Справа № 136/1405/19
Провадження № 1-м/140/1/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2019 року м. Немирів
Немирівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
30 липня 2019 року Міністерство юстиції України звернулося до Липовецького районного суду Вінницької області з клопотанням про проведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідності із законодавством України відносно ОСОБА_5 ..
15.08.2019 року вказане клопотання було передано для розгляду до Немирівського районного суду Вінницької області згідно Ухвали Вінницького апеляційного суду.
В клопотання зазначено, що 14 червня 2019 року наказом Міністерства юстиції України № 1789/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком Білоруського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 4 Договору між Україною та Республікою Білорусь про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, для подальшого відбування покарання та на підставі запиту Генеральної прокуратури Республіки Білорусь від 01.06.2018 № 17-124-2018.
ОСОБА_4 засуджено вироком Гомельського обласного суду від 28.11.2003 до покарання у вигляді 25 років позбавлення волі.
12.03.2019 отримано копію постанови начальника Виправної колонії №2 Управління Департаменту виконання покарань МВС Республіки Білорусь по Могилевській області від 27.10.2005, згідно з якою засудженому ОСОБА_4 скорочено строк покарання на 1 рік.
ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 207 (розбій, вчинений групою осіб, з проникненням у житлове приміщення, із завданням тяжких тілесних ушкоджень), пунктами 1, 6, 12, 15 частини другої статті 139 (вбивство двох осіб, з особливою жорстокістю, групою осіб, поєднане із розбоєм), частиною другою статті 205 (крадіжка, вчинена групою осіб, повторно) Кримінального кодексу Республіки Білорусь, шо також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_4 відбуває покарання у виправній установі «Виправна колоні №12» управління Департаменту виконання покарань МВС Республіки Білорусь по Могилевській області; кінець відбуття строку покарання - 12.11.2026.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 (9).
Листом від 01.06.2018 №17-124-2018 Генеральною прокуратурою Республіки Білорусь надано згоду на передачу засудженого ОСОБА_4 в Україну для подальшого відбування покарання, а тому в клопотанні ставиться питання про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність з законодавством України, а саме: визначити правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 за Кримінальним кодексом України та визначити йому строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим.
Представник Міністерства юстиції України ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, однак разом із клопотанням про приведення вироку суду Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України, просить його розгляд проводити без її участі, яка згідно з ч. 1 ст.610 КПК України, не є обов`язковою.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлене клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Враховуючи, що чинним КПК України не передбачено обов`язкової участі представника Міністерства юстиції України під час розгляду клопотання такого про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, суд вважає за можливе провести його розгляд без участі представника Міністерства юстиції України.
Суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Статтею 11 вказаної Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів. Якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку до закінчення цієї процедури.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 609 КПК України, Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені уст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КГІК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.
При цьому суд, як це визначено у ч. 3 cт. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Частинами 3,4 статті 610 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України. При розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.
Згідно ч. 1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК, зазначає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».
Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України`є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
При зверненні Міністерством юстиції України до суду з даним клопотанням дотримані вимоги ст. 4 Договору між Україною та Республікою Білорусь про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, для подальшого відбування покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 610 КПК України, тому підстави для відмови в передачі засудженої особи в порядку, передбаченому ст. 3 Конвенції, відсутні.
За змістом ст. 4 вказаного Договору, засуджена особа може бути передана відповідно до цього Договору, якщо: 1) ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2) вирок суду стосовно цієї особи набрав законної сили; 3) на момент отримання запиту про передачу засуджений повинен ще відбувати покарання протягом не менш як шість місяців; 4) є письмова згода засудженої особи, або, у зв`язку з її віком, фізичним або психічним станом, що перешкоджають вільному волевиявленню, про це клопоче законний представник засудженої особи; 5) діяння, у зв`язку з яким було винесено вирок, є злочином відповідно до законодавства держави виконання вироку і тягне за собою покарання у виді позбавлення волі; 6) відшкодовано матеріальну шкоду, завдану злочином; 7) держава винесення вироку і держава виконання вироку дали згоду на передачу засудженої особи.
Виходячи з положень цього Договору, держава виконання вироку повинна забезпечити виконання вироку в повному обсязі, керуючись своїм законодавством, не погіршуючи становище засудженої особи; призначене покарання відбувається засудженою особою на підставі вироку суду держави винесення вироку; суд держави виконання вироку, виходячи з винесеного вироку, приймає рішення про його виконання; у строк покарання у вигляді позбавлення волі зараховується строк, відбутий у державі винесення вироку; якщо за законодавством держави винесення вироку за дане діяння граничний строк позбавлення волі є меншим, чим призначено вироком, суд держави виконання вироку визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений законодавством цієї держави за таке саме діяння.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 28 листопада 2003 року вироком Гомельського обласного суду Республіки Білорусь ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 207, п.п. 1, 6,12,15 ч. 2 ст. 139, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу Республіки Білорусь та призначено покарання у вигляді 25 років позбавлення волі з конфіскацією майна з відбуванням покарання у виправній колонії в мовах посиленого режиму (а.с.5-12).
Ухвалою судової колегії по кримінальним справам Верховного суду Республіки Білорусь від 30 березня 204 року вищевказаний вирок суду Гомельського обласного суду Республіки Білорусь залишений без змін, а касаційна скарга без задоволення (а.с. 13-18).
Згідно постанови начальника виправної колонії № 2 Управління Департаменту виконання покарань МВС Республіки Білорусь по Могилевській області від 27.10.2005 року ОСОБА_4 засудженому по ч.3 ст. 207, п.п. 1, 6,12,15 ч. 2 ст. 139, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу Республіки Білорусь до 25 років позбавлення волі з конфіскацією майна на основі абзацу 10 ч.1 Закону Республіки Білорусь від 05.05.2005 року «Про амністію у зв`язку з 60-річчям Перемоги у Великій Вітчизняній Війні 1941-1945 років» скорочено строк покарання на 1 рік. Новий кінець строку покарання - 12.11.2026 (а.с.19).
Відповідно до довідки № 02-15/194 від 23.07.2018 року виданої Козинецькою сільською радою Липовецького району Вінницької області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.26). З вироку Гомельського обласного суду Республіки Білорусь від 28 листопада 2003 року вбачається, що він є громадянином України.
29 квітня 2018 року засуджений ОСОБА_4 подав заяву та висловив згоду про передачу його для подальшого відбування покарання в Україну (а.с. 22).
Згідно довідки виданої Генеральною прокуратурою Республіки Білорусь № 17-124-2018 від 01.06.2018 Генеральна прокуратура Республіки Білорусь згодна передати ОСОБА_4 українській стороні ( а.с.27).
Відповідно до довідки про відбуття строку покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Козинці, Липовецького району, Вінницької області, Україна, засуджений 28 листопада 2003 року Гомельським обласним судом Республіки Білорусь за ч.3 ст. 207, п. п. 1, 6,12,15 ч. 2 ст. 139, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу Республіки Білорусь до 25 років позбавлення волі з конфіскацією майна, станом на 29.04 2018 року відбув 15 років 5 місяців 17 днів, невідбута частина покарання складає 8 років 6 місяців 13 днів (а.с.23).
ОСОБА_4 засуджений за:
- п.п.1,6,12,15 ч. 2 ст. 139 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, тобто за вбивство двох осіб, вчинене з особливою жорстокістю, групою осіб, поєднане з розбоєм карається позбавленням волі на строк від восьми до двадцяти п`яти років, або довічним позбавленням волі. або смертною карою, а при наявності обставин, передбачених п. 12 ч.2 цієї статті, - з конфіскацією майна або без такої;
- ч.2 ст.205 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, тобто крадіжка, вчинена групою осіб, повторно, - карається штрафом, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк;
- ч.3 ст. 207 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, тобто розбій, вчинений групою осіб, з проникненням в житло, поєднаний з спричиненням тяжкого тілесного ушкодження, - карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна (а.с.20).
Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, вчинення наступних дій:
- вбивство двох осіб, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, поєднане з розбоєм, вчинене групою осіб передбачено диспозицією п.п.1, 4,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України та за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті;
- крадіжка, вчинена повторно, групою осіб, з проникненням у житло, передбачено диспозицією ч. 3 ст. 185 КК України та за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років;
- розбій, вчинений групою осіб, з проникненням в житло, поєднаний з спричиненням тяжкого тілесного ушкодження передбачено диспозицією ч. 4 ст. 187 КК України та за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.
За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Вироком Гомельського обласного суду Республіки Білорусь застосовано ч. 4 ст. 72 КК Республіки Білорусь, якщо за злочин, який входить в сукупність, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк двадцять п`ять років або довічне ув`язнення, то кінцеве покарання призначається шляхом поглинання менш суворого покарання більш суровим.
В Кримінальному Кодексі України аналогічна стаття викладена так: при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України); при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі (ч. 2 ст.70 КК України); до основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною (ч.3 ст.70 КК України).
Враховуючи, що вироком суду Гомельського обласного суду Республіки Білорусь ОСОБА_4 засуджений до 25 років позбавлення волі з конфіскацією майна, покарання призначене за вироком суду іноземної держави є більшим ніж максимальний строк покарання, передбачений Кримінальним Кодексом України, відтак суд вважає, що відповідно до вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України ОСОБА_4 слід визначити строк покарання за скоєні злочини у виді 15 років позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави.
Крім того, як вбачається з вироку Гомельського обласного суду Республіки Білорусь від 28.11.2003 року ОСОБА_4 призначено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Згідно ч.5 ст.610 КПК України, відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.
Аналізуючи вищевказану норму КПК України, суд приходить до беззаперечного висновку, що розгляд питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави, відбувається виключно на підставі клопотання Міністерства юстиції України.
Вищевказаною нормою КПК України, суди не наділено повноваженнями за власної ініціативи здійснювати розгляд питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави
Разом з тим, як вбачається з клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Гомельського обласного суду Республіки Білорусь від 28.11.2003 року, яким засудженого ОСОБА_4 , у відповідність до законодавства України, на розгляд суду питання про виконання додаткового покарання вказаним вироком не ставиться.
Таким чином, суд, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Гомельського обласного суду Республіки Білорусь від 28.11.2003 року, яким засудженого ОСОБА_4 , у відповідність до законодавства України, не вирішує питання щодо виконання додаткового покарання у вигляді конфіскації майна призначеного вказаним вироком.
Крім того, суд не визначає вид колонії, в якій належить відбувати покарання ОСОБА_4 після його передачі для відбування покарання до України, оскільки таке питання відповідно до ст. 86 Кримінально-виконавчого кодексу України віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що призначене ОСОБА_4 за вироком Гомельського обласного суду Республіки Білорусь від 28.11.2003 року покарання у вигляді 25 (двадцяти п`яти) років позбавлення волі, за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 207, п. п. 1, 6,12,15 ч. 2 ст. 139, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу Республіки Білорусь, за своїм видом є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими нормами КК України за вчинення аналогічного діяння, відтак суд вважає за можливе привести у відповідність із законодавством України вирок Гомельського обласного суду Республіки Білорусь від 28.11.2003 року, щодо засудженого ОСОБА_4 та вважати останнього засудженим
- за п.п. 1,4,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України до п`ятнадцяти років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 187 КК України до десяти років позбавлення волі;
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_4 остаточно засудженим до п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст.602, 603, 609, 610 КПК України, ч за ч. 2 ст. 115, ч. 2, 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ст.86 КВК України, Конвенцією про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), Договором між Україною та Республікою Білорусь про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, для подальшого відбування покарання, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Вирок Гомельського обласного суду Республіки Білорусь від 28 листопада 2003 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1,6,12,15 ч.2 ст.139, ч.3 ст.207, ч.2 ст.205 КК України Республіки Білорусь, та призначено покарання у виді 25 років позбавлення волі у виправній колонії посиленого режиму, з конфіскацією майна, привести у відповідність із законодавством України.
Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим за за п.п. 1,4,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України до п`ятнадцяти років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України до десяти років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_4 остаточно засудженим до п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 12 листопада 2012 року.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя:(підпис)
Копія вірна ОСОБА_7
Суддя: