ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2129/19 Справа № 206/3013/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 01.04.2011 Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст.115, ч.3 ст.185, ч.1 ст. 70 КК України до14 років позбавлення волі,
якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5

представника органу пробації ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_5 засуджений 01.04.2011 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі, та ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.08.2017 невідбутий строк позбавлення волі замінено на виправні роботи з відрахуванням в дохід держави 20% заробітної плати на строк 2 роки. При цьому, відповідно до характеристики з ТОВ «ГРАФІТ-АРТ», ОСОБА_5 характеризується позитивно, в матеріалах провадження є квитанції про відрахування 20 % від заробітної плати в дохід держави. Разом з цим, об`єктивно даних, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів виправлення суду не надано, а сама по собі наявність заохочення у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене ст. 81 КК України.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що судом не взято до уваги, що його поведінка та його відношення до праці під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі, були предметом розгляду Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року, відповідним наданим доказам була надана належна оцінка та на підставі цих доказів суд дійшов висновку, що він став на шлях виправлення, тому він повторно не надав такі документи при розгляді цієї справи, оскільки обставини вже встановлені рішенням суду, повторно не підлягають доказуванню. Окрім того, вказує, що його поведінка є сумлінною, а ставлення до праці відповідальне, у вчиненні злочину щиро та глибоко розкаївся.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора та представника органу пробаації, які просили ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання щодо ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, при розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання у виді 14 років позбавлення волі, призначеного йому вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2011 року за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року невідбутий строк покарання у виді позбавлення волі замінено на виправні роботи з відрахуванням в дохід держави 20% заробітної плати на строк 2 роки.

Поряд із цим, судом враховано, що відповідно до характеристики з ТОВ «ГРАФІТ-АРТ», ОСОБА_5 характеризується позитивно, в матеріалах містяться квитанції про відрахування 20 % від заробітної плати в дохід держави.

Надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи ОСОБА_5 про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог засудженого, колегія суддів виходить з того, що поведінка ОСОБА_5 не зазнала позитивних змін, на що вказує його поведінка протягом всього строку відбування покарання.
Твердження засудженого про те, що судом не було враховано обставини, встановлені Вільнянським районним судом Запорізької області від 28 серпня 2017 року, суд розцінює як безпідставні, оскільки у відповідності з вимогами ст. 23 КПК України суд обґрунтовує свої висновки лише тими доказами, що досліджені ним безпосередньо під час судового розгляду. Окрім цього, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року, судом вирішувалось питання про застосування положень ст. 82 КК України в той час як предметом цього судового розгляду є застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. До того ж, суд оцінює поведінку засудженого за весь час відбування покарання, тому в цьому випадку судове рішення не має преюдиційного значення.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4