Дата документу 18.10.2019 Справа № 554/4391/19
УХВАЛА
іменем України

18 жовтня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст.303 КПК України, -

В С Т А Н О В И В :

21 травня 2019 року від заявника ОСОБА_3 до суду надійшла вищевказана скарга в порядку ст.303 КПК України, (поштове відправлення датоване 10.05.2019 року) на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою в порядку ст.214 КПК України, про вчинення злочину від 25.03.2019 року, посилаючись на те, що у вказаній заяві він виклав факти, які, на його думку, свідчать про кримінальне правопорушення. Так, зазначає, що у нього в Київському РВ м.Харкова було викрадена значна сума грошових коштів, особисті речі та один із доказів його непричетності до злочину, в якому його на той момент підозрювали. Крім того, ним був направлений органу досудового розслідування протокол судового засідання з допитом ОСОБА_4 та рапорт одного з працівників міліції на підтвердження викладених фактів. Подаючи вказану заяву, заявник розраховував, що слідчий орган знайде осіб, які вчинили крадіжку, і належним чином розслідують цей факт, а також притягнуть до відповідальності винних осіб. Однак, отримавши заяву про вчинення кримінального правопорушення, слідчий всупереч вимогам ст.214 КПК України у строк протягом 24 годин не вніс відомості до ЄРДР. Натомість, 24.04.2019 року слідчим було прийнято рішення про відмову вносити відомості до ЄРДР за його заявою від 25.03.2019 року, що було оформлено листом №К-2094/02-2, яке отримано заявником 08.05.2019 року. Вважає таке рішення неправомірним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки слідчий не виконав вимоги закону, допустивши бездіяльність. З цих підстав ОСОБА_3 просить зобов`язати співробітників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, внести відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою від 25 березня 2019 року, розпочати досудове розслідування та задовольнити скаргу. Одночасно з вимогами скарги заявив клопотання про поновлення строку для подання скарги до суду, оскільки відповідь від 24.04.2019 року була направлена йому поштою, а також дану скаргу надіслано в такий же спосіб, оскільки іншої можливості направляти документи у заявника, який є засудженим та перебуває в ДУ «Темнівська виправна колонія №100», немає.

21 травня 2019 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави вищевказану скаргу ОСОБА_3 повернуто особі, яка її подала (а.с.7).

05 вересня 2019 року ухвалою Полтавського апеляційного суду ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 21.05.2019 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с.24).

Дана справа після апеляційного розгляду надійшла до Октябрського районного суду м.Полтави 10.10.2019 року (а.с.19).

У судове засідання особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , не з`явився, за змістом скарги просив проводити її розгляд без його участі, скаргу підтримав та просив задовольнити (а.с.1, 13).

Слідчий ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи процесуальні строки розгляду скарги та наявність відповідного волевиявлення заявника, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заявника.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги в їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає відмовити у задоволенні вимог скарги з таких підстав.

Положеннями ст.2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Зі скарги та доданих до неї документів убачається, що ОСОБА_3 оскаржує бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання слідчим його заяви про вчинення злочину від 25.03.2019 року.

Судом установлено, що 25.03.2019 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, із заявою в порядку ст.214 КПК України, про вчинення кримінального правопорушення (а.с.3-4).

Так, зі змісту заяви від 25.03.2019 року ОСОБА_3 слідує, що 13.12.2001 року він був затриманий співробітниками Київського РВ м.Харкова за підозрою у вчиненні злочину, та під час проведення обшуку в приміщенні відділу міліції у нього в присутності понятих були вилучені грошові кошти (230 доларів США та 206 гривень), блокнот, портмоне, дипломат з його вмістом, паспорт та водійське посвідчення, які передані слідчому та приєднані до кримінальної справи №1-9/03, а інші грошові кошти безслідно зникли разом із протоколом обшуку та вилучення. Заявник вказує, що йому точно відоме прізвище одного з тих осіб, які брали участь у вказаній дії, оскільки ці дані потрапили до матеріалів кримінального провадження. Крім того, звертав увагу на показання ОСОБА_4 , яким зазначається про кошти, які вилучені у заявника з блокнота у кількості 3-х купюр по 10 доларів та 6-ти купюр по 20 доларів, які ОСОБА_3 тоді визначив як такі, що з його будинку. Крім того, ним повертались ОСОБА_4 грошові кошти в Київському РВ м.Харкова, але то були 2 купюри по 100 доларів США та 39 купюр по 20 грн. Купюри ж номіналом по 10 та 20 доларів США ОСОБА_3 ОСОБА_4 не передавались. У ОСОБА_4 в подальшому передані грошові кошти були вилучені. У зв`язку з цим, заявник повідомляв орган досудового розслідування про те, що співробітниками міліції в Київському РВ м.Харкова було викрадено його грошові кошти, особисті речі та умисно приховано від слідства та суду один із доказів його непричетності до злочину, в якому його на той момент підозрювали, а саме блокнот з координатами особи, яка продала телевізор. Так, у день явки до Київського РВ м.Харкова у нього було з собою 430 доларів США, 206 грн. та 150 доларів (39 купюр по 20 грн.). Частина цих коштів була передана ОСОБА_4 , частина знаходилась в портмоне (80 доларів США та 180 грн.), а частина в блокноті (150 доларів США та 26 грн.). За твердженнями ОСОБА_3 , гроші з портмоне і блокнота були вилучені та викрадені співробітниками міліції. Враховуючи викладене, просив внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення та надати копію витягу з ЄРДР (а.с.3-4).

У відповідь на вказане звернення ОСОБА_3 08.05.2019 року отримав лист слідчого №К-2094/02-2 від 24.04.2019 року, у якому повідомлено про те, що зі змісту заяви ОСОБА_3 не вбачається достатніх об`єктивних даних, які б вказували на вчинення колишніми працівниками Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області кримінальних правопорушень, а тому підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні (а.с.15).

Частина 1 ст.214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

Системний аналіз положень ст.ст.214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Положення статті 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

За відсутності у заявах чи повідомленнях конкретних даних про ознаки кримінального караного діяння вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що не позбавляє заявника права, у разі встановлення вищевказаних ознак, повторно звернутися із належним чином оформленою заявою до відповідного правоохоронного органу, до компетенції якого відноситься розслідування виявленого злочину.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Як вказує заявник у скарзі, викладені у заяві факти не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Дані обставини підтверджуються листом слідчого Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 24.04.2019 року щодо відсутності підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

ОСОБА_3 вказував на те, що зазначені ним в заяві дії невідомих співробітників правоохоронного органу містять ознаки злочину.

Однак, в поданій заяві заявником наводяться виключно власні міркування та припущення з приводу вчинення невідомими особами злочину щодо його майна у приміщенні Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. Так, зокрема, заперечуючи певні обставини кримінального провадження, ставить під сумнів результати процесуальних дій під час його затримання у грудні 2001 року, вказуючи нібито на невідповідність кількості та номіналу грошових коштів, які останній мав при собі, з тими, що були вилучені, в той час як частина з них та деякі інші докази, на його думку, могли зникнути. При цьому, зазначає про відоме йому з протоколу кримінальної справи №1-9/03 прізвище оперуповноваженого як учасника процесуальної дії, проте не вказує конкретних посадових осіб, які могли б вчинити описані ним дії з викрадення майна, а злочинність вказаних дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами, разом із тим, усіх згаданих у скарзі документів на підтвердження викладених фактів до суду не надав. А тому зазначене вище не може бути безумовною підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.

Крім того, слід зазначити, що згідно з вироком апеляційного суду Харківської області від 31.03.2003 року ОСОБА_3 засуджений за п.п.1, 2, 4, 6, 9, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 14 жовтня 2003 року вищезазначений вирок залишено без змін.

Тому посилання заявника у скарзі на ймовірне викрадення його речей, а також одного з доказів його непричетності до злочинів, за якими його було засуджено, не є переконливими з огляду на те, що оцінку належності, допустимості та достовірності всіх доказів згаданої кримінальної справи надано судом у встановленому законом порядку, та вказане судове рішення було предметом перевірки суду вищої інстанції, й набрало законної сили.

В даному контексті також варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Таким чином, незважаючи на те, що заявник ОСОБА_3 вважає заяву від 25.03.2019 року повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (злочину), проте остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу конкретного злочину. А тому таке повідомлення, з огляду на його зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР, про що просить заявник.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ст.214 КПК України, відповідно до якої встановлений порядок внесення відомостей до ЄРДР не пізніше 24 годин після подання заяви, а також відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, беручи до уваги викладене, а також проаналізувавши наведені у скарзі доводи, оцінивши наявні матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні вимог поданої скарги ОСОБА_3 необхідно відмовити в повному обсязі.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження.

Разом із тим, Полтавський апеляційний суд в своїй ухвалі від 05.09.2019 року констатував, що ОСОБА_3 , звертаючись 10.05.2019 року до слідчого судді з даною скаргою, строк, передбачений ч.1 ст.304 КПК України не пропустив, а відтак враховуючи, що ОСОБА_3 є засудженим за вироком суду та перебуває в ДУ «Темнівська виправна колонія №100», відповідь на заяву від 25.03.2019 року отримав поштовою кореспонденцією лише 08.05.2019 року, тому слідчий суддя в даному випадку вважає, що заявник звернувся за судовим захистом своїх прав в межах строків, передбачених КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 24, 117, 214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст.303 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1