справа №619/852/19
провадження №1-кп/619/226/19
ВИРОК
іменем України
14 листопада 2019 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
суддів: - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю: секретаря судового
засідання - ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Майкоп Краснодарського краю, Росії, особи без громадянства, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, працюючого КСК «Престиж» різноробочим без офіційного працевлаштування, без постійного місця проживання, раніше судимого:
1) 07.03.1980 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 82, ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст. 25 КК України засуджений умовно з обов`язковим притягненням до праці;
2) 09.01.1981 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 206, ст. 43 КК України до 6 років 4 місяців позбавлення волі;
3) 19.06.1996 Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 117, ст. 208, ч. 2 ст.118, ч. 1 ст. 101, ст. 42 КК України до 10 років позбавлення волі;
4) 02.09.2011 Харківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним строком на 2 роки;
5) 13.01.2015 Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним строком на 1 рік;
6) 27.06.2017 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним строком на 2 роки 6 місяців,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_6
захисник - ОСОБА_7
обвинувачений - ОСОБА_5 .
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
18 грудня 2018 року приблизно о 23 год 00 хв, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, між ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_8 , які знаходились за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин, обумовлених станом алкогольного сп`яніння та виниклою конфліктною ситуацією розпочалась бійка. Так, в ході виниклої конфліктної ситуації у ОСОБА_5 виник намір на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, реалізуючи свій умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкодженьОСОБА_8 , діючи з цією метою, з мотивів особистих неприязних відносин, ОСОБА_5 правою рукою взяв зі столу розкладний ніж з руків`ям синього кольору загальною довжиною 195 мм, який використав у якості знаряддя злочину, підійшов ззаду до ОСОБА_8 , який відвернувся від ОСОБА_5 , діючи умисно, наніс один удар ножем знизу вверх в область життєво-важливого органу, а саме: ділянку грудної клітини зліва останнього, спричинивши, згідно висновку експерта відділення №1 відділу СМЕ трупів ХОБСМЕ судово-медичної експертизи №12-14/45-А/19 від 14 лютого 2019 року ОСОБА_8 наступні тілесні ушкодження: колото-різане поранення грудної клітини зліва по задній поверхні, проникаюче в ліву плевральну порожнину, лівосторонній гемопневмоторакс, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Після чого конфлікт було вичерпано.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та пояснив, що він з ОСОБА_10 прийшли до ОСОБА_11 зі спиртним у АДРЕСА_1 , разом випивали, потім до них прийшов ОСОБА_12 , який почав образливо чіплятися до ОСОБА_13 , пропонував їй піти ночувати до нього, на що він зробив ОСОБА_14 зауваження та останній повідомив, що зателефонує брату або товаришу та вони «вирішать це питання». Через 10 хвилин прийшов чоловік на ім`я ОСОБА_15 і зайшов зі словами: «кому тут набити обличчя?». ОСОБА_16 кинувся на нього та першим наніс удар в обличчя, а ОСОБА_14 його вдарив сковорідкою по голові. Вони збили його з ніг та ОСОБА_17 ударив його ногою в обличчя, а коли він падав, то схопив зі стола ніж, та падаючи через руку та плече наніс ОСОБА_17 удар ножем в область лопатки. Удар ножем він наніс захищаючи себе та свою жінку. Вбивати наміру у нього не було. У подальшому ніж не бачив і де він дівся не знає. Під час падіння наніс удар куди прийдеться, який прийшовся за спину. У нього був розбитий ніс і голова, тому була кров. Вважає, що перевищив межі необхідної оборони.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України - закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, наряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 14 листопада 2018 року (справа №760/4968/15-к, провадження №51-3425км18) зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. З системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину. Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння. Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
Таким чином, розмежовуючи замах на умисне вбивство та заподіяння умисного тілесного ушкодження, необхідно визначити ознаки, які характеризують об`єктивні прояви складу злочину, обставини, які вказують на умисел позбавити особу життя, а також наявність або відсутність незалежних від волі обвинуваченого причин, які за наявності умислу на позбавлення життя особи не дозволили довести злочин до кінця.
Крім того, потрібно надати оцінку сукупності обставин, які можуть бути передумовою для висновку про спрямування умислу обвинуваченого. Сама лише локалізація тілесного ушкодження та спосіб його нанесення, без урахування інших обставин, не свідчать про умисел на позбавлення життя. Замах на позбавлення життя особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли обвинувачений усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті людини і бажає їх настання. За відсутності умислу на позбавлення людини життя дії обвинуваченого кваліфікуються за їх фактичними наслідками.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Так, у діях обвинуваченого ОСОБА_5 не вбачається прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 та зазначене підтверджується показаннями самого потерпілого, даними під час судового розгляду, та тим, що події відбувалися в присутності інших осіб та в спосіб, які у сукупності не можуть свідчити про наявність вказаного умислу.
Суд вважає обґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про те, що умислу у нього на позбавлення життя ОСОБА_8 не було.
Крім того, твердження обвинуваченого про те, що він перевищив межі необхідної оборони спростовуються матеріалами провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони. Перевищення меж необхідної оборони веде за собою кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених, зокрема, у ст. 124 КК.
Визначальним під час вирішення питання про перевищення меж необхідної оборони є встановлення співвідношення між ступенем суспільної небезпечності посягання та заподіяною шкодою. При цьому необхідно враховувати п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику в справах про необхідну оборону» в якому роз`яснюється, що для установлення наявності або відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Крім цього, відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 15 травня 2014 року у справі № 5-12кс14 та від 01 жовтня 2015 року у справі № 5-134кс15, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які не перевищували б меж необхідності, та шкода особі, яка здійснює посягання, що не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
Стан необхідної оборони виникає в момент вчинення суспільно небезпечного посягання або в разі створення реальної загрози заподіяння шкоди, а винуваті особи були обмежені у виборі засобів припинення злочинних посягань стосовно них.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого за ст. 124 КК судам необхідно встановлювати сукупність обставин події злочину, зокрема: 1) обставин, які свідчать про протиправну поведінку потерпілого, а саме про те, в чому полягало злочинне посягання на підсудного; 2) обстановку вчинення такого посягання, в тому числі обставин, які свідчать про реальність заподіяння потерпілим шкоди підсудному; 3) обставин, які свідчать про припинення стану необхідної оборони.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 22.01.2015 у справах № 5-27кс14 та № 5-35кс14, у тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Отже, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що удар ножем ОСОБА_5 наніс потерпілому, коли той вже виходив з будинку у задню поверхню грудної клітини в область життєво-важливого органу, що свідчить про бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися, помститися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Аналізуючи у сукупності та взаємозв`язку представлені стороною обвинувачення докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 , використовуючи ніж, діяв з непрямим умислом.
Проте замах на умисне вбивство з непрямим умислом неможливий.
З урахуванням викладеного, дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
-показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_18 про те, що вранці 18.12.2018 ОСОБА_19 приїхав до нього на вул. Річна, 1 в с. М. Проходи з жінкою ОСОБА_20 , попросились переночувати, він їх пустив. Вони поїли, випили разом 0,5 л горілки та до нього прийшов ОСОБА_21 і запропонував ще випити. Потім він пішов спати, а всі залишились на кухні. Коли ОСОБА_21 його розбудив, то повідомив, що ОСОБА_22 підрізали через конфлікт, який стався між ними через ОСОБА_20 , яка ОСОБА_19 називала своїм чоловіком. ОСОБА_23 був у теплій куртці та пішов з ОСОБА_21 одразу, як він проснувся, він їх бачив біля дверей. Зі слів ОСОБА_24 йому стало відомо, що останній зателефонував ОСОБА_25 та сказав, що його тут кривдлять. ОСОБА_15 стояв поруч, а потім пішов самостійно, крові в будинку він не бачив. На столі лежав білий кухонний ніж довжиною леза приблизно 30-35 см, а потім його не стало. У ОСОБА_26 в куртці був ніж розкладний, який потім лежав на столі, а зі слів ОСОБА_14 йому стало відомо, що ніж опинився вдома у потерпілого ОСОБА_27 ;
- показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_21 про те, що в грудні 2018 року на вул. Річна в с. Малі Проходи він з обвинуваченим, ОСОБА_28 та ОСОБА_20 розпивали спиртні напої у будинку ОСОБА_28 . Між ним і ОСОБА_26 виникла сварка, з якого приводу він не пам`ятає, це було словесно. ОСОБА_29 почав агресивно себе вести після чого він зателефонував ОСОБА_30 і той сказав, що зараз прийде та прийшов. ОСОБА_17 заскочив і одразу вдарив ОСОБА_19 рукою та він впав на ліжко. Потім він почав виходити, а за ним вийшов ОСОБА_17 і сказав, що ОСОБА_19 його підрізав ножем. Спочатку вони ніж не бачили, приблизно пройшли 800 м. У ОСОБА_31 було тільки ножове поранення, інших пошкоджень не було. Він викликав швидку допомогу, яка його відвезла у лікарню. Сам удар він не бачив, удар був біля дверей перед виходом. Із ОСОБА_20 він знайомий не був, вона просилась переночувати у нього. Він ОСОБА_17 телефонував по своїм справам, а останній в телефон почув, як ОСОБА_19 словесно його ображав. Жанна була в іншій кімнаті з собакою, а конфлікт був у іншій кімнаті на виході, вона всього цього не бачила. ОСОБА_28 спав на дивані і цього конфлікту не бачив. Вдома у ОСОБА_17 він зі спини дістав ніж невеликий за розмірами та син ОСОБА_17 кинув цей ніж у таз із водою. Поліція дістала ніж з таза і забрала разом з одягом. Він дозволив ОСОБА_20 переночувати, може це і стало причиною обурення ОСОБА_19 . На столі був ніж кухонний. Гринь один раз ударив ОСОБА_26 , а ОСОБА_19 помстився та наніс удар ножем;
- показання у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 про те, що конфлікт був у кінці 2018 року, він був вдома. Йому зателефонував ОСОБА_21 і сказав, що його кривдить обвинувачений. Він прийшов до ОСОБА_28 на вул. Річну, там був ОСОБА_19 , дівчина, ОСОБА_14 , а ОСОБА_28 спав. Він був в нетверезому стані та перший наніс удар кулаком в обличчя обвинуваченого, зав`язалась бійка. Прийшов додому почав знімати куртку, почув біль в лівій стороні на спині. ОСОБА_21 виявив та витягнув ніж, визвали швидку. Як йому вставляли ніж він не бачив. Він писав заяву, що претензій до ОСОБА_5 не має. Конфлікт відбувся швидко. ОСОБА_21 виходив перший з будинку. Сковорідку він не бачив. Кров була і на полу і на дивані, біла футболка також була в крові. Він ОСОБА_19 вдарив в обличчя один раз. При виході почув поштовх в спину, на вулиці почув біль, про ніж сказав ОСОБА_21 . Претензій до ОСОБА_5 він не має, пробачає його та усвідомлює, що перший почав бити. У нього були травмовані легені;
- протокол огляду місця події від 19.12.2018 з доданою фототаблицею, складений у присутності понятих ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , згідно даним якого оглянуто домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено чорну куртку з пошкодженнями, сорочку темно-сірого кольору з написом «Knock Out» з нашаруванням РБК, кофту сірого кольору з етикеткою з написом «Matinee», футболку білого кольору з нашаруванням РБК, ніж, фрагмент оббивки з матрацу (т.1 а.с.12-28);
- протокол огляду місця події від 19.12.2018 з доданою фототаблицею, складений у присутності понятих ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , згідно даним якого оглянуто домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено дерев`яну щіпку, сліди речовини бурого кольору на стіні у кімнаті (т.1 а.с.30-37);
- постанова про визнання речовими доказами від 20.12.2018, якою визнано речовими доказами: дерев`яну щіпку, поміщену до паперового конверту; змиви вини бурого кольору на стіні з кімнати, поміщені до паперового конверту; чорну куртку з пошкодженнями, поміщено до картонної коробки із пояснювальним написом; сорочку темно-сірого кольору з написом ІНФОРМАЦІЯ_2 з нашаруванням РБК пошкодженнями у виді наскрізного отвору, що розташований на задній верхній їй частині, яка поміщена до картонної коробки із пояснювальним написом; кофту сірого кольору з етикеткою з написом Маtіnее з нашаруванням РБК та пошкодженнями в задній лівій верхній частині, поміщена до картонної коробки із пояснювальним написом; футболку білого кольору, поміщена до паперового конверту із пояснювальним написом; фрагмент оббивки матрацу з нашаруванням РБК поміщений до паперового конверту із пояснювальним написом; ніж розкладний з обмотаним ізоляційною стрічкою синього кольору руків`ям, поміщений в паперовий конверт із пояснювальним написом (т.1 а.с.38-39);
-висновок експерта №15/7-Дм 2019 від 14.02.2019 судово-медичної експертизи, відповідно до даних якого з довідки «Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мєщанінова» за №12/01 від 03.01.2019 на ОСОБА_8 , вбачаються дані про групу крові В (III). При проведенні судово-медичної експертизи дерев`яної щіпки, вилученої за адресою: АДРЕСА_1 , знайдені сліди крові людини. При серологічному досліджені виявлений антигени В. Таким чином, сліди крові могли походити від людини з групою крові В (III) з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі і від потерпілого громадянина ОСОБА_8 (т.1 а.с.66-70);
-висновок експерта №15/8-Дм 2019 від 14.02.2019 судово-медичної експертизи, згідно з даними якого з довідки «Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім.проф. О.І. Мєщанінова» за №12/01 від 03.01.2019 на ОСОБА_8 , вбачаються дані про групу крові В (III). При проведенні судово-медичної експертизи змиву зі стіни кімнати, вилученого за адресою: АДРЕСА_1 , знайдені сліди крові людини. При серологічному досліджені виявлені антигени В та А. Таким чином, сліди крові могли походити від людини з групою крові АВ (IV). Від потерпілого громадянина ОСОБА_8 сліди крові походити не могли. Проте, неможна виключити змішення слідів крові від людини з групою крові А (II) з ізогемаглютиніном анти-В та людини з групою крові В (III) з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі і від потерпілого громадянина ОСОБА_8 ; або змішення слідів від людини з групою крові АВ (IV) та людини з групою крові В (III) з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі і від потерпілого громадянина ОСОБА_8 ; або змішення слідів від людини з групою крові АВ (IV) та людини з групою крові А (II) з ізогемаглютиніном анти-В. (т.1 а.с.73-77);
-висновок експерта №15/9-Дм 2019 від 14.02.2019 судово-медичної експертизи, згідно з даними якого у довідці «Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім.проф. О.І. Мєщанінова» за №12/01 від 03.01.2019 на ОСОБА_8 є дані про групу крові В (III). При проведенні судово-медичної експертизи розкладного ножа, вилученого за адресою: АДРЕСА_2 , знайдені сліди крові людини. При серологічному досліджені виявлені антигени В. Встановити статеву приналежність слідів крові не представилось можливим у зв`язку з відсутністю клітинних елементів крові та ядровмістимих клітин. Таким чином, сліди крові могли походити від людини з групою крові В (III) з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі і від потерпілого громадянина ОСОБА_8 (т.1 а.с.80-85);
-висновок експерта №14/64-Дм/19 від 18.01.2019 судово-медичної експертизи, згідно даним якого на куртці (об`єкти №№1-21), вилучені під час огляду місця події, що проведений у будинку, розташованому на території домоволодіння АДРЕСА_2 , наявності крові не встановлено (т.1 а.с.100-101);
-повідомлення КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мєщанінова» від 19.12.2018 за №12/417, згідно даних якого хворий ОСОБА_8 знаходився у відділенні політравми з 19.12.2018 по даний час з діагнозом колото-різане поранення грудної клітини зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину, лівобічний гемопневмоторакс (т.1 а.с.123);
-повідомлення начальника державної установи «Харківський слідчий ізолятор» згідно даних якого 21.12.2018 о 18год 30хв під час тілесного огляду черговим лікарем осіб, які прибули з ІТТ м. Дергачі, в приймальному відділенні державної установи «Харківський слідчий ізолятор» у ув`язненого ОСОБА_5 , 1960 року народження, за ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, були виявлені тілесні ушкодження, а саме: гематома пароорбітальної області з лівої та правої сторони фіолетового кольору. Зі слів ув`язненого ОСОБА_5 тілесні ушкодження він отримав 18.12.2018 в ході бійки з потерпілим по його кримінальній справі та його товаришем за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Малі Проходи вул. Річна, 1. Претензій до адміністрації державної установи «Харківський слідчий ізолятор» ув`язнений ОСОБА_19 не має (т.1 а.с.132);
-протокол проведення слідчого експерименту від 20.12.2018 з доданою фототаблицею, за участю підозрюваного ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 у присутності понятих ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , згідно даним якого ОСОБА_5 провів всіх учасників слідчої дії за адресою: АДРЕСА_1 , пояснивши, що 18.12.2018 на території даного домоволодіння він в ході конфлікту з ОСОБА_8 наніс удар ножем в область лівої лопатки (т.1 а.с.149-156);
-висновок експерта №120/18Д від 21.01.2018 судово-медичної експертизи, згідно даним якого на підставі вищевикладеного, проведеної судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_5 , 1974р.н., у відповідь на поставленні питання, приходить до наступного висновку: при огляді тіла виявлені наступні ушкодження, а саме: синці пара орбітальних ділянок, садно на носі, садна на лівій щоці. Вказані тілесні ушкодження, які були встановлено на момент проходження експертизи, як кожне в окремості, так в їх сукупності могли утворитися в строк, близько 2 діб до моменту проведення судово-медичної експертизи, та не виключено, що при обставинах, та за механізмом, на який вказує підозрюваний, в результаті неодноразової дії тупого(их) предмету(ів), індивідуальна особливість травмуючої поверхні якого(их) в пошкодженні не відобразилася. Утворення подібного ушкодження при падінні зі власного росту є маловірогідним. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно п. 1.5.2. п. 2.3.2.б. п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6) (т.1 а.с.182);
-повідомлення КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради від 03.01.2019 за №12/01, згідно даним якого ОСОБА_37 знаходився у відділенні полі травми з 19.12.2018 по 21.12.2018 з діагнозом: колото-різане поранення грудної клітини зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину, лівобічний гемопневмоторакс (т.1 а.с.184);
Прокурор у судовому засіданні відмовився від допиту ОСОБА_38 як свідка, посилаючись на її неодноразову неявку та неможливість доставити приводом у судове засідання, оскільки місце її проживання на даний час не відоме.
Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання відповідно до п.п. 1, 13 ч.1 ст.67 КК України суд визнає рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Мотиви призначення покарання.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово судимий, являється особою без громадянства та постійного місця проживання, не працює, згідно даних КНП ХОР «Обласний психоневрологічний диспансер» впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, згідно висновку судово-психіатричного експерта №75 від 11.02.2019, згідно даним якого ОСОБА_5 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_5 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_5 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Відповіді на питання № 3-6 ухвали знаходяться поза компетенцією судово-психіатричної експертизи.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України, являється тяжким злочином, ставлення винного до скоєного та наслідків, думку потерпілого, який пробачив обвинуваченого та будь-яких претензій до нього не має.
Крім того, судом враховується віктимна поведінка потерпілого під час конфлікту, що виник між ними, який визнав той факт, що також діяв неправомірно по відношенню до обвинуваченого, першим наніс удар ОСОБА_5 . При цьому, згідно висновку експерта №120/18Д від 21.01.2019 при огляді його тіла виявлені синці пара орбітальних ділянок, садно на носі, садна на лівій щоці, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті, у мінімальному розмірі.
Крім того, суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Частиною 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови, виходячи з цих положень
закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив злочин у період звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд призначає йому покарання за правилами ст.71 КК України та до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду Харківської області від 27.06.2017, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку 2 роки 6 місяців.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керується суд.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Згідно з п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане знищується.
Згідно матеріалів у даному кримінальному провадженні речовими доказами є: дерев`яна щіпка, поміщену до паперового конверту; змиви вини бурого кольору на стіні з кімнати, поміщені до паперового конверту; чорну куртку з пошкодженнями, поміщено до картонної коробки із пояснювальним написом; сорочку темно-сірого кольору з написом Кnоск Оut з нашаруванням РБК пошкодженнями у виді наскрізного отвору, що розташований на задній верхній їй частині, яка поміщена до картонної коробки із пояснювальним написом; кофту сірого кольору з етикеткою з написом Маtіnее з нашаруванням РБК та пошкодженнями в задній лівій верхній частині, поміщена до картонної коробки із пояснювальним написом; футболку білого кольору, поміщена до паперового конверту із пояснювальним написом; фрагмент оббивки матрацу з нашаруванням РБК поміщений до паперового конверту із пояснювальним написом; ніж розкладний з обмотаним ізоляційною стрічкою синього кольору руків`ям, поміщений в паперовий конверт із пояснювальним написом, які підлягають знищенню.
З урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 200, 377 КПК України у суду відсутні підстави для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду Харківської області від 27.06.2017, та остаточно визначити покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 19 грудня 2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити незмінним тримання під вартою.
-дерев`яну щіпку, поміщену до паперового конверту; змиви вини бурого кольору на стіні з кімнати, поміщені до паперового конверту; чорну куртку з пошкодженнями, поміщено до картонної коробки із пояснювальним написом; сорочку темно-сірого кольору з написом ІНФОРМАЦІЯ_2 з нашаруванням РБК пошкодженнями у виді наскрізного отвору, що розташований на задній верхній їй частині, яка поміщена до картонної коробки із пояснювальним написом; кофту сірого кольору з етикеткою з написом Маtіnее з нашаруванням РБК та пошкодженнями в задній лівій верхній частині, поміщена до картонної коробки із пояснювальним написом; футболку білого кольору, поміщена до паперового конверту із пояснювальним написом; фрагмент оббивки матрацу з нашаруванням РБК поміщений до паперового конверту із пояснювальним написом; ніж розкладний з обмотаним ізоляційною стрічкою синього кольору руків`ям, поміщений в паперовий конверт із пояснювальним написом, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області - знищити.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3