Номер провадження: 11-сс/813/1918/19
Номер справи місцевого суду: 493/1913/19 1-кс/493/615/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуюча - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 08.11.2019 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000503, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 08.11.2019 року задоволено клопотання заступника начальника СВ Балтського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, вилучене 02.11.2019 року в ході огляду місця події в рамках кримінального провадження №0000503, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а саме автомобіль «КАМАЗ 55102», д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , з деревиною об`ємом 10 м3, шляхом заборони користуватись та розпоряджатись вказаним майном.
Своє рішення про накладення арешту на майно слідчий суддя мотивував тим, що метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки є підстави вважати, що воно було набуто внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїх апеляційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказують, що вважають ухвалу незаконною, просять її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити та зобов`язати слідчого повернути власникам їх майно.
Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що вони є законними власниками арештованого майна, не вчинили жодного правопорушення та здійснювали перевезення деревини на законних підставах.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Сторони апеляційного провадження були належним чином повідомлені про заду, час і місце розгляду апеляційних скарг, однак в судове засідання не з`явились, апелянти в апеляційних скаргах порушували питання про розгляд справи без їх участі, прокурор також звернувся до суду із заявою про розгляд апеляційних скарги за його відсутності, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційні скарги без участі сторін апеляційного провадження та згідно з ч.4 ст.107 КПК України не здійснювати технічну фіксацію судового засідання.
Дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд вважає, що на даний момент відсутні підстави для арешту майна, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні слідчого зазначено, що СВ Балтського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000503, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, за фактом зупинки вантажного автомобіля «КАМАЗ 55102», д/н НОМЕР_1 , який перевозив деревину об`ємом 10 м3 без дозвільних документів на неї.

З матеріалів провадження вбачається, що 04.11.2019 року слідчий звернуся до Балтського районного суду Одеської області з клопотанням, погодженим прокурором, про арешт майна, вилученого 02.11.2019 року в ході огляду місця події, а саме автомобіль «КАМАЗ 55102», д/н НОМЕР_1 , з деревиною об`ємом 10 м3.
Ухвалою слідчого судді Балтського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року зазначене клопотання у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України було повернуто прокурору для усунення недоліків.
Після цього, 07.11.2019 року слідчий звернувся до суду з повторним клопотанням про арешт майна. Разом з цим. як вбачається з матеріалів провадження, недоліки клопотання про арешт майна, зазначені в ухвалі слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 05.11.2019 року, фактично усунуті не були, слідчим лише було розширено виклад обставин, встановлених в ході огляду місця події, однак нове клопотання не було складено у відповідності до вимог кримінального процесуального Закону.
Так, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна взагалі не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту вказаного майна, а також не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що розслідується.

Апеляційний суд вважає, у клопотанні слідчого також не розкрито, яке відношення зазначене у клопотанні слідчого майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речових доказів не є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки належних та переконливих обставин, які свідчили би про те, що майно, про арешт якого порушується питання у клопотанні, здобуто злочинним шляхом, клопотання та долучені матеріали не містять. Не наведені у клопотанні також ризики, з метою запобігання яких порушується питання про арешт майна.

Деякі з долучених до клопотання про арешт майна документів мають погану якість друку та з них взагалі неможливо зрозуміти їх зміст, а також їх доказове значення у кримінальному провадженні, зокрема в контексті вирішення питання про арешт майна.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що органом досудового розслідування взагалі не були досліджені обставини, які підлягають доказуванню, та не здійснено заходів, спрямованих на збирання доказів, які необхідні для прийняття законного і обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Зокрема, ОСОБА_5 , який є власником деревини, та ОСОБА_6 , який керував вантажним автомобілем, взагалі не були допитані щодо обставин перевезення деревини без дозвільних документів, відповідні документи в них не витребувані.

Також слідчим суддею не були враховані докази, надані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо правомірності володіння вилученим майном та його транспортування, зокрема копій лісорубного квитка серії ОД ЛРК №000828, акта оприбуткування лісопродукції від рубок догляду, рахунку №82 від 01.11.2019 року та квитанції №23526231 про сплату відповідного рахунку, які фактично свідчать про законність набутої ОСОБА_5 деревини та правомірність її транспортування ОСОБА_6 .

Зазначені обставини залишились поза увагою слідчого судді, їм не була надана належна правова оцінка, у зв`язку з чим висновок щодо необхідності накладення арешту на майно, викладений в оскарженій ухвалі слідчого судді, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що на даний час відсутні обставини, які зумовлювали необхідність накладення арешту на майно, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, обґрунтованих доводів щодо необхідності накладення арешту на майно не надав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є в тому числі невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Згідно з п.2 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 08.11.2019 року, якою задоволено клопотання заступника начальника СВ Балтського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, вилучене 02.11.2019 року в ході огляду місця події в рамках кримінального провадження №0000503, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а саме автомобіль «КАМАЗ 55102», д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , з деревиною об`ємом 10 м3, шляхом заборони користуватись та розпоряджатись вказаним майном, - скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні вищевказаного клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4