Номер провадження: 11-кп/813/1777/19
Номер справи місцевого суду: 520/2146/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.152, п.п. 2,9 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні №0002578, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.08.2016 року,-

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених судом.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2019 року на стадії судового розгляду у кримінальному провадженні №0002578, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.08.2016 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Лощинівка, Ізмаїльського району, Одеської області, ромської національності, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень,передбачених ч.4 ст.152, п.п. 2,9 ч.2 ст.115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07.12.2019 року.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкція за вчинення найтяжчого з яких передбачає можливість призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі, обвинувачений офіційно не одружений, офіційно не працював, ніде не навчається, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, докази у даному кримінальному провадженні ще не досліджені судом в повному обсязі, а тому є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані.

Зміст вимог апеляційної скарги.
На дану ухвалу захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Захисник посилається на те, що суд першої інстанції без письмового клопотання прокурора продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого. Стверджує, що вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 не регулюється положеннями ст.331 КПК України, оскільки такий розгляд стосується розгляду питання щодо доцільності продовження тримання особи під вартою. Зазначає, що суд фактично продовжив строк тримання під вартою без наявності доказів його причетності до вчинення злочину.

Захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 має алібі, яке доводить його повну невинуватість, але суд не дав цьому оцінки. Обвинувачений не здійснював спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, не намагався знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Захисник також посилається на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, який унеможливлює його тримання під вартою.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; захисників та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; перевіривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, із зазначених вимог процесуального закону, вбачається, що апеляційний суд на стадії перегляду рішення районного суду щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на стадії судового розгляду, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, оскільки оцінка цим доказам надається судом першої інстанції за результатами судового розгляду та ухвалені вироку, або судом за результатами апеляційного перегляду рішення районного суду.
За таких обставин, доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо винуватості ОСОБА_9 , наявності алібі тощо, є безпідставними.

Щодо відсутності підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 посилається на те, що питання про продовження строку запобіжного заходу на стадії судового розгляду повинно розглядатися відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України на підставі заявленого клопотання слідчим або прокурором клопотання у порядку, передбаченому ст.199 КПК України, в зв`язку з чим вважає прийняте судом рішення на підставі ч.3 ст.331 КПК України необґрунтованим та незаконним. Також захисник посилається на те, що суд в оскаржуваній ухвалі зазначив недостовірну інформацію про існування та подачу прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 .
Доводи захисника в цій частині апеляційний суд визнає безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, незалежно від наявності клопотань, є обов`язком суду.
Враховуючи наведене, доводи сторони захисту щодо недоцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з ухвали вбачається, що суд, розглядаючи дане питання, прийняв рішення на підставі вимог ст. 331 КПК України. При цьому, в ухвалі послався на думку прокурора, яку з`ясовував в судовому засіданні під час вирішення зазначеного питання, що не є клопотанням прокурора у розумінні ст. 199 та ч. 1 ст. 331 КПК України.
Посилання сторони захисту на Рішення Конституційного суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року є безпідставним, оскільки стосується вимог ст. 315 КПК України, якими передбачено вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, в тому числі запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого.

Щодо доводів апеляційної скарги про невмотивованість ухвали суду в частині неврахування даних про особу обвинуваченого.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 посилається на те, що обвинувачений постійно працював, має добру репутацію та міцні соціальні зв`язки. Також захисник посилається на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, що унеможливлює його подальше перебування під вартою, оскільки останній хворіє на туберкульоз та потребує відповідного лікування в закладах охорони здоров`я.
Вказані доводи сторони захисту апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки захисниками та обвинуваченим не було надано доказів на підтвердження наведених ними обставин.
Разом з тим, прокурор наполягав на тому, що у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, він ніде не працює, а його родина, зокрема матір та брати, існують за рахунок соціальних виплат. Ці доводи прокурора не були спростовані стороною захисту.
Доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого також є безпідставними та спростовуються довідкою Філії ДУ «Центру Охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Одеській області від 27.05.2019 року №384, яка долучена до матеріалів судової справи.

Щодо доводів про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 районний суд послався на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.
Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, скоєного відносно неповнолітньої особи, що призвело до її загибелі, за яке законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому, на думку апеляційного суду, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, останній може здійснити спроби переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
За таких обставин доводи сторони захисту про те, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 злочину не може бути підставою для продовження тримання під вартою, є непереконливими, оскільки в даній справі та на даній стадії судового розгляду, тримання під вартою підозрюваного є доцільним та виправданим в інтересах правосуддя та виконання завдань кримінального провадження, оскільки наявний публічний інтерес, який переважає над повагою до особистої свободи.
Крім того, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На підтвердження доводів про відсутність ризику можливого впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, захисники посилаються на те, що свідки обвинувачення вже допитані. Разом з цим, прокурором з цього приводу заначено, що у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не завершений, а тому існує відповідний ступінь ризику можливого впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, з метою зміни їх показань до завершення судового розгляду справи.
Одночасно апеляційний суд вважає слушними доводи сторони захисту про відсутність ризику можливого вчинення обвинуваченим нового злочину, оскільки ухвала суду в цій частині не мотивована, але наявність інших ризиків обумовлює необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а тому ці доводи захисників не можуть слугувати підставою для зміни чи скасування ухвали районного суду.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що ризики у даному кримінальному провадженні, передбачені ст. 177 КПК України, на теперішній час не зменшилися, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Зважаючи на те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, врахувавши всі обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд обґрунтовано розглянув питання продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження відносно обвинуваченого строку дії обраного запобіжного заходу.
Доводи сторони захисту про існування фактів прояву дискримінації обвинуваченого за расовою приналежністю апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки на підтвердження вказаних обставин не надано доказів.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.
Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.
Разом з цим, матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 свідчать про те, що справа розглядається районним судом тривалий час, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2019 року, якою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.152, п.п. 2,9 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні №0002578, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.08.2016 року строком до 07.12.2019 року залишити без змін.

Звернути уваги районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо дотримання розумних строків судового розгляду.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4