19.11.2019
Справа № 642/7821/16-к
Провадження №1-кп/642/13/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
учасників провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2019 року строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено на 60 днів до 15 листопада 2019 року.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор в судовому засіданні просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строки застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи вагомість доказів обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, наявний ризик переховування від суду, внаслідок репутації, та з метою запобігання вчинення іншого кримінального правопорушення.
В судовому засіданні ОСОБА_7 заперечував проти клопотання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає за можливе обрати собі більш м`який запобіжний захід.
В судовому засідання ОСОБА_6 та його захисник проти клопотання прокурора заперечували, вважають за можливе обрати йому більш м`який запобіжний захід.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, беручи до уваги те, що обставини, які послугували підставою для обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинувачених, та які були встановлені попередньо, на даний час мають місце і не змінились
Мотиви наведені стороною обвинувачення дають достатні підстави вважати, що при застосуванні до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде неможливим досягнення мети його застосування, визначеної ст. 177 КПК України.
У суду відсутні об`єктивні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин.
Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Стаття 5 Конвенції забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її свободи.
Розподіл тягаря доведення надає судді можливість вирішити питання про звільнення обвинуваченої особи, якщо обвинувачення не надало доказів, достатніх, щоб переконати суддю у необхідності тримання під вартою.
Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
При цьому суд зазначає, що обраний відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики, що передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на більш м`який, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк застосованого запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 12 січня 2020 року.
Керуючись ст. ст. 331, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 12 січня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Головуючий суддя: ОСОБА_1