Справа № 369/4388/19
Провадження №1-кс/369/1399/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні № 0001049 від 04.03.2019 року,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні № 0001049 від 04.03.2019 року.

Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що згідно ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.03.2019 року було накладено арешт на автомобіль марки «Peugeot», модель 206, номерний знак НОМЕР_1 .

Про розгляд клопотання ОСОБА_3 не повідомлялась, з ухвалою про накладення арешту на автомобіль вона отримала в приміщенні слідчого відділу Чайківського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області.

Враховуючи викладене, заявник ОСОБА_3 просила скасувати арешт на автомобіль марки «Peugeot», модель 206, номерний знак НОМЕР_1 .

Дослідивши письмові матеріали клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.03.2019 року накладено арешт на вилучені під час огляду місця події 04.03.2019 року речі і предмети, а саме: навушники «ERGOFIT», ремінець «XIAOMI», які поміщено до спец пакету № 4051838, 3 пари трапчаних рукавичок, які поміщено до спец пакету № 4051837, автомобіль марки «PEUGEOT» модель 206, н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосовуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт накладений на автомобіль марки «Peugeot», модель 206, номерний знак НОМЕР_1 .

Керуючись ст. 174 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2019 року на автомобіль марки «Peugeot», модель 206, номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1