Справа № 201/9393/19
Провадження №1-кс/201/5027/2019
У Х В А Л А
Іменем України

16 серпня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 07 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подав до суду скаргу на бездіяльність Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 07 червня 2019 року.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

Статтею 303 КПК України передбачений перелік рішень, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на його оскарження, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що правом на звернення із скаргою на бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань наділені лише особи, які попередньо зверталися до слідчого, прокурора із заявами чи повідомленнями про кримінальне правопорушення.

Згідно п.1 ч.2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Вказана скарга не відповідає вимогами закону, оскільки до неї не надано доказів звернення заявника до слідчого із заявою 07 червня 2019 року року про вчинення злочину в порядку ст. 214 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Процесуальні строки, встановлені законом, обчислюються годинами, днями і місяцями. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку (ст. 115 КПК України).

Згідно із ч.1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.

Отже, звернення до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність службових осіб Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення було здійснено ОСОБА_2 поза межами визначеного ч.1 ст. 304 КПК України 10-денного строку. Заявником не вказано обставин, які б заважали йому об`єктивно зробити це раніше, не надано доказів на підтвердження існування таких обставин.

Пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду (ч.1 ст. 117 КПК України). ОСОБА_2 не було заявлено клопотання щодо поновлення пропущеного процесуального строку.

Скарга повертається заявнику, зокрема, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого ч.1 ст. 304 КПК, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Враховуючи викладене, скарга підлягає поверненню, що не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 32, 218, 303, 304, 306 КПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 07 червня 2019 року повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення клопотання не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді з дотриманням правил територіальної підсудності відповідно до ч.1 ст.32 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1