знаходився в дружніх довірливих стосунках, та інших невстановлених осіб в якості посібників та безпосередніх виконавців.

Так, діючи за попередньою домовленістю, згідно розподілених між собою ролей, ОСОБА_7 при невстановлених слідством обставинах та в невизначеній кількості, набував наркотичний засіб, обіг якого обмежено кокаїн, після чого доставляв його та незаконно зберігав за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, діючи за визначеною учасниками групи, схемою ОСОБА_5 , після отримання замовлення на збут наркотичного засобу кокаїну, отримував необхідну кількість у ОСОБА_7 , а в подальшому

з метою особистої конспірації та побоюючись бути викритим, надавав вказівки ОСОБА_6 щодо збуту наркотичного засобу за ціною 100 доларів США за 1 грам кокаїну та надавав йому можливість проведення переговорів домовленостей про зустрічі, дати та час збуту наркотичних засобів, та отримання грошових коштів від збутого наркотичного засобу.

В свою чергу, ОСОБА_6 , після незаконного збуту наркотичного засобу особисто отримував грошові кошти від збуту наркотичних засобів та в подальшому передавав їх ОСОБА_5 для розподілу між учасниками групи.

Під час проведення досудового розслідування було проведено дві оперативні закупки під час яких оперативним закупником ОСОБА_8 був виданий наркотичний засіб, обіг якого обмежено кокаїн, який він замовляв у ОСОБА_5 та купив у ОСОБА_6 вагою по 20 грам, вартістю по 100 доларів США за один грам.

02.05.2019 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

16.05.2019 року, на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук квартири АДРЕСА_2 за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено:

-одну купюру номіналом 100 доларів США серії KG 31010893D,

-купюру номіналом 100 доларів США серії KB 85501000B,

-посвідчення співробітника громадської організації НАБУ на ім`я ОСОБА_6 ,

-свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «BMW X5», з номерним знаком НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ,

-ноутбук, марки «SUMSUNG», сіро чорного кольору з серійним номером AZH F93E B00147 L,

-мобільний телефон марки «SUMSUNG», imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 .

На підставі викладеного, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вилученого майна, слідчий, за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі, клопотання просив задовольнити, вказавши, що вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, а відтак, правові підстави для арешту майна наявні. Крім того, зазначив, що підозрюваного ОСОБА_6 не має будь-якого відношення до міської ради, не є співробітником НАБУ, вилучені грошові кошти могли бути набуті підозрюваним в результаті вчинення злочину. В частині вилученого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, прокурор вказав, що необхідності в арешті майна не має.

Згідно долученої прокурором в судовому засіданні довідки, складеної слідчим, підозрюваний ОСОБА_6 до суду доставлений не був, у зв`язку з великою завантаженістю поліцейських конвойної роти.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах клопотання розпискою.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку прокурора в судовому засіданні та врахувавши положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З долучених до клопотання матеріалів вбачається, що 02.05.2019 року відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, що свідчить про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження № 0000088 від 13.02.2019 року.
Слідчий суддя враховує, що вилучення в ході проведення обшуку майна, за адресою: АДРЕСА_3 , відбувалося на підставі ухвали слідчого судді від 15.05.2019 року, якою було надано дозвіл на відшукання речей та документів, які можуть бути використані як докази в рамках кримінального провадження, зокрема, мобільних телефонів, сім-карток операторів мобільного зв`язку, комп`ютерної техніки, грошових коштів, отриманих злочинним шляхом.
З огляду на викладене, є достатньо підстав вважати, що зазначені у клопотанні речі та документи, а саме: одна купюра номіналом 100 доларів США серії KG 31010893D, купюра номіналом 100 доларів США серії KB 85501000B, ноутбук, марки «SUMSUNG», сіро чорного кольору з серійним номером AZH F93E B00147 L, мобільний телефон марки «SUMSUNG», imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 , могли бути набуті кримінально-протиправним шляхом, а також можуть містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а отже мають значення речових доказів. Більше того, санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, а тому, у випадку подальшого визнання підозрюваного ОСОБА_6 винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, існує необхідність в забезпеченні можливого виконання конфіскації майна, як додаткового покарання.
В частині накладення арешту майна на посвідчення співробітника громадської організації НАБУ на ім`я ОСОБА_6 , слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора в частині того, що підозрюваний не є співробітником НАБУ, а відтак, існує необхідність в арешті такого майна.

Викладені обставини у сукупності доводять, з огляду на серйозність кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ступінь його суспільної небезпеки та характер, наявність правових підстав для застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, в свою чергу необхідністю та завданнями арешту майна є запобігання можливого знищення та втрати вилучених речей та документів, що суттєво ускладнить досягнення завдань кримінального провадження, та, таким чином, встановлення істини.
Між тим, в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «BMW X5», з номерним знаком НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , слідчий суддя приходить до переконання, що необхідність в арешті майна на вказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відсутня, так як такий документ будь-якого відношення до розслідуваного кримінального провадження не має.
Слідчий суддя надає належну правову оцінку розумності та співрозмірності арешту майна, а також його наслідкам та приходить до переконання, що наявний суспільний інтерес, який полягає у запобіганні можливому вчиненні аналогічного роду протиправних дій, притягнення винних у вчиненні таких дій до встановленої законом відповідальності, суттєво перевищує обмеження прав та інтересів підозрюваної особи ОСОБА_6 , яке настане в результаті застосування арешту майна.
На підставі викладеного, враховуючи наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, наявність правових підстав для арешту майна, оскільки наявні достатні підстави та розумні підозри вважати, що вилучені речі та документи є доказами в рамках кримінального провадження, можуть підлягати конфіскації майна, з метою досягнення завдань кримінального провадження, запобігання їх можливого знищення та приховання, з огляду на розумність та співрозмірність арешту майна, а також наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого, погодженого прокурором є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а відтак таке клопотання підлягає задоволенню, за винятком накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «BMW X5», з номерним знаком НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , яке в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 132, 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000088 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, що було вилучено 16.05.2019 в ході проведення обшуку за адресою: квартира АДРЕСА_2 за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
-одну купюру номіналом 100 доларів США серії KG 31010893D,
-купюру номіналом 100 доларів США серії KB 85501000B,
-посвідчення співробітника громадської організації НАБУ на ім`я ОСОБА_6 ,
-ноутбук, марки «SUMSUNG», сіро чорного кольору з серійним номером AZH F93E B00147 L,
-мобільний телефон марки «SUMSUNG», imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 ,
В іншій частині клопотання відмовити.
Свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «BMW X5», з номерним знаком НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_10 .
Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1