Справа № 733/984/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/587/19
Категорія - . 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 липня 2014 року за № 0000234 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 , на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2019 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ічня Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2019 року ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України і призначено йому міру покарання у виді 1 року обмеження волі.

Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, засудженому ОСОБА_10 не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_7 щодо стягнення моральної шкоди задоволнено частково та стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 80 тисяч гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди із обвинуваченого ОСОБА_10 на користь останнього залишено без розгляду.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2014 року, близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , повертаючись додому від свого брата ОСОБА_11 , який проживає в АДРЕСА_1 , та проходячи повз господарство, яке розташоване в АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_10 , з яким склалися давні неприязні відносини, зустрів останнього та в ході сварки, яка зав`язалась на грунті неприязних відносин, ОСОБА_10 умисно наніс ОСОБА_7 один удар металевими граблями в область голови, внаслідок чого у останнього відбулось запаморочення та крововилив. Потім ОСОБА_10 , діючи умисно, взяв дерев`яним держаком металевих граблів наніс чотири - п`ять удари в область голови та тулуба ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_10 до житлового будинку забрав його син ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 разом із братом ОСОБА_11 повернулися до будинку останнього. Згідно висновку експерта № 1159/Е від 18 жовтня 2016 року у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: закрита травма обличчя та правого ока у вигляді забійної рани в лобній ділянці справа з переходом на голівку правої брови, гематом повік правого ока, забою, вивиху інтраокулярної лінзи у склисте тіло, тотального гемофтальму, травматичного мідріазу, вторинної гіпертензії раніше оперованого правого ока; забійна рана тім`яної ділянки справа; садна голови. Відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», садна голови відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; забійна рана тім`яної ділянки справа - до категорії легких тілесних, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; закрита травма обличчя та правого ока відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвело до 15 % (менш ніж на одну третину) стійкої втрати загальної працездатності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням іспитового строку на 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_10 повністю визнав свою вину, надавав правдиві і послідовні показання про обставини скоєного, та не опанувавши свої емоції наніс потерпілому кілька ударів, що потягло тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у потерпілого ОСОБА_7 . Вказує, що потерпілий в судовому засіданні поводив себе агресивно та нахабно, не реагував на зауваження головуючої. Зауважує, що підзахисний є немолодою людиною, має стійкі соціальні зв`язки зі своїми рідними, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Вважає, що застосувавши до підзахисного звільнення від відбування покарання з випробуванням стане запобіжником протиправної поведінки ОСОБА_10 та дозволить стати на шлях виправлення. Також заперечує щодо задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди.

В запереченні на апеляцій скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 представник потерпілого ОСОБА_8 просить вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2019 року залишити без змін, а вказану апеляційну скаргу без задоволення.

В засідання апеляційного суду обвинувачений та його захисник не зявились, судом були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, їхня неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, потерпілого та його представника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок місцевого суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження вони не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122 КК України є правильною і також не оскаржується.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. Про практику призначення судами кримінального покарання звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

На думку колегії суддів, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_10 в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винуватого, який має позитивну характеристику за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття і визнання ним вини, та відсутність обставин, які обтяжують покарання. А тому, за вказаних підстав, місцевий суд прийшов до обґрунтованого переконання про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у виді 1 року обмеження волі в межах санкції частини статті, за якою останнього притягнуто до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, оскільки всі доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, при постановленні вироку були враховані та їм була надана належна оцінка, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду. З урахуванням даних про особу обвинуваченого, йому неможливо призначити інше, більш м`яке покарання, а саме звільнення від відбування покарання, про що просить захисник, оскільки наслідком нанесення тілесних ушкоджень, а саме, одного удару металевими граблями в область голови та чотири п`ять ударів в область голови та тулуба, є втрата стійкої загальної працездатності до 15 % потерпілого.

З урахуванням принципів призначення покарання, а саме обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в даному випадку покарання є саме необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а доводи про суворість покарання, колегія суддів вважає безпідставними. До того ж покарання призначене не у максимальному, передбаченому законом розмірі за дані злочини. Колегія суддів не знаходить порушення місцевим судом вимог ст. 65 КК України, ст. 370 КПК України і вважає вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Отже, підстав вважати призначене ОСОБА_10 покарання надмірно суворим, колегія суддів не вбачає. Підстав для зміни вироку та призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, про що просить захисник, не встановлено.

Безпідставними є доводи захисника про незаконність стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 , з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України і роз`яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення втраченого здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., який задоволений частково.

Судом підставно, з наведенням відповідних мотивів, визначено розмір моральних збитків, заподіяних потерпілому саме в сумі 80 000 гривень.

Так, судом враховано стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні суми моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_7 підтверджується висновком комісійної судово-медичної експертизи Чернігівського обласного бюро судово-медичної експертизи № 116 від 05 квітня 2015 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 виявлені ушкодження у вигляді забитих ран лоба справа і правої тім`яної ділянки голови, саден голови, контузії правого ока з вивихом ЮЛ у склисте тіло, тотальним гемофтальмом, гематомою повік правового ока з послідуючою мікроенуклеацією правого ока, котрі виникли від дії тупих предметів і по давності утворення можуть відповідати даті 18 липня 2014 року. Виходячи із кількості ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 їх характеру та розташування можна припустити, що він міг піддаватися впливу не менше чотирьох травмуючи дій (Том 1 а.с.63-67).

Тому доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 про відсутність жодних доказів, які б підтверджували заподіяння потерпілому моральних страждань, є безпідставними.

Отже, цивільний позов потерпілого про стягнення моральних збитків судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, виходячи з принципу розумності та справедливості.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і справедливим, а тому скасуванню чи зміні він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407-408, 411-419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2019 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4