Провадження № 1-кп/204/324/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

перекладача: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000025 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.4 ст.358 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження №0000025 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.4 ст.358 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не змінилися, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення проти національної безпеки України. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні двох злочинів, один з яких віднесено до категорії особливо тяжких. Він не одружений та не має осіб, які б були на його утриманні. ОСОБА_8 є громадянином іншої держави. На території України не має нерухомого або рухомого майна, а також житла. Він не має жодних суспільних зв`язків та обставин, які б спонукали його до виконання своїх процесуальних обов`язків. Побоюючись покарання, яке йому може загрожувати, ОСОБА_8 може залишити Україну, що він намагався зробити за підробленим паспортом. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України, до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 258-3 КК України, можливе застосування лише одного виду запобіжного заходу - тримання під вартою.

Захисник надав суду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді особистої поруки адвоката ОСОБА_6 та з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. В обґрунтування зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнає вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, відповідно до формулювання обвинувачення та фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та вчинення якого йому інкриміновано. Ініціювання питання про зміну запобіжного заходу, а не його скасування у повному обсязі не є визнанням обвинуваченим ОСОБА_8 його причетності до вчинення цього злочину, а є намаганням просити суд відновити пропорційний баланс між порушенням прав самого обвинуваченого ОСОБА_8 на свободу пересування та особисту свободу і суспільним інтересом забезпечення безперешкодного судового розгляду у кримінальному провадженні на виконання завдань, визначених ст. 2 КПК України, оскільки на даний час внаслідок надмірно тривалого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 у ході досудового розслідування та судового розгляду цей баланс забезпечення прав людини на особисту свободу є порушеним. По-друге, на даний час відповідно до рішення Конституційного суду України від 25 червня 2019 року у справі №7-р/2019 за Конституційними скаргами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 положення ч.5 ст. 176 КПК України визнано таким, що не відповідає Конституції України та втратило чинність. При цьому, слід звернути увагу, що з матеріалів кримінального провадження наданих стороною захисту суду у ході підготовчого судового засідання та Реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 був фактично затриманий 15 червня 2017 року приблизно о 01:40 год у міжнародному пункті пропуску «Кучурган» з моменту прибуття співробітників ОРВ «Роздільна», та у подальшому до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який безперервно діє і до цього часу. Таким чином на даний момент обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою близько 2 років та 2 місяців, що з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 21 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» складає близько 4 років 4 місяців. Таке тривале тримання особи під вартою, за відсутності ухвалення вироку, яким було б доведено його вину порушує презумпцію невинуватості особи, та розпочинає виступати фактором впливу на суд спонукального характеру до ухвалення вироку обвинувального змісту, та перешкоджає безсторонньому, неупередженому розгляді справи та оцінці доказів. Також, зазначив, що ризики на які посилається прокурор є необґрунтованими. Слід звернути увагу суду, що на даний час ОСОБА_8 виповнилося 67 років, він досяг пенсійного віку та є пенсіонером, а стан здоров`я унеможливлює вчинення протиправної поведінки.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу-тримання під вартою і просив задовольнити. В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого, просив відмовити.

В судовому засіданні захисник підтримав своє клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у клопотання, надавши суду, заяву-зобов`язання. Заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого. Оскільки вважає, що ризики зазначені прокурором, не доведені. Посилався на рішення Конституційного суду України від 25 червня 2019 року.

Обвинуваченій ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника.

Суд, вислухавши прокурора, захисника, з`ясувавши думку обвинуваченого, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуаль-них обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 10 серпня 2019 року. До спливу цього продовженого строку судове провадження не може бути закінченим.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, а також клопотання захисника про передачу обвинуваченого під його особисту поруку, колегія суддів враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, при цьому вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, та які на теперішній час залишаються дійсними, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема ризик, що обвинувачений може переховуватися від суду, знаходить своє підтвердження, оскільки згідно висунутого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_8 , будучи громадянином Російської Федерації, використовував підроблений паспорт громадянина України для незаконного перетину державного кордону України.
Більш того, під час даного судового засідання, після роз`яснення суті обвинувачення, ОСОБА_8 не заперечував факт перетинання кордону з підробленим паспортом громадянина України.
Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Неодноразово продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , в останнє - до 10 серпня 2019 року включно, суд вже враховував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років позбавленням волі. Також судом неодноразово вказувалися такі ризики, як те, що обвинувачений може переховуватися від суду, наявна можливість незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, суд при вирішенні вказаного питання враховує рішення Конституційного суду України №7-р/2019 від 25 червня 2019 року, згідно якого положення ч.5 ст.176 КПК України, якою не було передбачено можливості обрання інших (окрім тримання під вартою) запобіжних заходів щодо осіб, які підозрюються чи обвинувачуються, у тому числі за ст.258-3 КК України - визнані неконституційними.
Продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції».
Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобовязання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обовязків відповідно достатті 194 цього Кодексуі зобовязуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" зазначив, що при обранні такого запобіжного заходу, як особиста порука, суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру (народний депутат України, депутат місцевої ради, особа, яка відзначена державними нагородами тощо).
Оцінюючи клопотання захисника щодо взяття обвинуваченого під його особисту поруку, суд зазначає, що хоча захисник ОСОБА_6 і викликає певну довіру, але рівень такої довіри до захисника, на думку суду, не є достатнім для передачі обвинуваченого на поруки останньому, та не становить рівень достатній для забезпечення виконання покладених законом обов`язків особистого поручителя.
Крім того, на думку суду, особиста порука є не достатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативних запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання, застави, суд, враховуючи вище наведене, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможуть запобігти ризикам у даному кримінальному провадженні у зв`язку із відсутністю у обвинуваченого будь-яких соціальних, родинних зв`язків та відсутністю будь-якого фактичного місця проживання на території України, де міг би виконуватись запобіжних захід у вигляді домашнього арешту.
Будь-яких даних про зменшення ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, та на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.
Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, оскільки прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились та у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів вважає за можливе продовжити строк тримання останнього під вартою одночасно відмовивши у задоволенні клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу.
При цьому, колегія суддів приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченого належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Іркутській області Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.4 ст.358 КК України, до 06 жовтня 2019 року включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає оскарженню на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3