Ухвала

іменем України
3 липня 2019 року

м. Київ
справа № 462/5577/16-к
провадження № 51-493км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Львівського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003581, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сілець Кам`янка-Бузького району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 січня 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та зараховано відбуте повністю покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року, змінене ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2017 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі частин 1, 2 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 січня 2018 року, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Строк відбування покарання визначено обчислювати засудженому з 19 грудня 2017 року, як установлено попереднім вироком.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 17 грудня 2015 року приблизно о 11:00, перебуваючи у квартирі ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ), діючи повторно, викрав з кімнати вказаної квартири 29 000 грн, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу прокурора, вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасував та ухвалив у цій частині новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі частин 1, 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 січня 2018 року, визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та зарахував йому у строк покарання частково відбуте покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 січня 2018 року у виді позбавлення волі на строк 1 рік. У решті вирок залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок апеляційного суду, зарахувавши йомуу строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 грудня 2017 року (день його затримання) по6 грудня 2018 року(день набрання вироком законної сили) з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі, тобто в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі Закон № 838-VIII).

Позиції учасників судового провадження
Засуджений підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
У ст. 539 КПК визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. А ч. 6 ст. 539 КПК передбачено, що за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Пунктом 8 ч. 3 ст 129 Конституції України в редакції Закону № 1401-VIII, право особи на касаційне оскарження судового рішення в кримінальному провадженні має обмежений характер та реалізується виключно у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

В рішенні ЄСПЛ від 13 травня 2003 року у справі «Монкорне де Комон проти Франції», заява № 59290/00, роз`яснено, що процедури, які стосуються виконання вироків, не підпадають під дію ст. 6 Конвенції в її кримінальному аспекті розгляду, оскільки рішення з питань застосування, яке набрало законної сили, не зачіпає «спору ... про цивільні права і обов`язки» та не має відношення до «пред`явлення кримінального обвинувачення» у значенні ст. 6 Конвенції.
Правова позиція з цього питання сформульована в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року, провадження №13-38кс18, про те, що кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України). Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами. Таким чином, всі наступні питання, які виникають у зв`язку з виконанням вироку, вирішуються в порядку Розділу VIII «Виконання судових рішень» цього Кодексу, яким передбачено лише апеляційний порядок оскарження судових рішень.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком місцевого було засуджено ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК. Вироком апеляційного суду змінено вказаний вирок місцевого суду в частині призначеного покарання.
Разом з цим питання про зарахування ОСОБА_6 у строк відбування покарання строку його попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК, судами не вирішувалося.

Таким чином, доводи засудженого про зміну вироку апеляційного суду в частині зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення не є підставами для втручання в судове рішення, з цих підстав, судом касаційної інстанції. Із наведеним проханням засуджений не позбавлений права звернутися в порядку визначеному у Розділі VIII «Виконання судових рішень» КПК з клопотанням до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого він відбуває покарання, щодо застосування положень ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII.
З урахуванням того, що судове рішення оскаржено ОСОБА_6 лише в частині, що стосується питань, пов`язаних із виконанням вироку, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок апеляційного суду в цій частині не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому касаційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441 КПК, Суд,

постановив:
Касаційне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вироки Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2018 року та Львівського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року, закрити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3