Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження №11-сс/4806/499/19 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2019.
Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано вказаний запобіжний захід строком на 60 днів, а саме до 10 год. 30 хв. - 15.11.2019 із визначенням розміру застави у розмірі 60 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 96 050 грн. щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душанбе Республіки Таджикістан, мешканця АДРЕСА_1 , корейця, громадянина України, приватного підприємця, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Цією ж ухвалою у разі звільнення ОСОБА_9 з-під варти внаслідок внесення застави, на ОСОБА_6 покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Із клопотання вбачається, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000082 від 29.03.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України. Підставою для початку досудового розслідування та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стали матеріали УСБУ в Закарпатській області. Під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та їх аналогів за наступних обставин.

-2-

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою протиправного збагачення, в порушення вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», вчинив злочин у сфері обігу наркотичних засобів за наступних обставин. 18.09.2019, о 07 год. 10 хв. під час проведення обшуку, на підставі ухвали Бориспільського районного суду Київської області, за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із не подрібненою речовиною зеленого кольору рослинного походження з виду подібна до особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс вагою близько 90 гр., шість згорток фольги та шість поліетиленових пакетів із сухою подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору та сім стебел рослини схожою на особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою близько 40 гр.. Дані наркотичні засоби ОСОБА_6 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав та зберігав з метою подальшого збуту за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , до моменту його затримання та вилучення працівниками правоохоронних органів, що мало місце 18.09.2019, о 07 год. 10 хв..
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.307ККУкраїни.

З цих підстав та враховуючи наявність достатніх доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та існування ризиків переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування, знищення, схову або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчий ставив питання про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя ухвалу мотивував тим, що ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, з конфіскацією майна та існуванням ризиків того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_6 з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може в подальшому продовжити злочинну діяльність, перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , має постійне місце проживання, по місцю якого характеризується позитивно, на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, працює приватним підприємцем, не судимий. Крім того слідчий суддя врахував мотив та спосіб вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці

-3-

порушень цінностей суспільства. При визначенні згідно ч.3 ст.183 КПК України щодо ОСОБА_6 застави, слідчий суддя врахував положення ч.5 ст.185 КПК України, згідно яких розмір застави щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину становить від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тяжкість злочину в якому підозрюється ОСОБА_6 , дані щодо його майнового стану, зокрема те, що останній є приватним підприємцем та має на утриманні малолітню дитину. При цьому, слідчий суддя взяв до уваги, що під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 не було знайдено жодних грошових коштів, які могли засвідчити, що такі отримані з незаконних джерел, зокрема внаслідок збуту наркотичних засобів та ненадання органом досудового розслідування жодного належного та допустимого доказу про те, що ОСОБА_6 володіє значними сумами грошових коштів, одержаних будь-яким шляхом, в тому числі і внаслідок незаконного збуту наркотичних засобів. З урахуванням викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку про визначення щодо підозрюваного ОСОБА_6 застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 96 050 грн., що на думку слідчого судді буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, визначених КПК України.
В апеляційній скарзі, прокурор просить ухвалу слідчого судді від 20.09.2019 щодо підозрюваного ОСОБА_6 - скасувати, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави у розмірі не менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 960 500грн.. В обгрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає про незаконність та невмотивованість ухвали слідчого судді щодо ОСОБА_6 в частині визначення розміру застави, оскільки її розмір невідповідає тяжкості та суспільній небезпечності злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 .. Також прокурор вказує, що рішення слідчого судді не відповідає положенню п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» про те, що відповідальність за збут таких засобів і речовин настає незалежно від їх розміру; п.16 листа ВССУ від 04.04.2013 №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» щодо обов`язку визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та практиці Європейського суду з прав людини, викладеній у рішеннях у справах «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010 та «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000 щодо необхідності визначення розміру застави, яка б забезпечила впевненість у тому, що винна особа не уникне правосуддя.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 вказує на незаконність та необгрунтованість ухвали слідчого судді від 20.09.2019, яку просить в частині визначення розміру застави змінити, зменшивши розмір застави із 50 до 20 розмірів прожиткового мінімуму. В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_7 вказує на те, що приймаючи оскаржуване рішення, слідчий суддя взяв до уваги лише формально обґрунтовані доводи клопотання та проігнорував факти, що ставлять під сумнів необхідність застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , зокрема, відсутність даних, які б вказували на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а також існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Також зазначає, що слідчим суддею залишено поза увагою те, що знайдена у ОСОБА_6 наркотична речовина, хоч законом і віднесена до особливо небезпечних, однак по суті є легким наркотиком, який легалізований у багатьох країнах світу. Звертає увагу, що після проведеного обшуку ОСОБА_6 , не будучи затриманим, добровільно з`явився до слідчого, що свідчить про

-4-

безпідставність твердження про існування ризику переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування. Зазначений у клопотанні ризик незаконного впливу на свідків, захисник також вважає безпідставним, оскільки клопотання не містить даних про свідків у цьому кримінальному провадженні і ґрунтується виключно на протоколах обшуку та затримання. Вважає,що слідчим суддею належно не враховано позитивну характеристику ОСОБА_6 , наявність на його утриманні малолітньої дитини та працевлаштованість. Крім того, захисник ОСОБА_7 звертає увагу на те, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки останній значних доходів від підприємницької діяльності не отримує, проживає у двокімнатній квартирі, власником якої не являється, а також під час обшуку у ОСОБА_6 коштів виявлено не було.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги та заперечення апеляційної скарги захисту, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

-5-

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя повною мірою дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя належно дослідив та перевірив наведені в ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які, власне, викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування підозрюваній особі запобіжного заходу.
Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що у СУ ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000082 від 29.03.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.307 КК України. 18.09.2019 ОСОБА_6 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, цього ж дня ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 20.09.2019 за клопотанням заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід - тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб .

При вирішенні питання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч. 1 ст.194 КПК України, а саме: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків,

-6-

передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відповідає фактичним обставинам справи і такий висновок підтверджується перевіреними слідчим суддею доказами, яким дана належна оцінка.
Відповідно до положень ст. ст. 177, 183 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.
Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.
Як встановив слідчий суддя і це підтверджується матеріалами провадження, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків чи іншим чином, продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, доведена прокурором та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, мотив та спосіб його вчинення, існуючі в даному провадженні ризики, особу підозрюваного, апеляційний суд приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції була повністю доведена неможливість застосування відносно підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, що у своїй ухвалі при застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_6 більш суворішого запобіжного заходу, обґрунтовано прийняв до уваги слідчий суддя.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 щодо відсутності доказів у даному кримінальному провадженні, які б свідчили про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає,

-7-

що слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 .. Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на предмет відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжувати протиправні діяння чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі стороною захисту аргументи про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів, які б підтверджували заявлені слідчим у клопотанні ризики та обґрунтованість пред`явленої підозри, є безпідставними .
При цьому апеляційний суд, враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавленні волі строком до десяти років з конфіскацією майна.
Предметом інкримінованого ОСОБА_6 злочину виступають особливо небезпечні наркотичні засоби. Даному злочину притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Саме тому право кожного на охорону здоров`я, в тому числі і від негативного впливу на організм людини наркотичних, психотропних і токсичних речовин, визначено як одне із основних прав людини, та закріплене в ст.49 Конституції України.

-8-

Отже, про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить тяжкість злочину, спосіб його вчинення, значна суспільна небезпечність.
Колегія суддів зазначає, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних стадій кримінального провадження, на що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх судових рішеннях.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, як помилково про це наполягає сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і було зроблено слідчим суддею у даному провадженні.
Факт виявлення за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 наркотичних засобів, на даній стадії кримінального провадження є більш як достатнім для обґрунтованості підозри.
Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, доведена слідчим та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування знаходиться на початковій стадії, усіх свідків не встановлено, доказів у повному обсязі не зібрано. Отже, про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить той факт, що свідками у вказаному кримінальному провадженні виступають, в тому числі, знайомі підозрюваного, з якими він підтримував стосунки, наркозалежні особи, тому існує ризик незаконного впливу на учасників кримінального провадження, які під тиском підозрюваного можуть змінити показання, а також можливість впливу на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні.
Про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчать такі обставини, як вагомість та наявність доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Позитивна характеристика підозрюваного ОСОБА_6 , наявність на його утриманні малолітньої дитини та працевлаштованість, на що звертає увагу в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Викладені в ухвалі слідчого судді висновки та доводи сторони захисту про зворотнє, зокрема відсутності у клопотанні слідчого посилання на обставини, які доводять наявність зазначених ризиків, не ґрунтуються на матеріалах провадження. Такі фактичні обставини слідчим викладені та в судовому засіданні прокурором доведені.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду не встановлено.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про доведеність органом досудового розслідування обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, наявності в зазначеному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків в зазначеному провадженні та вчинення іншого

-9-

кримінального правопорушення, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 ..
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.
На підставі ч.3 ст.183 КПК, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як убачається із ухвали, визначаючи розмір застави, слідчий суддя взяв до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Тому, з урахуванням тяжкості злочину, його високого ступеня суспільної небезпеки, зумовленого тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому, а також особи підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя прийшов до висновку, що застава у розмірі п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків і такий розмір не буде завідомо непомірним для останнього.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів. При цьому враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що визначений слідчим суддею щодо ОСОБА_6 розмір застави є завідомо непомірним для останнього, апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, предметом якого є особливо небезпечні наркотичні засоби.

-10-

Викладені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про реальне існування ризику того, що ОСОБА_6 усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини, може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що визначений слідчим суддею щодо підозрюваного ОСОБА_6 розмір застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 96 050 грн., є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного ОСОБА_6 , обставинами кримінального правопорушення, його тяжкістю та особливою суспільною небезпечністю, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним в ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно яких розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.
При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Поряд з цим, викладені прокурором в апеляційній скарзі посилання щодо необхідності визначення підозрюваному ОСОБА_6 застави в розмірі не менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працезданих осіб, задоволенню не підлягають з таких підстав.
З матеріалів провадження вбачається, що звертаючись до слідчого судді із поданням про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ініціатор подання, за погодженням з прокурором вказував, що при визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_6 , слід врахувати тяжкість інкримінованого йому злочину та його суспільну небезпеку, тобто без зазначення конкретного розміру застави, як і зазначення даних про виключність випадку у розумінні положень ч.5 ст.182 КПК України. Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор вже зазначив про необхідність визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_6 у розмірі не менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проте, відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 КПК України, якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням.
Відтак, при прийнятті рішення колегія суддів враховує, що передбачених ч.2ст.185 КПК України доповнень, змін до клопотання, або заміну його новим клопотанням, матеріали провадження щодо ОСОБА_6 не містять. Інші наведені в апеляційній скарзі прокурором доводи, в тому числі тяжкість та особлива суспільна небезпечність кримінального правопорушення,у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді при апеляційному розгляді не встановлено.

-11-

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, немає, а тому ухвалу слід залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги: прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2019 про обрання щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 96 050 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят) грн.- без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: