Справа № 175/820/19
Провадження № 1-кп/175/37/19
Вирок

Іменем України

13 листопада 2019 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001765 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровськ, громадянина України, тимчасово не працюючого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 124 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 23.12.2018 року, приблизно о 18 год. 30 хвил., перебуваючи за місцем свого проживання, буд. АДРЕСА_2 побачив, як на задньому подвір`ї будинку відбувається сварка між його вітчимом ОСОБА_7 та його матір`ю ОСОБА_8 в ході якої ОСОБА_7 хапав ОСОБА_9 за одяг та висловлював погрози вбивством.

З метою припинення дій вітчима ОСОБА_4 наблизився до ОСОБА_7 та відштовхнув останнього від матері, від чого останній впав на землю.

В свою чергу ОСОБА_7 підвівся на ноги, вихватив правою рукою з кишені побутовий ніж та зробив спробу нанести їм удар у тулуб ОСОБА_4 .

Ухилившись від удару, ОСОБА_4 схопив ОСОБА_7 обома руками за праві зап`ясті та праву кисть, намагаючись зашкодити нанесенню останнім повторного удару, проте, ОСОБА_7 із силою вивільнив праву руку, у якій тримав ножа, спричинивши при ньому ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді різаного поранення на долонній поверхні правої кісті на середній фаланзі 2-го пальця; різаної рани на долонній поверхні 3-го пальця правої кісті, практично на суглобовій поверхні між основною і проксимальною фалангами, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №436е від 07.02.2019 є легкими тілесними ушкодженнями, що мають незначні скороминущі наслідки.

Після того, як ОСОБА_7 вивільнив свою руку, у якій утримував ніж, ОСОБА_4 , сприймаючи вказані дії ОСОБА_7 , як загрозу своєму життю та здоров`ю та будучи обізнаним про те, що ОСОБА_7 раніше вчиняв злочини проти життя і здоров`я, діючи з метою відвернення посягання на своє життя та здоров`я, завдав один удар кулаком в обличчя ОСОБА_7 , від якого останній впав на землю, проте, відразу підвівся та почав рухатися із ножем в бік ОСОБА_4 .

В свою чергу ОСОБА_4 , продовжуючи діяти в стані необхідної оборони, з метою відвернення посягання на своє життя та здоров`я, наніс ОСОБА_7 один удар ногою, взутою в резиновий чобіт, в грудну клітину, від якого останній впав на землю.

Після чого, не зважаючи на те, що ОСОБА_10 перестав вчиняти активні дії, спрямовані проти ОСОБА_4 , а лише намагався підвестися на ноги, ОСОБА_4 , перевищуючи межі необхідної оборони, вчиняючи дії, які явно не відповідали характеру посягання та обставинам захисту, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілому від 11 до 13 ударів руками і ногами по голові, від 8 до 11 ударів руками і ногами по тулубу та 3 удари по верхнім кінцівкам спричинивши останньому (згідно висновку судово-медичного №752/НЕ/27 від 30.01.2019 року) тілесні ушкодження у вигляді: синців: в проекції правої ключиці; на передній поверхні правого плеча у верхній третині; на лівій кисті та правому передпліччі, в нижній та середніх третинах на всьому протязі; на верхній та нижній повіках обох очей, з переходом на перенісся, в ділянки вилиць, щік, в праву скроневу ділянку та на лоб праворуч; 3 синці на підборідді; саден: на спинці носу з переходом на ліве крило; 8 саден на лобі; на нижніх повіках обох очей; крововиливів: в товщу м`яких покривних тканин голови в тім`яно-скроневих ділянках з обох сторін та скроневі м`язи зліва і справа; в товщу м`язів кінчика язика; перехідної кайми нижньої губи ліворуч з переходом на слизову; на задній поверхні лівого купола діафрагми; в навколо ниркової клітковині обох нирок; під м`яку мозкову оболонку на випуклій поверхні в потиличних ділянках, лівої тім`яної ділянці та правої лобної ділянці; на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; на задній поверхні грудної клітини по лопаткові лінії ліворуч, між 4-м та 11-мребрами; на задній поверхні грудної клітини в проекції від 10-го до 2-го поперекового остистих відростків хребців; на задній поверхні грудної клітини по лопаткові лінії праворуч, від 4-го по 10-те ребра;

- переломи 4, 5-го ребер по середньо-ключичній лінії праворуч; перелом 6-го ребра по середньо-ключичній лінії ліворуч; перелом 7,8-го ребра по передньо-пахвовій лінії ліворуч; переломи 8, 9, 10-го ребер по середньо-пахвовій лінії ліворуч; перелом 11-го ребра по лопатковій лінії праворуч; перелом кісток носу, нижньої щелепи між 2,3-м зубами ліворуч, перелом лівої променевої та ліктьової кісток в середніх третинах; перелом правого плеча в проекції шийки, з крововиливами в м`які тканини навколо переломів.

Вказані тілесні ушкодження, відповідно до висновку судово-медичного експерта, є тяжкими за ознакою небезпеки для життя та у своїй сукупності перебувають у причинному зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_7 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно о 22:38 год., в кареті швидкої медичної допомоги в смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав в повному обсязі тата пояснив, що дійсно 23.12.2018 року, приблизно о 18 год. 30 хвил.,він повертався додому та коли підходив до буд. АДРЕСА_2 почув голос матері , та побачив, що на задньому подвір`ї будинку відбувається сварка між його вітчимом ОСОБА_7 та його матір`ю ОСОБА_8 . Вітчим ОСОБА_7 хапав його мати за одяг, та висловлював погрози вбивством. Втрутившись в сварку він відштовхнув вітчима від своєї матері, а останній впав на землю. Він побачив, що ОСОБА_7 підвівся на ноги, вихватив правою рукою з кишені ніж, та зробив спробу нанести їм удар йому у тулуб. Тоді він ухилився та схопив праву руку з ножем, але відчим виривав ніж, тоді він завдав йому удар у щелепу та він знову впав на землю. Він намагався його заспокоїти, але той не реагував, тоді він став наносити вітчиму удари руками ногами по тулубублизько 13 ударів руками і ногами по голові. Після того як ОСОБА_7 перестав рухатися, він пішов до магазину за цигарками. Коли він повернувся ОСОБА_7 не було. Пізніше побачив швидку та зрозумів, що це забрали вітчима. Його вітчим був агресивною людиною та неодноразово вчиняв насильство та побиття його матері, та інших їх спільних дітей. Просив суд врахувати наявність у нього на утриманні малолітнього сина та суворо не карати .Він діяв в межах оборони, та наміру вбивати не мав.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті, а саме те що, 23 грудня 2018 року у неї виник конфлікт з її чоловіком ОСОБА_7 , який в ході сварки схопив її за шию та почав душити, син вступився за неї однак ОСОБА_7 не реагував на зауваження сина, та почав кидатись на нього з ножем. В ході сутички між її сином та ОСОБА_7 обвинувачений заподіяв йому тілесні ушкодження, коли вона пішла кликати на допомогу, швидка приїхала її чоловік був ще живий. Додатково пояснила суду, що у неї з чоловіком було трое спільних дітей, її чоловік був агресивною людиною неодноразово бив її та дітей. Він не працював, та зловживав спиртними напоями. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого вона не має. Цивільний позов не заявляла, щодо призначення покарання просила суворо його не карати, тому як він є її допомогою.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними поясненнями у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 124 КК України, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Згідно з ч.1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Розглядаючи питання про міру покарання відносно ОСОБА_4 суд також враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його особу, що він раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, є умисним, те, що вину свою визнав повністю, на спеціальних обліках не перебуває.

З урахуванням всіх встановлених обставин суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції інкримінованої йому статті, із застосуванням ст.75 КК України, враховуючи позицію органу обвинувачення та потерпілої, та на думку суду таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 .

У відповідності до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

У відповідності до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлені.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 364, 369, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.124 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за умови, що на протязі 1 (одного) року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази по кримінальному провадженню №0001765, а саме: алюмінієву кружку, скляну банку, речовину бурого кольору, ніж чорного кольору з маркуванням на лезі «Ganzo» зі слідами РБК, які передані до камери схову речових доказів Дніпровського РВП ДВП після набрання вироком законної сили знищити, диски із записами слідчих експериментів залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження (а.п.139, 188, 194).
Судові витрати відсутні.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1