Дата документу 21.05.2019 Справа № 554/3660/19
Провадження № 1кс554/6243/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі- ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 17 квітня 2019 року,-
В С Т А Н О В И В :
24 квітня 2019 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви про кримінальні правопорушення від 17.04.2019, в якій вони прохали занести до ЄРДР і розслідувати факти приховування слідчими і суддями мети замовників вбивств, невиконання вимог ухвал судів і ст.ст.2,9 КПК і ст.ст. 3, 27, 28, 32, 55 Конституції України.
Скарга обґрунтована тим, що 30.05.1995 року було вбито їхнього 15-річного сина ОСОБА_5 протипіхотною міною, а після його похорон було підчеплено міну на їхню машину. Про план братів ОСОБА_6 вбити сина та їх знали їхня мати та інші свідки. До порушення кримінальної справи облУВС у ЗМІ обвинуватили у вбивстві ОСОБА_7 його батька ОСОБА_3 , а кримінальну справу порушили лише на 34-й день. Свідки у своїх заявах в УМВС вказали, що їхнього сина вбили і планують вбити їх. Також сам кілер ОСОБА_8 в присутності свідка зізнався їм на магзапис хто змусив їх вбити сина і їх, як це робили і з ким, а головним замовником назвав керівництво облУВС, облпрокуратури і аеропорту з метою помсти за його заяви про злочини в сфері економіки і права і за виграні у них 2 справи у судах. Кримінальна справа № 93746 закривалася та скасовувалася у ГПУ 5 раз. Заступник Генпрокурора по слідству ОСОБА_9 , заступник начальника СУ ГПУ ОСОБА_10 і начальник Управління ГПУ по нагляду за слідчими ОСОБА_11 замість притягнення сумських слідчих до відповідальності, ганяли цю справу по 4 облпрокуратурах з вказівкою змусити свідків відмовитися від їх заяв про це та інші вбивства і від скарг ОСОБА_12 на міліцію і слідчих. Справу закрили 6-й раз. Після чого вони із свідками та журналістами 4 рази їздили в ГПУ, де свідки розповіли і віддали заяви про вбивства та тиск на них, однак жодної відповіді 10 свідкам надано не було. Потім справу передали слідчому з Харкова ОСОБА_13 , який закрив справу 7-й раз 06.10.1997 року, що затвердив в.о. Генпрокурора ОСОБА_14 24.09.1998 року ОСОБА_15 було вбито за його зізнання та викинуто з 9-го поверху по команді полковника облУВС ОСОБА_16 - ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 по згоді з ОСОБА_20 . Також міліцією переслідувалися свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , з яких вибивали підписи, були прибрані свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Протягом семи років ГПУ слали відписки їм, ЗМІ та Комітетам ВР про причетність до вбивства їхнього сина непричетних сторонніх осіб. 21.05.2004 року ОСОБА_25 при них та депутату ВР ОСОБА_26 скасував 7-му постанову про закриття кримінальної справи і дав вказівки усунути протиріччя між експертизами Харківського та Київського НДІ та передопитати свідків. Однак, свідки допитані не були, а слідчий ОСОБА_27 постановою від 10.08.2004 року, затвердженою Генеральним прокурором ОСОБА_28 , закрив кримінальну справу № 93746, яку скасував суддя ОСОБА_29 . Не допитавши свідків, слідчий ОСОБА_30 . 9-ий раз закрив кримінальну справу, яка 23.09.2005 року була скасована судом. 30.09.2005 року суд скасував постанову слідчого від 10.08.2004 року про звинувачення їхнього сина у зберігання міни і вбивства себе. 29.06.2006 року справу було закрито 10-ий раз, яку залишила без змін суддя ОСОБА_31 ухвалою апеляційного суду від 14.12.2006 року постанову суду бідо скасовано, як і 10 постанову слідчого за невиконання вимог КПК і суду. Не допитавши нікого, слідчий ОСОБА_32 теж виніс 11 постанову від 06.04.2017 року про закриття кримінальної справи, яку29.05.2007 року скасувала суддя ОСОБА_33 31.10.2008 року справу було закрито 12 раз, яку постановою суду від 23.02.2009 року знову скасовано за невиконання вимог КПК і 5 постанов суду, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 382 КПК України.26.03.2009 року апеляційний суд скасував постанову судді ОСОБА_34 від 23.02.2009 року і передав справу суддя ОСОБА_35 , який затвердив постанову ОСОБА_36 про звинувачення їхнього сина у зберіганні міни і у вбивстві себе ухвалою від 28.05.2009 року, яку затверджено ухвалою апеляційного суду від 02.07.2009 року. Ухвалою від 27.07.2009 року залишено без змін 12 ту постанову при недопитаних 38 свідках і невиконанні жодних вимог 6 постанов суду. Таким чином,судді, які залишали без змін постанови слідчих про закриття кримінальної справи ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 не дотримались вимог ст..ст. 2,9 і ін.. КПК України та ст..ст.3,27,28,31, 55 Конституції України і свідомо винесли неправосудні Ухвали в угоду замовникам і виконавцям вбивства їхнього сина, чим вчинили злочин, передбачений ст.. 375 КК України. На вимогу ухвали суду від 20.06.2004 року було відкрито кримінальне провадження № 0000137 за ч.1 ст. 373 КК України від 01.07.2014 року і за 3 роки слідства винесено 4 постанови про закриття. На вимогу ухвал Зарічного райсуду від 03.04.2017 року, 26.05.2017 року і вді 16.06.2017 року облпрокуратура відкрила кримінальні провадження за ст..ст.366, 382, 396 КК України проти слідчих ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 за приховування злочинів ОСОБА_47 у справах по захвату їхньої землі і замаху на їхнє життя. На вимогу ухвали суду від 26.05.2017 року облпрокуратура відкрила кримінальне провадження від 31.05.2017 року за № 0000239 за ч.2 ст. 382 КК України проти слідчого Гладушки за невиконання вимог 4 ухвал, а слідчий ОСОБА_48 2 рази закрив і це провадження, що також скасовано судом. На вимогу ухвали Зарічного райсуду від 01.12.2017 року облпрокуратура відкрила кримінальне провадження від 06.12.2017 року № 0000585 за ч.2 ст. 382 КК України проти слідчих ОСОБА_36 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 за невиконання жодної вимоги постанов суду у кримінальній справі № 93746. Жодної підозри по цих кримінальних провадженнях нікому не пред`явлено. В.о. начальника слідчого відділу УСБУ ОСОБА_51 не заніс до ЄРДР їхню заяву від 11.09.2018 року, що вони оскаржили до суду. 19.11.2018 року суддя ОСОБА_31 ухвалила відмовити у задоволенні їхньої скарги від 21.09.2018 року, у зв`язку із їхньою неявкою до суду та не підтримання скарги, що свідчить про не виконання вимог ч.2 ст. 306 і ст. 318 КПК України. В аналогічній заяві від 27.11.2018 року начальнику УСБУ ОСОБА_52 вони просили занести їхню заяву до ЄРДР, витребувати матеріали кримінальної справи № 93746 і провадження № 000137, розслідувати чому судді Зарічного райсуду ОСОБА_37 та апеляційного суду ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 затвердили у 2008 році датовану 27.06.2006 року постанову слідчого ОСОБА_36 про звинувачення їхнього сина у зберіганні міни та вбивства себе, розслідувати чому суддя ОСОБА_37 і судді апеляційного суду ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 затвердили скасовану 12 ту постанову слідчого ОСОБА_50 від 31.10.2008 року про закриття справи № 93746 та не виконали вимог ст.ст.2 і 9 КПК України та ст.ст. 3, 27,28, 32 і 55 Конституції України, чому суддя ОСОБА_31 не дотрималася вимог ч.2 ст. 306 і 318 КПК Українги і розглянула скаргу без них. Цю заяву УСБУ до ЄРДР не внесли. Тобто, кілер ОСОБА_8 , який прийшов до них і розповів хто вбив їхнього сина виявився чеснішим всіх, а Полтавське ДБР їхню заяву від 17.04.2019 року не занесли до ЄРДР, чим не виконали вимоги ст. 214 КПК України.
У судове засідання заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, надіслали до суду заяву про розгляд скарги без їхньої участі, зазначивши, що скаргу підтримують і просять зобов`язати ДБР виконати вимоги ст. 214 КПК України (а.с.38).
Слідчий Другого СВ ТУ ДБР у м.Полтаві ОСОБА_53 у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд скарги за відсутності представника ТУ ДБР у м.Полтаві, прохав у задоволенні скарги відмовити за безпідставністю (а.с.35).
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши наявні у матеріалах скарги докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві із заявою від 17 квітня 2019 року, в якій просили внести заяву до ЄРДР і розслідувати факти приховування слідчими та суддями мету замовників вбивств, невиконання вимог ухвал судів і ст.ст.2, 9 та ст. 3, 27, 28, 32, 55 Конституції України.
Відомості, викладені у заяві, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У заяві від 26 квітня 2019 року № 02-2 слідчий ТУ ДБР у м.Полтаві повідомив про відсутність підстав для задоволення скарги та додав лист від 27.02.2019 року за № Р-706/02-2 на ім`я начальника Сумського управління ДВБ Національної поліції України ОСОБА_54 про направлення на його адресу заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 11.02.2019 року для вирішення питання щодо проведення службового розслідування за фактами, викладеними у заяві (а.с.21).
Статтею 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Визначено, що відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Згідно з ч.5 ст.214 КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обовязковими для внесення до ЄРДР.
Системний аналіз положень ст.ст.214,303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.
Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.2 розділу ІІ положення).
Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).
Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Заявник вказував на те, що, на його думку, слідчі та судді приховували мету замовників вбивств, не виконували вимоги ухвал судів і ст.ст. 2,9 КПК України та ст.ст.3, 27, 28, 32, 55 Конституції України.
При цьому, заявником в поданих заявах наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення злочину вказаними у заявах особами, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, а тому зазначене не може бути підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.
В даному контексті варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).
Крім того, доводи заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зводяться до непогодження із процесуальними рішеннями та діями суддів та слідчих, що не може слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.
Таким чином, доводи заявника у заяві від 17.04.2019 року є його особистою оцінкою дій вказаних осіб і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.
Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності та недоторканості судді, згідно з якими вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Згідно з ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобовязані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Отже, кримінальним процесуальним законодавством фактично передбачено випадки прийняття службовим особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.
Таким чином, не зважаючи на те, що заявник вважає заяву від 17 квітня 2019 року повідомленням про вчинення вищевказаними посадовими особами злочинів, проте остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу злочинів. А тому така заява, з огляду на її зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просять заявники.
Отже, згідно наведених вище норм законодавства за таким повідомленням про внесення відомостей до ЄРДР Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Полтаві, не порушено вимог кримінального процесуального законодавства, що регламентують порядок розгляду заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення.
Згідно вимог ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_55 від 17 квітня 2019 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань необхідно відмовити.
Керуючись статтями 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 17 квітня 2019 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1