печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання цивільного позивача ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:
До у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження представника цивільного позивача у кримінальному провадженні № 0003153 ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер № 00, право приватної власності на яку належить ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1 ).

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Заявник в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання у її відсутність та одночасно долучила копію цивільного позову.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Прокурор ОСОБА_6 через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки цивільного позивача та сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у їх відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Печерським управлінням поліції ГУНП у м. Києві за заявою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003153 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України.

Так, досудовим розсуванням встановлено, що громадянка ОСОБА_7 , бажаючи незаконно збагатитись, познайомилась із ОСОБА_8 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та був чоловіком ОСОБА_3 ), до якого ОСОБА_7 увійшла шляхом обману в довірливі стосунки, та в подальшому переслідуючи мету заволодіти майном померлого, заволоділа коштами в сумі 23 031 717, 00 грн., які є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . Вказану суму коштів гр. ОСОБА_7 використала на придбання нерухомості квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_3 зазначила, що з 1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 трагічно помер.

Також потерпіла зазначила про те, що 25.08.2015 року було відкрито спадкову справу.

Вже після відкриття спадкової справи, потерпілій стало відомо про те, що гр. ОСОБА_7 , користуючись довірливими стосунками, які склалися між нею та ОСОБА_8 , шляхом обману, в завуальованій формі отримала від ОСОБА_8 кошти в сумі 23 031 717, 00 грн., які через підконтрольну ОСОБА_8 фірму ТОВ «Компанія з управління активами «Прайм Тайм», яка входить до створеної ОСОБА_8 бізнес-групи «Континіум» та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», викрристовуючи при цьому відкриті на ОСОБА_7 банківські рахунки, 13.08.2014 уклала Кредитний договір № 100 з ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» на надання позичальнику - ОСОБА_7 коштів у сумі 5 000 000,00 грн. У той же день відкрито кредитний рахунок № НОМЕР_2 (Короткострокові кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам). Також, 13.08.2014, між іншим, було укладено Договір № 13 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі з позичальником ТОВ «КУА «Прайм Тайм». Згідно умов якого позикодавець надає позичальнику позику у сумі 6 516 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути вказані кошти до 12 серпня 2015 року. Умови цього договору було змінено Додатковою угодою № 1 від 01 вересня 2014 року, згідно якої строк повернення коштів продовжено до 31.12.2018, а сума позики збільшена до 25 000 000,00 грн. У результаті, із коштів отриманих на підставі вказаного договору, ТОВ «КУА «Прайм Тайм» оплатило за ОСОБА_7 продавцю вказаної вище квартири 18 031 717,00 грн. У той же день (13.08.2014), ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» з рахунку № НОМЕР_3 (очевидно раніше відкритого на ім`я ОСОБА_7 Кошти на вимогу фізичних осіб) спершу здійснено проводку 11 515 968, 57 грн. на рахунок Продавця квартири, а потім на рахунок ОСОБА_7 № НОМЕР_3 (Кошти на вимогу фізичних осіб) надійшли два платежі від ТОВ «КУА «Прайм Тайм» - 3 000 000,00 грн. та 3 516 000,00 грн. В подальшому, з рахунку ОСОБА_7 № НОМЕР_2 (Короткострокові кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам) надходить сума - 5 000 000,00 грн. В подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, здійснила титульне оформлення права власності на своє ім`я квартири АДРЕСА_1 , тобто фактично за кошти, які спільно нажиті ОСОБА_3 і ОСОБА_8 , ОСОБА_7 придбала на своє ім`я квартиру.

Також, потерпіла зазначила що її відомо про те, що до вказаної вище операції із коштами, було залучено колишнього помічника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), яка була представником по довіреності як ОСОБА_8 так і ОСОБА_7 і, власне, здійснювала дії, направлені на забезпечення отримання ОСОБА_7 грошових коштів від ОСОБА_8 з метою подальшого внесення їх на банківські рахунки ОСОБА_7 . ОСОБА_9 підписувала Попередній договір купівлі-продажу квартири від імені ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_9 є юридичним консультантом бізнес-групи «Континіум» та була помічником народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_8 , тобто покійного чоловіка ОСОБА_3 .

Приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_7 у своїй шахрайській схемі по заволодінню коштами потерпілої особи, залучає третіх осіб, серед яких є і консультант з юридичних питань ОСОБА_9 , а від так є всі підстави вважати, що такі особи (серед яких є ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і інші невстановлені на теперішній час особи) можуть на сьогодні вчиняти дії та вживати заходи по приховуванню та/або відчуженню та/або знищенню та/або спотворенню та/або псуванню та/або перетворенню/тощо майна.

Тому, сторона кримінального провадження, дослідивши всі обставини досудового розслідування з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що для забезпечення ефективності досудового розслідування, зокрема забезпечення доказової бази органу досудового розслідування необхідно застосувати захід забезпечення кримінального провадження, передбачений ст.ст. 132, 170 КПК України, а саме накласти арешт на майно із забороною користування і розпорядження, оскільки у сторони обвинувачення є підстави вважати, що на сьогодні відносно квартири АДРЕСА_1 готуються дії (заходи) щодо продажу третім особам, що в подальшому може ускладнити (унеможливити) проведення досудового розслідування та збирання доказової бази.

Потерпіла сторона вважає, що вжиття заходу забезпечення у даному кримінальному провадження, у вигляді арешту майна із забороною користування і розпорядження, наддасть слідству належним чином зберегти речові докази (яким є квартира АДРЕСА_1 ), та унеможливіть у будь-якій спосіб, особам, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення, вчиняти будь-які дії, що спрямовані на знищення, перетворення, або псування зазначеного речового доказу.

Відповідно до Інформаційної довідки № 87490240 від 19.05.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта за № 00, власником рахується ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1 ).

За викладених обставин з метою відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення цивільний позивач вказує на необхідність накладення арешту на майно, що по суті являється предметом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

В даному випадку слідчий суддя приймає до уваги, що майно на арешті якого наполягає цивільний позивач являється предметом кримінального правопорушення, наявність цивільного позову з визначеним розміром шкоди та позовних вимог, а також позицію представника сторони обвинувачення, який підтримав клопотання та просив накласти арешт на майно, що свідчить, що накладення арешту спрямоване на виконання завдання кримінального провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, позицію цивільного позивача та представника сторони обвинувачення, яка підтримала клопотання про арешт майна, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою відшкодування шкоди та задля забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення, недопущення відчуження майна, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на майно, що спрямоване на повне та всебічне здійснення досудового розслідування.

Проте, законодавець нормами кримінального процесуального законодавства передбачив, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Якщо такі обставини не доведені, заборона використання житлового приміщення особам, які проживають, у такому житловому приміщенні, не допускається.

Слідчий суддя вважає, що на вказане майно слід накласти арешт з наданням можливості права користування, з метою недопущення порушення прав та інтересів осіб, які проживають, у такому житловому приміщенні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер № 00, право приватної власності на яку належить ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1 ), із забороною розпорядження вказаним нерухомим майном.

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1