Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/432/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.03.2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Губівка, Компаніївського району, Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою освітою, раніше неодноразово судимого, останній раз 24.05.2017 року Ленінським районним судом м. Кіровограда, за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 31.01.2017 року по 20.07.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме: 5 місяців 20 днів
відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 не містять доказів про те, що засуджений протягом всього часу відбування покарання приймає активну участь у суспільному житті в установі виконання покарань та сумлінно виконує громадські доручення у процесі відбування покарання, прагне своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, що свідчить про те, що останній виправлення не довів. При цьому суд взяв до уваги те, що засуджений у січні 2019 року був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці, разом з тим зміна його поведінки, що було підставою для заохочення, відбувалась напередодні звернення із даною заявою до суду. Пасивна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та перевиховання останнього, активна участь у суспільному житті установи виконання покарань не була послідовною. Таким чином, адміністрацією установи виконання покарань протягом більшого часу відбування покарання з травня по грудень 2018 року поведінка ОСОБА_7 оцінювалась як така, що не свідчила про те, що засуджений стає на шлях виправлення, у зв`язку з чим у застосуванні заохочувальних норм ст.82 та ст.81 КК України останньому комісією установи було відмовлено. Крім того, ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджений за умисні середньої тяжкості та тяжкі злочини, а також те, що відносно нього чотири рази застосовувалися положення ст.81 КК України та він звільнявся від призначених йому покарань умовно-достроково, що може свідчити про його ухилення таким чином від відбуття призначеного покарання.
На дану ухвалу надійшла апеляційна скарга від засудженого ОСОБА_8 , в якій він просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки з моменту прибуття до виправної колонії №6 він працює токарем, але так як не мав паспорту, не був працевлаштований офіційно. Вказує, що має 2 заохочення, отримує заробітну плату. Крім того, при відмові в задоволенні його заяви, суд не взяв до уваги, що за весь час перебування у місцях позбавлення волі він жодного разу не мав порушень, на даний момент одружився та має сім`ю,також він маж батьків похилого віку, які потребують його догляду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого та, дослідивши матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.
Згідно ч.2 ст. 81 Кримінального кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Свідчення того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.
Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Інших підстав законом не передбачено.
Як убачається з матеріалів справи, вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.05.2017 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та на підставі ч.4 ст.70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 31.01.2017 року по 20.07.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .
Станом на 11.03.2019 року останній відбув 2 роки 7 місяців строку покарання.

При цьому, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення, з`ясовуючи чи став засуджений на шлях виправлення, колегія суддів бере до уваги відсутність негативної поведінки засудженого під час відбування покарання та не вчинення засудженим порушень умов тримання.
Разом з тим, відсутність негативної поведінки засудженого не свідчить про зразковість поведінки під час відбування покарання, як обов`язкової складової розуміння того, що засуджений став на шлях виправлення - передумови для застосування норм ст. 81 КК України.
Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що матеріалами клопотання не представлені достатні дані про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому умовно дострокове звільнення при таких обставинах буде передчасним.

Так, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Крім того, як убачається з характеристики ОСОБА_7 , останній через короткий проміжок часу вчиняв нові умисні, корисливі злочини, що в цілому характеризує особу засудженого як таку, що веде злочинний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи.
Також, колегією суддів враховується й те, що засуджений у січні 2019 року був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці, разом з тим зміна його поведінки, що було підставою для заохочення, відбувалась напередодні звернення із даною заявою до суду. Пасивна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та перевиховання останнього, активна участь у суспільному житті установи виконання покарань не була послідовною.
При вирішенні питання про застосування щодо особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не лише факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.
Зваживши на усі вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, представляє собою підвищену суспільну небезпеку, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду заяви ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і колегія суддів.
Будь-які дані про те, що суд допустив процесуальні порушення під час розгляду кримінального провадження або дані, які б вказували на неповноту чи не об`єктивність розгляду справи щодо ОСОБА_7 в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин колегія суддів, вважає необхідним ухвалу районного суду стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Крім того, під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда 21.06.2019 року, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на 7 місяців 20 днів, що також підтверджено довідкою, наданою Кропивницькою виправною колонією №6 від 10.07.2019 року, згідно якої останнього 03.07.2019 року звільнено з місць позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376 ч.2, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2019 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4