Справа № 466/9913/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/792/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року, -

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень.

На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 5 000 грн. ( п`ять тисяч гривень) моральної шкоди.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду з наданням можливості звернутися в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_6 .

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 не обирався.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 05 вересня 2016 року близько 18.00 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Прокат карнавальних костюмів», що по вул. Лемківській, 15а у м. Львові, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , умисно нанесла останньому тілесні ушкодження, зокрема, вилила гарячу рідину на шию потерпілого, після чого, нанесла удари ногою по лівому коліну ОСОБА_8 , чим спричинила останньому, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1810 від 22 вересня 2016 року опік 1 ступеня на шиї справа, пошкодження у вигляді розтягу медіальної колатеральної зв`язки лівого коліна, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а також критеріям обґрунтованості і законності.

Зазначає, що оскаржуваний вирок не містить оцінки судом низки доказів, які прямо суперечать версії обвинувачення, зокрема, не проаналізовано показань, допитаних в ході судового розгляду справи свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та не наведено мотивів неврахування таких доказів; у мотивувальній частині вироку відсутня оцінка судом належності, допустимості, достовірності згаданого у вироку диску CD-R Verbatim з написом МР 4 MPEG-4 і 4-ма записаними на ньому файлами, який зазначено Шевченківським районним судом м. Львова, як речовий доказ по даній справі і в цій якості залишено в матеріалах справи.

Наголошує, що також у вироку відсутні посилання на те, яким чином судом встановлено і якими доказами підтверджено подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); форму вини ОСОБА_6 ; мотив і мету вчинення нею кримінального правопорушення.

Вважає, що показання неповнолітнього ОСОБА_13 , є словами дитини, яка була завчасно налаштована ОСОБА_8 сприймати одного з учасників подій як свого особистого кривдника, а іншого - як захисника. Відтак, ці показання не можуть сприйматись як неупереджені свідчення, що дають змогу встановити всебічно і повно суть та обставини конфлікту між потерпілим і обвинуваченою. Крім цього, в ході судового розгляду встановлено, що неповнолітній ОСОБА_13 на початку зустрічі батьків залишив приміщення магазину і під час сварки перебував на вулиці, а свої міркування і уявлення про суть подій формував на відомостях, отриманих від потерпілого, оцінював і пояснював події в подальшому саме з пояснень батька, який на уяву дитини, діяв в той час в його інтересах.

Акцентує, що у вироку не знайшли свого пояснення розбіжності і суперечності в доказах, на які посилався суд у вироку, зокрема, щодо черговості і способу завдання ушкоджень; точну дату отримання потерпілим ушкоджень встановлено не було; єдиний очевидець подій ОСОБА_14 спростовує завдання ОСОБА_6 потерпілому ударів ногами, удушення і виливання на шию потерпілого гарячого чаю; ряд допитаних судом свідків не підтверджує наявність у потерпілого ознак тілесних ушкоджень 05 вересня 2016 року та на наступний день в тому числі наявність на шиї потерпілого слідів удушення (виходячи з показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ), почервонінь чи опіків, ознак пошкодження коліна (згідно з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ); вказані у вироку тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого лише 12 вересня 2016 року, відтак, могли бути отримані не лише 05 вересня 2016 року внаслідок дій обвинуваченої, а і за інших обставин та в інший день.

Покликається на те, що в даному випадку, в ході судового розгляду належним чином не встановлено і поза розумним сумнівом не доведено обставин, передбачених ч.1 ст. 373 КПК України, а також не встановлено в діяннях обвинуваченої ОСОБА_6 всіх складових кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року та ухвалити відносно ОСОБА_6 виправдувальний вирок.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 покликається на те, що місцевий суд, в порушення вимог процесуального законодавства, безпідставно залишив без розгляду його цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 16 500 грн.

Зазначає, що в результаті завданих йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, проходив реабілітацію суглоба. Наведене, підтверджується квитанціями від 07.09.2016 року на суму 5 400 грн.; від 02.11.2016 року на суму 5 700 грн.; від 02.12.2016 року на суму 4 850 грн. Крім цього, він оплатив комп`ютерну томографію, вартістю 550 грн. Загальна вартість збитків, завданих в результаті вчиненого злочину становить 16 500 грн.

Просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року в частині, що стосується залишення без розгляду його цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16 500,00 грн. задоволити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 16 500,00 (шістнадцять тисяч п`ятсот) грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та виступ її захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, думку прокурора про заперечення апеляційної скарги захисника обвинуваченої та часткове задоволення апеляційної скарги потерпілого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону місцевим судом при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 були дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за яке її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка.

Доводи захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України є безпідставними, оскільки вони спростовуються рядом доказів, які визнані судом достовірними і належними.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, що 05 вересня 2016 року, прийшовши із сином ОСОБА_16 до своєї колишньої дружини ОСОБА_6 в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по вул. Лемківській, 15а у м. Львові, де працює остання, між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого обвинувачена почала його душити та вилила гарячий чай на шию і нанесла удар ногою в коліно. Після цього він викликав працівників поліції.
Аналогічними показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_13 даними в судовому засіданні в присутності представника Центру соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_17 . Крім цього, свідок зазначив, що бачив на голові в батька заварку від чаю та почервоніння шкіри на шиї.
Свідок ОСОБА_15 інспектор Управління патрульної поліції у Львівській області ствердила, що 05 вересня 2016 року прибула на виклик на АДРЕСА_2 до магазину «Прокат карнавальних костюмів». Потерпілий ОСОБА_8 розповів їй про конфлікт, а також зазначила, що бачила на шиї потерпілого почервоніння.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що 05 вересня 2016 року пила чай із своєю подругою ОСОБА_6 в магазині «Прокат карнавальних костюмів», куди прийшли син ОСОБА_6 ОСОБА_18 та її колишній чоловік ОСОБА_8 . Між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник конфлікт. В подальшому, коли ОСОБА_6 виштовхувала потерпілого з приміщення, то вилила на нього заварку із чашки.
Рядом письмових доказів, а саме даними, які містяться в рапорті телеграми з мобільного телефону ОСОБА_8 про нанесення йому колишньою дружиною тілесних ушкоджень; даними, які містяться у заяві ОСОБА_8 про вчинення злочину.
Висновком експерта №1810 від 22 вересня 2016 року про те, що у ОСОБА_8 на момент проведення судово-медичної експертизи виявлено опікову поверхню 1 ст. на шиї справа. Крім цього зазначено, що при обстеженні його лікарем травматологом у діагностично-реабілітаційному центрі було відмічено наявність травми лівого коліна у вигляді пошкодження у вигляді розтягу медіальної колатеральної зв`язки. Пошкодження на шкірі утворилися від дії високої температури, можливо від гарячої рідини, а травма ноги від тупого предмета. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути 05 вересня 2016 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Відтак, колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_8 та зазначених вище свідків послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з висновком судово-медичного експерта, письмовими доказами та правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку.

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім цього, обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що під час конфлікту 05 вересня 2016 року розлила залишки чаю на потерпілого ОСОБА_8 , однак, жодних тілесних ушкоджень останньому не спричинила.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно оцінив показання обвинуваченої ОСОБА_6 про заперечення вини у вчиненні кримінального правопорушення, як метод захисту та спосіб уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне.
Відтак, наведене в сукупності повністю спростовує доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 щодо її непричетності до вчинення інкримінованого злочину.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то таке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Крім цього, місцевий суд згідно з вимогами ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України підставно звільнив обвинувачену ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 , що стосується вирішення цивільного позову в частині залишення без розгляду відшкодування матеріальної шкоди.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись КПК України, відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями ППВСУ №3 від 31.03.1989 року.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вищезгадані вимоги КПК України та постанов Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди не виконані, а тому вирок щодо цивільного позову в частині залишення без розгляду відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з направленням на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року відносно ОСОБА_6 змінити, скасувати в частині вирішення цивільного позову про залишення без розгляду щодо стягнення матеріальної шкоди і направити в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в суд першої інстанції.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4