Провадження № 11-кп/4820/542/19
Справа № 669/290/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.296, ст.128 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000430 від 09 вересня 2018 року за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Білогірського районного суду від 27 червня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Білогірського районного суду від 27 червня 2019 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білогір`я Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, інспектора слідчого відділення Білогірського відділення поліції Красилівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області, раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні:
- за ч. 1 ст. 296 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення;
-за ст. 128 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 110856,52 грн., а також витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 26550 грн., залишено без розгляду.
Доля речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
За вироком суду, органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що близько 01 год. 30 хв. 9 вересня 2018 року, перебуваючи на посаді інспектора слідчого відділення Білогірського відділення поліції Красилівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, будучи працівником правоохоронного органу, у позаслужбовий час, знаходячись на території кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 , тобто у громадському місці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з метою демонстрації своєї зверхності та владних повноважень, пов`язаних із проходженням служби в органах поліції, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки в суспільстві, в присутності інших осіб, використовуючи надуманий привід, вступив у конфлікт з ОСОБА_11 , який відпочивав у вказаному кафе-барі. Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, ОСОБА_10 наблизився до ОСОБА_11 та, розмахнувшись правою рукою, намагався нанести удар в обличчя останнього. Однак, в момент заподіяння ОСОБА_10 удару ОСОБА_11 , знайома останнього ОСОБА_7 , яка перебувала поряд, відволікла ОСОБА_11 в сторону, в результаті чого ОСОБА_10 кулаком правої руки влучив у праву сторону обличчя ОСОБА_7 . В результаті зазначених злочинних дій ОСОБА_10 було порушено нормальне функціонування закладу громадського харчування кафе-бару «З ранку до ночі» та порушено спокій громадян, які відпочивали у вказаному закладі.
Крім того, згідно з пред`явленим обвинуваченням, яке відтворюється дослівно, ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що близько 1 год. 30 хв. 09 вересня 2018 року інспектор слідчого відділення Білогірського відділення поліції Красилівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_10 , будучи працівником правоохоронного органу, у позаслужбовий час, знаходячись на території кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з метою демонстрації своєї зверхності та владних повноважень, пов`язаних із проходженням служби в органах поліції, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки в суспільстві, в присутності інших осіб, використовуючи надуманий привід, вступив у конфлікт з ОСОБА_11 , який відпочивав у вказаному кафе-барі.
У ході конфлікту, спровокованого ОСОБА_10 із наведених вище хуліганських спонукань, останній наблизився до ОСОБА_11 , поряд з яким стояла ОСОБА_7 та, розмахнувшись правою рукою, намагався нанести удар в обличчя ОСОБА_11 . Однак, в момент заподіяння ОСОБА_10 удару ОСОБА_11 , ОСОБА_7 відволікла ОСОБА_11 в сторону. В результаті злочинної недбалості ОСОБА_10 , не передбачаючи можливості заподіяння шкоди здоров`ю іншій, окрім ОСОБА_12 , особі, хоча повинен був і міг її передбачити, влучив кулаком правої руки в праву сторону обличчя ОСОБА_7 .
Внаслідок удару ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1010 від 11 грудня 2018 року, ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого вдавленого перелому передньої стінки правої гайморової (верхнє-щелепної) пазухи лицевого черепа зі зміщенням уламків у порожнину пазухи, з накопиченням у пазусі крові та розвитком запалення у порожнині пазухи (гаймориту), струсу головного мозку, підшкірної гематоми та набряку м`яких тканин правої навколоочної ділянки обличчя з розповсюдженням на праву половину носа та праву половину верхньої губи, рани м`яких тканин верхньої повіки правого ока, рани слизової оболонки правої половини верхньої губи, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду в частині виправдання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 296 КК України скасувати. Ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі з подальшим звільненням його від відбування покарання, з випробуванням та встановленням іспитового строку і ряду вимог до його поведінки.

Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження встановлено достатньо належних та допустимих доказів вини ОСОБА_10 по обставинах хуліганських дій в одному із закладів смт. Білогір`я Хмельницької області, які здобуті з дотриманням вимог процесуального закону, однак суд безпідставно виправдав його.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , просить вирок в частині виправдання останнього за ч. 1 ст. 296 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим за ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі. Вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. На її думку, суд не взяв до уваги показання ряду свідків у кримінальному провадженні, які прямо вказували на вчинення обвинуваченим злочинних, хуліганських дій, не дав їм правової оцінки, не звернув увагу, що на території закладу ОСОБА_10 виражався нецензурними словами, неадекватно себе поводив та провокував присутніх на конфлікт, плюнув на ОСОБА_11 , тобто скоїв хуліганські дії. Це, на думку потерпілої, свідчить про упередженість суду і є підставою для безумовного скасування вироку суду.

В запереченні на апеляційні скарги, захисник ОСОБА_9 просить вирок залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої без задоволення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , на підтримку апеляційних скарг з посиланням на зазначені в них доводи, думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які просять апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_7 підлягають до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину або про невинуватість обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів кримінального провадження. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

При цьому суду належить дати аналіз усіх зібраних у кримінальному провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях обвинуваченого, потерпілої, свідків та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано, не обмежуючись лише зазначенням прізвищ свідка або назви процесуального документа.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку має бути наведена оцінка доводів, на які обвинувачений послався на свій захист. Якщо обвинувачений у судовому засіданні змінив свої показання, суд повинен ретельно перевірити як ті, так і інші показання, з`ясувати причину зміни показань і в результаті ретельного дослідження дати їм у вироку належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні.

Проте ці вимоги закону під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_10 у повній мірі виконані не були. Як видно з оскаржуваного вироку, суд, всупереч вимогам закону, причини зміни показань обвинуваченим, рядом свідків ретельно не перевірив та не з`ясував і належної оцінки зазначеним показанням в сукупності з іншими доказами, що є у кримінальному провадженні не дав.

Так, дійшовши висновку, що твердження органів досудового розслідування та прокурора в частині доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України не відповідають фактичним обставинам провадження та зумовлені їхньою хибною позицією, як убачається з мотивувальної частини вироку, належним чином не проаналізував наведені докази в сукупності з іншими доказами у провадженні та не зазначив мотивів, з яких відхилив ці докази та прийняв інші, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Оскільки, належним чином не перевірені доводи органів досудового розслідування та прокурора про наявність діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України в якому він обвинувачувався.

Суд не провів належний аналіз та не дав відповідної оцінки показанням самого обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . У вироку відсутній системний аналіз змісту процесуальних документів, відсутні посилання чому суд не взяв до уваги та відхилив дані письмових доказів.
Зокрема, у вироку в повному не зазначено, які саме документи досліджувались, їх назву, а також не зазначено, які дані вони містять, чи стосуються ці дані досліджуваних судом обставин провадження, які обставини цими доказами підтверджуються або спростовуються.

Із наведених обставин вбачається, що суд першої інстанції не дав аналізу всім зібраним у кримінальному провадженні доказам, тобто всім фактичним даним, які містяться в показаннях обвинуваченого, потерпілої та свідків, письмових доказах у провадженні, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не вмотивував свого висновку, а тому питань, що вирішуються судом при ухвалені вироку, зазначених у ст. 374 КПК України, не вирішив.

Зокрема, місцевий суд, розглядаючи дане кримінальне провадження, не звернув увагу, що звернення потерпілої ОСОБА_7 було проявом її волі на притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.
Таке волевиявлення надає суду право за результатами судового розгляду кримінального провадження, розпочатого за процедурою публічного обвинувачення, ухвалити, обвинувальний вирок з перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від позиції прокурора щодо зміни його правової оцінки.
У разі необхідності перекваліфікації судом діяння на злочин приватного обвинувачення, якщо це погіршує становище обвинуваченого у випадку відмови прокурора від зміни обвинувачення, повинна також враховуватися позиція потерпілого про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та кваліфікації злочинних дій останнього.
Разом з тим, місцевий суд думку та волевиявлення потерпілої з названих питань не з`ясував.
В той же час, як стверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема даними технічного фіксування судового процесу, потерпіла та її представник в процесі судового розгляду ставили під сумнів кваліфікацію дій обвинуваченого саме за ч. 1 ст. 296 КК України та його перекваліфікацію на злочин приватного обвинувачення. Однак вказане клопотання фактично залишилося проігнорованим.
Вказані дії прокурора та місцевого суду позбавили потерпілу можливості користуватися гарантованим їй державою та Конституцією України правом на судовий захист своїх прав та законних інтересів, а суд належним чином встановити істину у провадженні.

Всі вищенаведені обставини є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки сформовані у вироку суду висновку носить неконкретний, суперечливий характер, не забезпечено та порушено право потерпілої на судовий захист і на справедливий суд.
За наведених обставин, вирок місцевого суду не може залишатися в силі.

Через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційна інстанція позбавлена можливості ухвалити своє рішення, а тому вимушена постановити у даному кримінальному провадженні найприйнятніше рішення: скасувати вирок місцевого суду з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у даному кримінальному не буде порушено баланс прав і законних інтересів як обвинуваченого так і потерпілої.

Крім того, колегія суддів вважає, що підлягає скасуванню судове рішення в цілому, оскільки дії ОСОБА_10 по обставинах спричинення потерпілій тілесних ушкоджень випливають з одних правовідносин, а тому їх окремий розгляд є неможливий.

Керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора та потерпілої задовольнити частково.

Вирок Білогірського районного суду від 27 червня 2019 року відносно ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді