Справа № 442/2917/19
Провадження № 1-кп/442/236/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000962 від 03.05.2018 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Доброгостів Дрогобицького району Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, студента 3 курсу Львівського лісотехнічного коледжу, який депутатом не є, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

встановив:
Судом визнано доведеним, що 29.04.2018, орієнтовно о 21:00 год ОСОБА_3 на грунті особистих неприязних відносин, які виникли під час конфлікту із ОСОБА_6 , знаходячись на грунтовій дорозі в с. Доброгостів Дрогобицького району Львівської області, поблизу озера «Доброгостівське водосховище» в лісовому масиві Доброгостівського лісництва, підійшов до ОСОБА_6 , який завантажував дитячий візок в багажне відділення свого автомобіля марки «Део Ланос», р.н.з. НОМЕР_1 , та умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс йому 4 удари ногою в обличчя з лівої сторони, в результаті чого заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку, закритий багато уламковий перелом кісток носа, перелому кісток верхньої щелепи з обох сторін, синці в ділянках обох очиць та в ділянці скулової кістки зліва, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі що викликали тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 , умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених статтею 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Додатково суду пояснив, що 29.04.2018 вони разом із друзями поїхали на озеро. Один із друзів автомобілем поїхав в магазин, щоб дещо докупити. Дорогою назад він зупинився біля незнайомої компанії, з якою у них виник конфлікт. Побачивши це, вони з друзями підійшли, щоб вияснити, що сталося. Конфлікт припинився. Однак потерпілий вийшов збоку, і, як йому здалося, йшов на нього. Тоді він наніс ОСОБА_8 орієнтовно чотири удари ногою в обличчя. Щиросердно розкаюється у вчиненому. Має намір вже сьогодні, після засідання, частково відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду. Суму моральної шкоди вважає надмірною, оскільки виховувався у неповній сімї (помер батько) і в даний час є студентом. Просить суд суворо не карати.

Потерпілий в судовому засіданні суду дав покази про те, що 29.04.2018 поїхав із сім`єю і друзями відпочивати на озеро в с.Доброгостів. Розташувалися в лісі. Орієнтовно о 15.00 год повз них проїхала машина білого кольору, зупинилася трохи далі від них. Один з друзів попросив водія не їздити попри дітей. Водій послухав і від`їхав в сторону. Однак, через деякий час автомобіль декілька разів на великій швидкості проїжджав повз них. Коли збирались додому, він покликав дітей. Автомобіль зупинився біля нього. З автомобіля вийшов водій, дістав з машини біту і почав з`ясовувати з ним стосунки. Між ними зав`язався конфлікт, на який збіглася вся їхня компанія. Коли конфлікт припинився, він відійшов до машини, щоб скласти дитячий візок. В той час до нього підбіг обвинувачений і наніс йому перший удар в обличчя ногою, другий також ногою в обличчя, від яких він втратив свідомість. Коли його привели до тями, то зібрались і поїхали додому. Після цього він перевдягнувся і поїхав в лікарню в Дрогобичі. Його оглянув черговий лікар, зробив рентген і оформив на стаціонарне лікування. 3 дні знаходився на лікуванні в м. Дрогобичі, після чого перевели у м. Львів, де був на лікуванні до 29 травня. Вказав, що удари йому наносив лише обвинувачений. Пам`ятає лише про 2 перші удари, про два інших, нанесених після втрати ним свідомості, йому розповіли свідки. Зазначив, що внаслідок таких протиправних дій обвинуваченого йому було завдано й моральну шкоду, яка виразилась в фізичному болі, так місяць провів у лікарні, де йому проводили оперативні втручання. У нього перебита перегородка носа, через рік потрібно робити операцію. Перебуваючи у лікарні, він не міг самостійно їсти, вживав їжу через трубку, а 2 наступні місяці збиту на блендері. Місяць провів у лікарні, 2 місяці перебував на реабілітації. На його утриманні знаходяться двоє дітей та дружина. У зв`язку з тим, що був позбавлений можливості працювати, забезпечувати свою сім`ю, зазнавав морального пригнічення. Свідками цієї ситуації були діти, найстаршій його дитині 8 років, після побаченого дитина дістала стресс і тиджень боялась вийти на вулицю. В квітні 2018 року він виготовив документи, щоб їхати на заробітки. У нього був квиток на 06.05. Однак ,через те, що сталось він нікуди не поїхав. Обвинувачений перед ним вибачився лише один раз, це було формально. Нічого йому не відшкодував. З приводу покарання покладається на думку суду. Заявлений цивільний позов підтримує повністю в частині матеріальної шкоди. В частині суми морального відшкодування, зважаючи на позицію обвинуваченого, який визнав вину і розкаюється у вчиненному, згідний зменшити суму до 25 тис. З приводу покара міри покарання для обвинуваченого покладається на думку суду.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч.3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

При цьому, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення. Його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, оскільки він, заподіяв потерпілому умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів.

В даній справі, суд, призначаючи покарання ОСОБА_9 при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При обранні виду і міри покарання ОСОБА_3 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також відповідно до статей 50 та 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який характеризується позитивно, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, на думку суду, є його щире каяття, повне визнання вини, а також те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, є особою молодого віку.

Обставиною, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, аналізуючи особу винного як в загально соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, оцінки поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, що позитивно характеризує його особу, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України: звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Водночас, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п. 2, п. 3, п. 4 ст. 76 КК України.

06.05.2019 потерпілий ОСОБА_6 подав до суду цивільний позов, в якому просив стягнути в його користь з ОСОБА_3 28 263,13 грн. майнової та 25000 моральної шкоди, з врахування зменшення позовних вимог в цій частині під час судового засідання. 29.05.2019 Дрогобицька місцева прокуратура подала до суду цивільний позов, в якому просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь Львівської обласної ради 8788,50 грн. - коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 у відділенні щелепно-лицевої хірургії Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня» з 02.05.2018 по 29.05.2018.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна»(з наступними змінами) та абз.1 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що цивільний позов Дрогобицької місцевої прокуратури слід задовольнити в межах заявлених позовних вимог.

Щодо позову потерпілого ОСОБА_6 суд вважає за необхідне зазначити наступне:

В підтвердження заподіяння матеріальної шкоди потерпілим суду представлено чек №57 від 02.05.2018 на суму 1326 грн. за оплату за проведення комп`ютерної томографії головного мозку в ТОВ «Абсолютмед», товарний чек від 09.05.2018 на суму 21950,16 на оплату ФОП ОСОБА_10 за придбання набору для остеосинтезу (хірургічного лікування) перелому верхньої щелепи; касові чеки на придбання медикаментів за період стаціонарного лікування на загальну суму 4986,97 грн.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Так, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснено в п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.
Суд враховує те, що своїми діями обвинуваченим завдано невиправної моральної шкоди потерпілому, що виразилася в моральних стражданнях. Разом з тим, застосовуючи принцип розумності та справедливості, визнає, що заявлена потерпілим до відшкодування моральна шкода є звищеною, а тому дана позовна вимога підлягає до часткового задоволення.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і суд не знаходить підстав для його обранні на даній стадії судового розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 100, 349, 368 - 371, 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

Іспитовий строк рахувати з часу проголошення вироку.

Цивільний позов Дрогобицької місцевої прокуратури до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівської обласної ради 8788,50 гривень витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня».

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 28263,13 гривень матеріальної шкоди та 20000 гривень моральної шкоди, а всього: 48 263,13 гривень.

В решті позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1