Ухвала

іменем України
17 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 751/348/19

провадження № 51-4561ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у кримінальному провадженні № 0005647 щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Левоньки Чернігівського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК),
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з дня затримання 28 липня 2018 року.
Зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 28 липня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_4 , в ніч з 24 липня 2018 року на 25 липня 2018 року, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_6 , умисно наніс їй один удар лезом ножа в область грудної клітини зліва, чим спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з ушкодженням легені, що призвело до внутрішньої кровотечі та розвитку масивної крововтрати, від якого потерпіла померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2019 року без зміни.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не погоджуючись із судовим рішенням, ухваленим щодо ОСОБА_4 , через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 червня 2019 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги мотивує тим, що апеляційний суд в порушення норм статей 23, 95 КПК безпосередньо не досліджуючи доказів по справі, зокрема показань свідків, надав їм свою оцінку та встановив на підставі них обставини по справі, які не були встановлені судом першої інстанції.
Мотиви Суду.
Перевіривши дотримання захисником порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судове рішення у межах касаційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд, під час прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він покликаються на неповноту судового розгляду, що відповідно до ст. 433 КПК, що не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Із матеріалів провадження вбачається, що засуджений своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, не визнав повністю, однак його вина підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами.
Крім того, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про те, що винуватість засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджено доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка вказала, що батьки проживали окремо від неї з квітня 2018 року разом із матір`ю обвинуваченого, іноді вживали спиртні напої, батько поводився агресивно, бив матір, на фоні алкогольного сп`яніння погрожував як матері, так і їй, але мати до міліції не зверталась, бо боялась обвинуваченого. Вказала, що 24.07.2018 року близько 14:00 приїхала провідати матір та бабусю і пробула там до 16 години. При цьому з бабусею та матірю сиділи на кухні, вживали пиво, батька бачила в кімнаті, він лежав на дивані, до нього приходив знайомий, який пішов близько 15:00. Зазначила, що 24.07.2018 року близько 06:00 зателефонувала їй бабуся і повідомила, що «мама померла», а коли близько 09:10 приїхала до їх місця проживання, то бабуся сказала, що матері було вночі зле, блювала. Слідів крові вона в будинку не помітила, в гардеробі батька зазначила, що були камуфльовані штани; показаннями свідка ОСОБА_8 , яка пояснювала, що є сусідкою обвинуваченого і його матері - будинки навпроти, з ними товаришує близько 30 років, буває у них 1-2 рази на день. 25.07.2018 року близько 05 :30 бачила біля будинку «Швидку», вирішила, що сусіду стало зле і мати викликала. Близько 08:00, коли вийшла на вулицю, то побачила, що від сусідів виносять вкритий покривалом труп, слідом вийшов сусід і на питання: «Що трапилось?», сказав: «Рити не має». Слідів крові ніде не помітила. Вказала, що ОСОБА_4 був вдягнений в легку куртку, спортивні штани. Зазначила, що ОСОБА_9 зловживала спиртними напоями, але свідком сварок між нею та обвинуваченим не була. До обвинуваченого іноді приходили друзі, які приносили спиртне, але він ніколи не напивався; протоколом огляду трупа від 28.07.2018 року, протоколом огляду місця події від 28.07.2018 року, протоколом обшуку від 28.07.2018 року та його відеозаписом, протоколами отримання біологічних зразків від 28.07.2018 року і 16.08.2018 року, протоколом огляду предмету від 10.08.2018 року та додатком до нього.

Згідно висновку експерта №750 від 27.08.2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_6 могла настати 25.07.2018 року внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням легені, що призвело до внутрішньої кровотечі та розвитку масивної крововтрати. Колото-різане поранення грудної клітки зліва з ушкодженням легені утворилося від дії колюче-ріжучого предмету типу клинка, що мав обушок П-подібного перетину з добре вираженими ребрами.
Згідно висновків експерта №115 (б) від 30.10.2018 року та №116 (б) від 07.12.2018 року встановлено, що на камуфльованих штанах та на футболці темно-синього кольору з білим коміром, які належать обвинуваченому, виявлені сліди крові, походження їх від ОСОБА_6 не виключається.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК на предмет належності, допустимості, достовірності, не викликають у суду сумнівів у їх правдивості, та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні умисного вбивства.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 .
За встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_4 отримали належну правову оцінку за ч. 1 ст. 115 КК.
Доводи захисника про те, що апеляційний суд безпосередньо не досліджуючи доказів по справі, зокрема показань свідків, надав їм свою оцінку та встановив на підставі них обставини по справі, які не були встановлені судом першої інстанції, є необґрунтованими.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, і може (але не зобов`язаний) дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно в разі якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. В ч. 2 ст. 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд виходив із доказів, досліджених судом першої інстанції, у зв`язку з чим повторне дослідження вже встановлених обставин не потребувало.
Колегія суддів вважає, що покарання засудженому ОСОБА_4 призначено згідно з вимогами ст. 65 КК з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків), дані про особу, його вік, сімейний та матеріальний стан, те, що він в силу ст. 89 КК не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом 2 групи, формально позитивно характеризується за місцем попереднього ув`язнення, думку потерпілого, а також обставину, що обтяжує покарання. Призначене покарання за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Залишаючи без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви ухваленого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, а тому доводи захисника про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Тих істотних порушень кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК, та які могли бути підставами для скасування чи зміни судового рішення, у касаційній скарзі захисником не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у кримінальному провадженні № 0005647 щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2