ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 759/17375/15-к
провадження № 51382км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
представників потерпілого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 4 жовтня 2017 року в кримінальному провадженні № 0008540 за обвинуваченням
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тель-Авіва Держави Ізраїль, жителя м. Києва,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів у кримінальному провадженні.
Як установив суд, 29 вересня 2014 року приблизно о 18:00 ОСОБА_10 перебуваючи на території автомобільної стоянки розташованої біля буд. № 23 на вул. Уборевича у м. Києві, під час словесного конфлікту з ОСОБА_11 з мотивів особистої неприязні умисно наніс останньому предметом, схожим на ніж, декілька ударів у різні частини тіла, спричинивши потерпілому тілесних ушкоджень різної категорії тяжкості, у тому числі тяжких.
При перегляді справи 4 жовтня 2017 року Апеляційний суд м. Києва цей вирок у частині призначеного покарання скасував та ухвалив новий вирок, яким визначив ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить змінити вирок апеляційного суду через суворість призначеного ОСОБА_10 покарання, його невідповідність ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу засудженого та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі ст. 75 КК звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вважає, що саме таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання засудженого.
На думку захисника, при призначенні покарання ОСОБА_10 апеляційний суд належним чином не врахував його щирого каяття в скоєному, позитивну характеристику, молодий вік, те що він має ряд хронічних захворювань та потребує регулярного медичного обстеження.
Позиція інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 та законний представник засудженого ОСОБА_6 вимоги касаційної скарги підтримали.
Прокурор та представники потерпілого ОСОБА_11 адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заперечили у задоволенні касаційної скарги і просили залишити
оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 ККособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається з матеріалів провадження, цих приписів закону суд апеляційної інстанції повністю дотримався.
Так, предметом розгляду суду апеляційної інстанції були апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 та представників потерпілого ОСОБА_11 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подані на вирок місцевого суду, які вважали, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. 75 КК та безпідставно звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, оскільки у такому випадку не буде досягнуто його мети виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
За правилами ст. 75 КК, якщо при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказана норма закону визначає, що суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу засудженого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають суду достатні підстави дійти висновку про те, що виправлення особи можливе без відбування призначеного покарання. Питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням відноситься до дискреційних повноважень суду і є його правом, а не обов`язком.
Приймаючи рішення про часткове задоволення апеляційних скарг, скасування вироку районного суду в частині призначеного ОСОБА_10 покарання та постановлення нового вироку, апеляційний суд взяв до уваги тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно з положеннями ст. 12 ККвідноситься до тяжких злочинів, дані про особу засудженого, котрий раніше не притягався до кримінальної відповідальності, його позитивну характеристику та стан здоров`я, зокрема наявність у нього ряду хронічних захворювань.
Не залишив поза увагою апеляційний суд і визнання засудженим своєї провини та вчинення ним злочину у неповнолітньому віці, які врахував, як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність у справі обставин, які його обтяжують.
Повною мірою врахувавши ці обставини, в тому числі й ті, на які захисник посилається у касаційній скарзі, незважаючи на настання тяжких наслідків для потерпілого ОСОБА_11 (втрата життєво важливого органу нирки) та поведінку засудженого ОСОБА_10 після вчиненого, апеляційний суд визнав за можливе пом`якшити йому покарання призначене судом першої інстанції та визначити таке з урахуванням положень ст. 69 КК, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті кримінального закону за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Таким чином, при призначенні покарання засудженому апеляційний суд дотримався приписів статей 50та 65 КК. Призначене цим судом ОСОБА_10 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість колегія суддівне вбачає.
З урахуванням тяжкості скоєного злочину, обставин справи та даних про особу засудженого колегія суддів апеляційного суду дійшла вмотивованого висновку про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відсутність підстав для застосування до ОСОБА_10 положень ст. 75 КК.
Підстав ставити під сумнів правильність цього висновку, як і підстав для застосування до ОСОБА_10 положень ст. 75 КК, навіть з урахуванням наданих Суду стороною захисту його позитивних характеристик з місця проживання та роботи, як просить у касаційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.
Доводи захисника в Суді про наявність у засудженого малолітньої дитини та надана на підтвердження цього копія свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 виданого 21 лютого 2018 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві) не можуть бути взяті до уваги, оскільки батьком малолітньої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свідоцтві вказано ОСОБА_14 , у той час, як у наданих захисником характеристиках засудженого з місця проживання та роботи вказано, що їх видано на ОСОБА_10 . При цьому будь яких документів про зміну засудженим свого прізвища з ОСОБА_10 на ОСОБА_14 захисником Суду не представлено.
Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку, що вирок апеляційного суду є належним чином умотивованим та обґрунтованим, і за змістом відповідає вимогам статей 370 та 420 Кримінального процесуального кодексу України.
Істотних порушень норм матеріального або процесуального права, які тягнуть за собою зміну чи скасування судового рішення, під час касаційної перевірки Судом не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 434, 436, 441 та пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_10 без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3