Житомирський апеляційний суд
Справа №279/101/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 356 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000917 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 , прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 липня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Повч Лугинського району Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда 2 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, -
обвинуваченого за ст.356 КК України, -
в с т а н о в и в:
В апеляційні скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України в первісному обвинуваченні та призначити йому відповідне покарання. Стягнути з ОСОБА_8 на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 75 102 грн. 37 коп., а демонтовані в її квартирі речі після сплати їх вартості залишити ОСОБА_8 . Вважає вирок суду незаконним, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невірним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що ОСОБА_8 повинен нести відповідальність не лише за демонтаж металопластикових вікон, балконного блоку та радіаторів опалення, а також і за демонтаж іншого майна. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що з моменту вчинення обвинуваченим злочинних дій минуло більше чотирьох років, а квартира, з якої було демонтовано майно відчужена іншій особі. Крім того, суд не врахував, що вказане майно тривалий час, не відомо у яких умовах зберігалося у обвинуваченого та може бути пошкоджено, оскільки не було предметом дослідження суду.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині вирішення долі речових доказів та цивільного позову змінити. Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 31511 гривень відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду. Речові докази, а саме: металопластиковий блок, металопластикові вікна, радіатори системи опалення, які зберігаються у ОСОБА_8 після сплати їх вартості залишити у ОСОБА_8 . В решті вирок залишити без зміни. Вважає вирок суду незаконним, таким що підлягає зміні у зв`язку із істотним порушенням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що вирішуючи долю речових доказів та цивільного позову, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що з моменту вчинення обвинуваченим злочинних дій минуло більше чотирьох років, а квартира, з якої було демонтовано майно відчужена іншій особі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного та всебічного з`ясування обставин справи, таким що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що висновок суду про те, що ОСОБА_8 самовільно вирішив забирати речі з квартири є помилковим, оскільки між обвинуваченим та потерпілою була домовленість про демонтаж всіх речей, які належать ОСОБА_13 , що підтверджується показами потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , наданих ними в судовому засіданні суду першої інстанції. Крім того, зазначає, що ОСОБА_8 роботи по демонтажу не вчиняв, участі в них не брав, а демонтаж проводили інші особи, ОСОБА_8 в цей час перебував на вулиці та охороняв речі, тому вважає, що вина ОСОБА_8 у вчинені злочину не доведена.

Прокурор Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_12 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій вказала про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.
Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційні скарги прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_10 , в яких вказав про безпідставність доводів апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення.
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 липня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, від якого на підставі ст.74 ч.5 КК України останній звільнений в зв`язку з закінченням визначених ст.49 ч.1 п.1 КК України строків давності.
Позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди 7 043 гривні.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертизи у розмірі 6 864 гривень
Речові докази, а саме: металопластиковий блок, металопластикові вікна, радіатори системи опалення, які зберігаються у ОСОБА_8 , вирішено повернути ОСОБА_10 , автомобіль марки Опель-Мовано д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається у ОСОБА_8 , вирішено повернути ОСОБА_8 , СD-R диски, акт прийому виконаних робіт №88 від 03.10.2014 р., акт прийому виконаних робіт №52 від 17.10.2014 р., накладну №38 від 15.09.2014 р., накладну №88 від 26.09.2014 р., накладну №52 від 15.10.2014 р. залишено в матеріалах справи.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, 16.06.2015 року близько 09.00 год., ОСОБА_8 самовільно, всупереч установленому законом порядку, не маючи права розпоряджатися майном, яке знаходилось в квартирі АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , знаходячись у вказаній квартирі, за допомогою бригади робітників ОСОБА_18 провів демонтаж металопластикових вікон та балконного блоку, обрізав радіатори опалення, завдавши потерпілій ОСОБА_10 значної матеріальної шкоди у виді матеріальних збитків на суму 31 511, 00 грн. та порушення недоторканості приватної власності.
Своїми умисними діями, які виразились в самовільному, всупереч установленому законом порядку дій (самоправство), якими була заподіяна значна шкода інтересам потерпілої, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ст.356 КК України.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора в підтримання апеляційної скарги прокурора, в часткове підтримання апеляційної скарги потерпілої та в заперечення апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в підтримання апеляційної скарги захисника та в заперечення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, пояснення потерпілої ОСОБА_10 та її представника в підтримання своєї апеляційної скарги, в часткове підтримання апеляційної скарги прокурора та в заперечення апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вище вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається зі змісту вироку, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що за допомогою бригади робітників ОСОБА_18 провів демонтаж металопластикових вікон та балконного блоку, обрізав радіатори опалення, завдавши потерпілій ОСОБА_10 значної матеріальної шкоди у виді матеріальних збитків на суму 31511,00 грн. та порушення недоторканості приватної власності.
Згідно обвинувального акту від 04.06.2019 року зі зміненим обвинуваченням, суму завданих обвинуваченим збитків потерпілій в розмірі 31511,00 грн. прокурор обґрунтовує експертним висновком №1111/17-25 від 30.01.2019 року, яким встановлена вартість установлення віконних блоків із металопластику в кам`яних стінах, площа порізу до 2 м2 29854,00 грн., високоякісне штукатурення цементно-вапняним розчином по каменю відкосів плоских при ширині більше 200 мм 1657,00 грн. При цьому, вартість встановлення радіаторів експертним висновком не підтверджена, як зазначено в обвинувальному акті (т.2 а.п. 85).
Відповідно ч.ч.1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Разом з тим, вирішуючи цивільний позов потерпілої, суд зазначив, що дійшов висновку щодо підтвердження наданими доказами зміненого обвинувачення, пред`явленого прокурором, а саме у спричиненні ОСОБА_8 потерпілій збитків на суму 31511,00 грн. Під час досудового розслідування демонтовані з квартири потерпілої речі були віднайдені та визнані речовими доказами. Доказів того, що їх вартість зменшилась чи вони є непридатними для використання за призначенням, суду не надано, тому суд вважав, що такі речі можуть бути повернуті потерпілій і підстав для стягнення їх вартості відсутні. Відповідно до додатку 2 до висновку експерта №1111/17-25 від 30.01.2019 року вартість відновлювальних робіт із встановлення металопластикових конструкцій вікон та балкону, радіаторів опалення становить 7043,00 грн. (позиції 5,12).
З наведеного вбачається, що суд першої інстанції визнав підтвердженим наданими доказами обвинувачення, пред`явлене прокурором, в спричиненні ОСОБА_8 потерпілій збитків на суму 31511,00 грн., яка згідно обвинувального акту складається з вартості установлення віконних блоків 29854,00 грн., та штукатурення цементно-вапняним розчином по каменю відкосів 1657,00 грн.
Проте, стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 вартість відновлювальних робіт із встановлення металопластикових конструкцій вікон та балкону, радіаторів опалення, яка становить 7043,00 грн. (позиції 5,12).
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, разом з тим, визнавши його повністю підтвердженим доказами, а тому висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є суперечливими.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зазначені судом позиції 5, 12 додатку 2 до висновку експерта №1111/17-25 від 30.01.2019 року обґрунтовують вартість відновлювальних робіт із встановлення балконних блоків (позиція 5) та установлення радіаторів алюмінієвих (позиція 12), таким чином поза увагою суду залишилась вартість встановлення металопластикових конструкцій вікон, яка зазначена в позиції 6 вказаного додатку (т.2 а.п. 90).
Також, щодо вартості демонтованого майна, яке належить потерпілій, а саме: металопластиковий блок, металопластикові вікна, радіатори системи опалення, які зберігаються у ОСОБА_8 , слід зазначити наступне.
Суд першої інстанції вирішив повернути потерпілій ОСОБА_10 вищевказані речові докази, зазначивши, що доказів того, що їх вартість зменшилась чи вони є непридатними для використання за призначенням, суду не надано.
Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що судом була встановлена вартість зазначених речових доказів. Крім того, зміст наявних в матеріалах кримінального провадження накладних №52, №88 у яких зазначена вартість металопластикової продукції та радіаторів опалення (т.1 а.п. 180), визнаний судом недостовірним в повному обсязі.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відсутність ретельного дослідження судом наданих стороною обвинувачення доказів, неналежна оцінка досліджених судом доказів, стали причинами ухвалення необґрунтованого рішення, яке суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Зазначені порушення свідчать про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, і є такими, що відповідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, вирок, який постановлений з вищевказаними порушеннями закону, підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, в ході якого суду першої інстанції необхідно повно та всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону дослідити всі обставини кримінального провадження, перевірити доводи апеляційних скарг та прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Виходячи з того, що апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а апелянтами не заявлялося клопотання про дослідження певних доказів, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти своє рішення по суті згідно ст.7, ст.9 ч.6 КПК України.
Враховуючи наведене, на підставі ч.2 ст. 415 КПК України, колегія суддів не розглядає питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, чому буде дана оцінка при новому розгляді кримінального провадження судом першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 , прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: