Справа № 216/6269/17
провадження 1-кп/216/209/19
ВИРОК
іменем України

19 квітня 2019 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000174 від 16 листопада 2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, є громадянином України, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, є учасником бойових дій, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15.01.2015 року, відповідно до ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20, ст.112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Дніпропетровської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В ході судового розгляду було встановлено, що 29.05.2017 року ОСОБА_4 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 , № 178 від 29.05.2017 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види котлового забезпечення та призначений на посаду старшого механіка-водія 2 механізованої роти механізованого батальйону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 , № 29 від 24.07.2017 солдат ОСОБА_4 вважається таким, що з 13.07.2017 до 24.07.2017 незаконно відсутній на військовій службі.

Згідно ст.24 ч.1 п.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 15.06.2016 року ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, та умов укладеного контракту, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

13.07.2017 солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, ст.ст. 1,3,4 , ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, та умов укладеного контракту, без дозволу командування не з`явився вчасно на службу до вказаної військової частини, а направився до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 24.07.2017 року приблизно о 09 год. 00 хв, тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе.

Таким чином ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України за ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

В судовому засіданні обвинувачений винним себе визнав, пояснив, що з 29.05.2017 року був військовослужбовцем у військовій частині НОМЕР_1 на посаді оператора-навідника у військовому званні солдата. 13.07.2017 не з`явився на військову службу через небажання .проходити військову службу. В подальшому 24.07.2017 з`явився до військової прокуратури та розкаявся у вчиненому. У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, осудивши свої дії та усвідомивши суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Разом з тим обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію в 2016 році», в зв`язку з тим, що він є учасником АТО.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням їм його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, а також письмовими документами, які характеризують особу обвинуваченого.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні, у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю, а дії його відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 404 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), у зв`язку із чим, обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння раніше не судимий, перебував у зареєстрованому шлюбі, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується позитивно.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації злочину, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин.

До обставин, які пом`якшують покарання і встановлені у даній кримінальній справі, суд відносить щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, статус учасника бойових дій.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 в ході розгляду даної кримінальної справи судом встановлено не було.

Обговорюючи питання про міру покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують його покарання, наведені судом вище у вироку, у зв`язку з чим суд, враховуючи санкцію ч. 4 ст. 407 КК України, вважає що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки таке покарання сприятиме його виправленню і попередженню вчиненню нових злочинів, а також буде необхідним і достатнім та вважає необхідним застосувати до обвинуваченого приписи ст. ст. 75, 76 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з встановленням йому іспитового строку.

Обговорюючи питання про застосування до обвинуваченого амністії суд враховує наступне.

Як передбачено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного та додаткового покарання.

Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, суд за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Як передбачено ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», застосування амністії не допускається, якщо засуджений заперечує проти цього.

Як передбачено ст. 13 Закону України «Про амністію в 2016 році», дія цього закону поширюється на осіб, які вчинили злочин до дня набрання ним законної сили включно.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин в липні 2017 року, до набрання 07.09.2017 законною сили Законом України «Про амністію в 2016 році», обвинувачений являється учасником АТО, крім того, він не заперечує проти застосування амністії, також судом не встановлено підстав, передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які перешкоджають застосуванню амністії до обвинуваченого ОСОБА_4 , тому суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого амністію, звільнивши його від призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 63, 65, 75, 76, 85, ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України, ст. ст. 2, 3, 9, 10, 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», статтями 349, 369-376, 395, 474, 475, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, встановленого судом в 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного за даним вироком, на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1