печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін:

особи, яка подала клопотання ОСОБА_3

представника особи, яка подала клопотання адвоката ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2017, у кримінальному провадженні № 0000009, -

ВСТАНОВИВ:
29.07.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2017, у кримінальному провадженні № 0000009.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту грошових коштів, які належать особисто ОСОБА_3 , оскільки сторона обвинувачення не надала доказів, що майно, на яке накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Так, в клопотанні зазначено, що протоколом обшуку від 26.04.2017 року зафіксовано проведення обшуку індивідуального сейфу № НОМЕР_1 , який орендував ОСОБА_6 у Центральному відділенні А`Г «Укрексімбанк» за адресою: м. Київ, вул. Німецька, б. 5, та відповідно до якого накладено арешт на 400 000 доларів США з яких 165 000 доларів США є особистими збереженнями ОСОБА_3 , які передані на збереження своєму сину.

Виходячи зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року провадження № 757/35543/17-к, про накладення арешту на майно вилучене під час проведених обшуків, джерело їх походження слідчим суддею не з`ясовувались.

На думку, ОСОБА_3 при винесенні рішення щодо застосування арешту, слідчим суддею Печерського районного суду м. иєва від року провадження № 757/35543/17к, не враховано та не з`ясовувались ті обставини, що частина арештованих грошових коштів є власністю ОСОБА_3 та були доставлені нею та її сином ОСОБА_6 з міста Донецька для забезпечення їх схоронності у період проведення антитерористичної

У зв язку із окупацією м. Донецьк, особистим негативним ставленням до нелегальних збройних формувань, які контролюють територію міста, ОСОБА_3 сконцентрувала всі власні збереження у готівкових грошових коштах.

Право власності ОСОБА_3 на частину належних їй грошових коштів підтверджується документами доданими до клопотання.

Після закінчення терміну дії наведених договорів грошові кошти були зняті ОСОБА_3 з депозитних рахунків готівкою. В подальшому частину з них у доларах США конвертовано на гривню і Євро, а саме на 2 567 000 гривень, 446 900 гривень, 27 400 Євро, 165 000 доларів США, 6857 доларів США.

165 000 доларів США були передані сину ОСОБА_7 на зберігання у готівковому вигляді до банківської скриньки, відкритої на його ім`я в АТ «Укрексимбанк», звідки були вилучені в ході обшуку 26.04.2017 року.

Виходячи з вищенаведеного з`ясовується, що частина грошових коштів в розмірі 165 000 доларів США, вилучених в ході проведення обшуку 26.04.2017 року індивідуального банківського сейфу в ЦВ АТ «Укрексимбанк» по вул. Німецькій, 5 в м. Києві, безпідставно включені слідчим до суми грошових коштів, на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року провадження № 757/35543/17к. Наведені грошові кошти є особистою власністю третьої особи та ніякого відношення до кримінального провадження не мають.

Так, грошові кошти в розмірі 165 000 доларів США є особистою власністю ОСОБА_3 та не відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Таким чином, зазначене в своїй сукупності свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.

В судовому засіданні адвокат та ОСОБА_3 клопотання підтримали та просили його задовольнити, також зазначили, що кошти, які були вилученні під час обшуку кошти, належать заявнику та її покійному чоловіку, які разом накопичували їх на протязі життя.

Слідчий просив відмовити в задоволенні клопотання, так як воно необґрунтоване та безпідставне, окрім цього надав суду лист ДФС, з якого вбачається який реальний дохід сім`ї ОСОБА_8 , що підтверджує ту обставину, що мати, син та його дружина законним шляхом не могли накопичити таку суму коштів. Також зазначив, що є підстави вважати, що вилученні кошти можуть належати особам, які знаходяться на непідконтрольній території України.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом, за наданими матеріали, встановлено, що слідчим відділом Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009.

У рамках вказаного кримінального провадження, 26.06.2017 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/35543/17-к накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти в сумі 166 857 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят сім) доларів США, 27 400 (двадцять сім тисяч чотириста) Євро та 3 013 900 (три мільйони тринадцять тисяч дев`ятсот) гривень, вилучені 24.04.2017 в ході обшуку за адресою фактичного проживання ОСОБА_6 АДРЕСА_1 ; грошові кошти в сумі 881 000 доларів США (вісімсот вісімдесят одна тисяча доларів США) та 213 000 (двісті тринадцять тисяч) Євро, вилучені 24.04.2017 в ході обшуку індивідуального сейфу, який орендує ОСОБА_6 у приміщені відділення ПАТ «Діамантбанк», за адресою: м. Київ, вул. І. Кудрі, 39; грошові кошти в сумі 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, вилучені 26.04.2017 в ході обшуку у банківському індивідуальному сейфі 2477 який орендує ОСОБА_6 , розташованому у приміщенні Центрального відділення АТ «Укрексімбанк» за адресою: м. Київ, вул. Німецька, 5, грошових коштів: 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, - шляхом заборони розпорядження та користування ними.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2017 при накладенні арешту слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При накладенні арешту на майно, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зазначена правова підстава для накладення арешту на майно є самостійною правовою підставою та Закон не ставить в залежність можливість накладення арешту на таке майно з процесуальним статусом особи, у володінні якої воно перебуває. А отже, майно, яке має ознаки, визначені у ч. 2 ст. 167 КПК України, може підлягати арешту у кримінальному провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на грошові кошти та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається заявник, що на її думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000009.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявника обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_3 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2017, у кримінальному провадженні № 000009 відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_9 , Ільєва