ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 661/2062/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1068/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А
іменем України
04 листопада 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Таврійськ Херсонської області, громадянина України, який без зареєстрованого місця проживання мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 03.09.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.187 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів до 21.11.2019 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує про недоведеність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обгрунтування доводів зазначає, що не підтверджено наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, продовжувати злочинну діяльність. Вказує, що слідчий, прокурор неуповноважені ініціювати продовження запобіжного заходу без належних доказів для цього. Наголошує, що судом необґрунтовано не взято до уваги доводи сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу, не дотримано вимоги ч.3 ст.194 КПК України. Вважає, що судом першої інстанції допущено однобічність та упередженість. Апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції не відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема про те, що тяжкість вчиненого злочину не підтверджує наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Зазначає, що не враховано наявність у нього дружини та малолітньої дитини. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційні вимоги обвинуваченого, просив їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених на строк 60 днів до 21.11.2019 року.
Відносно ОСОБА_10 ухвала суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухваленням судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились. Вказано, що у кримінальному провадженні не допитані свідки, не досліджені письмові та речові докази, а тому наявні ризики незаконного впливу на потерпілих та свідків, ухилення від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а отже більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із утриманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, поєднаного з застосуванням насильства за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчиняла розбій, поєднаний з проникненням у житло, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, одружений, має неповнолітню дитину, однак не працевлаштований, що свідчить про відсутність постійного джерела прибутку.
Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, він є особою раніше судимою за вчинення аналогічного злочину, не має зареєстрованого місця проживання, не має постійного джерела доходу для існування, та джерелом прибутку обрав злочинну діяльність, яка носить стійкий характер, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Тому твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які, на його думку, дають підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, спростовуються вищевикладеними матеріалами провадження та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 ..

Посилання обвинуваченого на упередженість та однобічність судового розгляду, недотримання практики Європейського Суду з прав людини, є надуманими та не підтверджуються жодними об`єктивними доказами та є вираженням незгоди апелянта з прийнятим судовим рішенням.

Вказівки апелянта на наявність у нього міцність соціальних зв`язків не приймаються до уваги, оскільки не сприяли виправленню особи та забезпечення ОСОБА_8 належної поведінки.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого про застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2