Провадження № 1-кс/243/2571/2019
Справа №243/6686/19
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2019 року Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , законного представника підозрюваного ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001105 від 04 липня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.07.2015 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 309 ч. 2 КК України, звільнений 18.02.2019 умовно достроково, не відбутий строк 7 місяців.,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

30 липня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, в межах якого здійснюється досудове розслідування, старшим слідчим СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області обґрунтував свої вимоги тим, 20.06.2019 року у денний час доби, ОСОБА_7 , незаконно зберігаючи при собі з метою подальшого збуту медичний шприц з рідиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якого обмежено метамфетамін та амфетамін, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, в порушення вимог Закону України "Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів" і ст.ст. 1,4,7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», посягаючи на суспільні відносини в сфері обігу наркотичних засобів, керуючись корисливим мотивом в період часу з 09.00 год. до 10.10 год. під час проведення контролю за вчиненням злочину, шляхом проведення оперативної закупки, діючи шляхом передачі з рук в руки психотропної речовини біля буд. 89 вул. Святогірській м. Слов`янськ Донецької області, незаконно, збув шляхом продажу за 400 грн. громадяну ОСОБА_10 , який виконував спеціальне завдання правоохоронних органів, діючи під зміненими анкетними даними, медичний шприц з рідиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якого обмежено - метамфетамін, масою 0,0238 г та амфетамін масою 0,0023г.

В цей же день, а саме 20.06.2019 об 09.57 год. працівниками Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області біля перехрестя пров. Горовий та вулиці Підгірній м. Слов`янськ Донецької області, у громадянина ОСОБА_10 виявлено та вилучено медичний шприц з рідиною, яка містить у своєму складі психотропні речовини, обіг яких обмежено - метамфетамін масою 0,0238 г та амфетамін масою 0,0023г, які ОСОБА_10 добровільно видав після проведення оперативної закупки.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, тобто у незаконному зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропної речовини, обіг якої обмежено.

Крім того, 29.07.2019 у денний час доби ОСОБА_7 повторно, незаконно зберігаючи при собі з метою подальшого збуту шприц з рідиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якого обмежено - метамфетамін, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, в порушення вимог Закону України "Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів" і ст.ст. 1,4,7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», посягаючи на суспільні відносини в сфері обігу наркотичних засобів, керуючись корисливим мотивом в період часу з 09.00 год. до 10.15 год. під час проведення контролю за вчиненням злочину, шляхом проведення оперативної закупки, діючи шляхом передачі з рук в руки психотропної речовини біля буд. 89 вул. Святогірська м. Слов`янськ Донецької області, незаконно, повторно, збув шляхом продажу за 400 грн. громадянину ОСОБА_10 , який виконував спеціальне завдання правоохоронних органів, діючи під зміненими анкетними даними, медичний шприц з рідиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін.

В цей же день, а саме 29.07.2019 об 10.15 год. працівниками Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області біля перехрестя пров. Горовий та вулиці Підгірній м. Слов`янськ Донецької області, у громадянина ОСОБА_10 виявлено та вилучено медичний шприц з рідиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, який ОСОБА_10 добровільно видав після проведення оперативної закупки.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропної речовини, обіг якої обмежено, вчиненому повторно.

29 липня 2019 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

29 липня 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий обґрунтовує необхідність обрання запобіжного заходу тим, що підозрюваний ОСОБА_11 може вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити свою злочину діяльність. Також ОСОБА_11 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вчинив тяжкий злочин, покарання за який передбачено законом у вигляді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, тому наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України КК України, об`єктивно підтверджується даними копій з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме:

- витягом з ЄРДР за № 0001105 від 04.06.2019;

- протоколом огляду грошових коштів від 20.06.2019;

- протоколом огляду від 20.06.2019 в ході якого було вилучено медичний шприц з рідиною, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метамфетамін та амфетамін;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснили, що 20.06.2019 вони були запрошені і залучені в якості понятих при проведенні контролю за вчиненням злочину шляхом проведення першого етапу оперативної закупки наркотичних засобів у ОСОБА_14 , під час проведення якої оперативний покупець ОСОБА_10 за грошові кошти у сумі 400 грн., які були раніше ідентифіковані в приміщенні Слов`янського ВП, придбав у гр. ОСОБА_15 медичний шприц з рідиною.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , який показав, що 20.06.2019 він був запрошений і залучений в якості оперативного покупця наркотичного засобу, «винт» у гр. ОСОБА_14 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . При проведенні контролю за вчиненням злочину, шляхом проведення оперативної закупки наркотичного засобу у гр. ОСОБА_15 , яка була здійснена 20.06.2019, під час проведення якої він за 400 гривень, які раніше були ідентифіковані в приміщенні Слов`янського ВП та видані співробітниками поліції, придбав у останнього медичний шприц з рідиною, яка містить у своєму складі наркотичний засіб.

- висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів № 1/12-671від 08.07.2019, згідно якого надана на експертизу речовина, вилучена у гр. ОСОБА_10 під час проведення першого етапу оперативної закупки, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено.

- протоколом затримання гр. ОСОБА_7 під час якого було вилучено із кишені вдягнутих на ньому шортів грошові купюри номіналом 100 гривень 2шт., а також у барсетці, в задньому кармані грошові купюри номіналом 100 гривень 1 шт. та які збігаються зі зробленою ксерокопією грошових коштів під час проведення другого етапу оперативної закупки та під дією ультрафіолетової лампи сяють жовтим кольором.

- протоколом обшуку від 29.07.2019, під час якого за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: 30 паперових згортків, 4 поліетиленових пакети, одну пластикову баночку, один коробок із-під сірників з висушеною та подрібненою речовиною рослинного походження, шість медичних шприців з рідиною, різноманітні скляні колби та позирки із залишками речовини.

- протоколом огляду грошових коштів від 29.07.2019.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 яка показав, що 29.07.2019 він був запрошений і залучений в якості оперативного покупця психотропної речовини «винт», у гр. ОСОБА_15 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . При проведенні контролю за вчиненням злочину, шляхом проведення оперативної закупки психотропної речовини у гр. ОСОБА_15 , яка була здійснена 29.07.2019, під час проведення якої він за 400 гривень, які раніше були ідентифіковані в приміщенні Слов`янського ВП та видані співробітниками поліції, придбав у останнього медичний шприц з рідиною.

Крім того у судовому засіданні встановлено, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2015 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатним, його опікуном призначено його матір ОСОБА_8 .

Зі слів матері підозрюваного останній на теперішній час перебуває на обліку у лікаря психіатра та постійно отримує підтримуюче лікування.

Відповідно до амбулаторної судовопсихіатричної експертизи № 137 (гр) від 21 вересня 2015 року, у висновку зазначено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє органічний розлад особи внаслідок токсичної енцефалопатії з розтанням інтелектуально-містичним зниженням. В силу вираження хвороби не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Для захисту цивільних прав потребує у встановленні опіки.

Заслухавши думку слідчого, прокурора, які підтримали дане клопотання, підозрюваного, його законного представника та захисника дослідивши надані матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001105 від 04 липня 2019 року, приходжу до переконання, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом с частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює сукупність всіх обставин, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1ст. 177 КПК.

У відповідності до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Як зазначено у ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під-вартою , суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування. Система запобіжних заходів закріплена у ч.1 ст. 176 КПК України.

У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ч.2 ст. 307 КК України.

Вивченням даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 встановлено, що він визнаний судом недієздатним, зі слів опікуна на теперішній час перебуває на обліку у лікаря психіатра. Довідок про перебування/не перебування підозрюваного ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога та психіатра слідчим до клопотання не долучено, таким чином у слідчого судді відсутня можливість встановити чи перебуває підозрюваний ОСОБА_7 на обліку у вищезазначених лікарів. У судовому засіданні опікуном підозрюваного надано довідку від 10.02.2016 року, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря психіатра з 20 липня 2005 року, тому з огляду на викладене для визначення психічного стану підозрюваного в даному випадку обов`язково необхідно провести психіатричну експертизу, оскільки наявні відомості, які викликають сумнів щодо його осудності або обмеженої осудності.

Станом на день розгляду клопотання слідчим не було подано клопотання про проведення судово психіатричної експертизи відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Так, частиною 2 ст.242 КПК України встановлено обов`язок слідчого провести експертизу для встановлення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

З положень ч. 1 ст. 509 КПК України випливає, що слідчий, прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді щодо залучення експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діянні була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Згідно із ч.2 ст.509 КПК України у разі необхідності тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців на підставі рішення слідчого судді.

Поняття неосудності або обмеженою осудності надано у ст.ст. 19 та 20 КК України, зокрема, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Обмежено осудною собою, є така особа, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними

У рішенні Європейського суду з прав людини «Анатолій Руденко проти України» (Заява № 50264/08), було зазначено, що Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (див. рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom) [ВП], заява № 543/03, п. 30, ЄСПЛ 2006-Х, та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany), заява № 61603/00, п. 102, ЄСПЛ 2005-V). Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 39, Series А № 33). У своїй практиці Суд зауважував, що значення терміна «психічно хворі» постійно еволюціонує, оскільки прогрес досліджень у психіатрії та гнучкість лікування розвиваються. Тим не менш, підпункт «е» пункту 1 статті 5 Конвенції не можна сприймати як такий, що дозволяє тримання особи під вартою лише через те, що її погляд и чи поведінка відрізняються від норм, що переважають у суспільстві. Вважати інакше буде несумісним з текстом пункту 1 статті 5 Конвенції, яким визначено вичерпний перелік винятків, що вимагають вузького тлумачення (див., як класичний приклад, вищезазначене рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 37). Також, Суд зазначив, що насамкінець, для того, щоб відповідати підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, провадження щодо примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу повинно обов`язково передбачати чіткі ефективні гарантії від свавілля з огляду на вразливість осіб, які страждають на психічні розлади, та потребу в наведенні дуже вагомих причин для виправдання будь-яких обмежень їхніх прав (див. рішення від 2 травня 2013 року у справі «Загідуліна проти Росії» (Zagidulina v. Russia), заява № 11737/06, п. 63).

У рішення Європейського суду з прав людини «Заїченко проти України (№ 2)» (Заява № 45797/09), було зазначено, що тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобігання позбавлення осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою, по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), рішення від 24 жовтня 1979 року, п. 39, Series A № 33). Суд також наголошує на тому, що жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічно хворою, не може розглядатися як таке, що відповідає підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило є застосовним навіть тоді, якщо метою тримання заявника є саме отримання медичного висновку (див. вищезазначене рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), пп. 47 і 48. Конкретні форма і порядок можуть відрізнятися залежно від обставин. У термінових випадках або у випадках, коли особу затримано внаслідок агресивної поведінки, прийнятним може бути отримання такого висновку одразу після затримання. В усіх інших випадках необхідною є попередня консультація з лікарем. Коли такої можливості немає (наприклад, у зв`язку з відмовою зазначеної особи з`явитися для проведення огляду), потрібно принаймні призначити проведення медичної експертизи на підставі документів з матеріалів справи, і якщо цього зроблено не буде, не можна стверджувати, що наявність у особи психічної хвороби було достовірно доведено (там само).

Таким чином, проаналізувавши долучені до матеріалів клопотання процесуальні документи, вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя з урахуванням вищезазначеної практики приходить до висновку про те, що слідчим не було дотримано вимоги чинного законодавства та не встановлено психічний стан підозрюваного.

ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, однак це не може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, потреби ж досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у реалізацію прав і свобод підозрюваним, про який йдеться у клопотанні слідчого.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює сукупність всіх обставин, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення

Також враховується: тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_7 : вік та стан здоров`я підозрюваного - інвалідність 3 групи, соціальні зв`язки - неодружений, не працює, наявність судимостей раніше судимий, перебуває на обліку у лікаря-психіатра.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за загальним порядком, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1, ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 , було здійснено без присутності опікуна ОСОБА_8 , стороною кримінального провадження зі сторони обвинувачення наявність у підозрюваного психічного захворювання, а також, що останній визнаний судом недієздатним, потребує постійного лікування до уваги не взято.

Отже, з огляду на вагомість доказів про можливе вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що останній під час їх вчинення міг перебувати в такому стані, який не дозволяв розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також враховуючи необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи для встановлення його психічного стану, слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити слідчому про обов`язковість проведення експертизи для встановлення психічного стану підозрюваного ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001105 від 04 липня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду, підозрюваним протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, а іншими учасниками судового розгляду в той же строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 14 год. 50 хв. 01 серпня 2019 року.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1