Провадження № 11-кп/4820/548/19
Категорія: ч.3 ст.185, ч.1 ст.259 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження №0003658 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.259 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 02 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 02 липня 2019 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Масівці Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого:
- 15.02.2010 року Хмельницьким міськрайонним судом за ст.15, ч.2 ст.185; ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
- 29.05.2014 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців,
- 25.09.2014 року Деражнянським районним судом Хмельницької області за ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
- 11.02.2015 року Деражнянським районним судом Хмельницької області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці;
- 02.04.2015 року Гусятинським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці;
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст.259 КК України, та призначено покарання:
- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць;
- за ч.1 ст.259 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з часу фактичного затримання, тобто з 09 листопада 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 858 грн. 00 коп. процесуальних витрат.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Департаменту патрульної поліції, 1-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про стягнення з ОСОБА_7 завданої злочином майнової шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 майнову шкоду на користь:

- Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області в розмірі 103 грн. 22 коп.;

- Департаменту патрульної поліції в сумі 579 грн. 96 коп.;

- 1-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області в сумі 1917 грн. 78 коп.

Провадження в частині цивільного позову спеціалізованого комунального підприємства «Хмельницька міська ритуальна служба» про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 1853 грн. 56 коп. закрито.
Арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 10.11.2018 року та 25.09.2018 року, скасовано.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 03.06.2018 року близько 02 год. 00 хв., перебуваючи на території кладовища мікрорайону «Лезневе» за адресою: м. Хмельницький, вул. Профспілкова, 150-А, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом демонтажу вхідних дверей металевого вагончику, який належить СКП «Хмельницька міська ритуальна служба», проник до вказаного сховища, де з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав бензопилу ланцюгову «Олео-Мак 941 С 2,4 к.с. шина 41», вартістю 1853,56 грн. та мотокосу «Олео-мак Спарта 25», серійний номер D, вартістю 3015,67 грн., після чого покинув приміщення даного вагончику та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив СКП «Хмельницька міська ритуальна служба» майнову шкоду на загальну суму 4869 гривень 23 копійки.
Крім того, 09.11.2018 року о 01 год. 07 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Центральній с. Копистин Хмельницького району Хмельницької області, діючи умисно, зі свого мобільного телефону марки «Nokia» моделі «2720а-2», ІМЕІ: НОМЕР_1 , всередині якого знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером № НОМЕР_2 , достовірно знаючи, що поширювана ним інформація є неправдивою, розуміючи, що таке повідомлення породить паніку та страх серед населення та порушить громадську безпеку, здійснив телефонний дзвінок до оператора лінії «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування (УОАЗОР) Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та повідомив диспетчеру завідомо неправдиву інформацію про підготовку вибуху через замінування моста, що розташований в с. Копистин Хмельницького району Хмельницької області, на автомобільній дорозі загального користування державного значення «М-12», який загрожує загибеллю людей та іншими тяжкими наслідками, що призвело до безпідставного відволікання сил і засобів спеціальних служб для перевірки зазначеного повідомлення та тривалого перекриття вказаної дороги в період часу з 02 год. 55 хв. по 04 год.40 хв. 09 листопада 2018 року.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, призначити йому покарання із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України. Зокрема, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців; за ч.1 ст.259 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
Свої вимоги аргументує тим, що призначене йому покарання є занадто суворим, на його думку, у суду першої інстанції були всі підстави для призначення йому покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, так як він вину у вчиненому визнав, шкоду відшкодував та сприяв слідству.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, в якій фактичні обставини та правова кваліфікація дій обвинуваченого не оскаржуються.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав пом`якшення обвинуваченому покарання з врахуванням положень ст.69 КК України, оскільки покарання ОСОБА_7 у виді та в розмірі, визначеному вироком місцевого суду, належним чином мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, за правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

Покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, є законним та справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, а тому підстав вважати призначене покарання надмірно суворим, про що зазначається у апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачається.

Призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд виходив із того, що ОСОБА_7 в минулому неодноразово засуджувався за вчинення аналогічних злочинів проти власності, відбував реальні покарання за ними, однак належних для себе висновків не зробив та продовжував вчиняти нові умисні злочини, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та схильність до вчинення суспільно небезпечних діянь.

Такі обставини дають підстави колегії суддів вважати, що призначення ОСОБА_7 покарання нижчого від найнижчої межі, визначеної у санкціях ч.3 ст.185 та ч.1 ст.259 КК України, не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначений ОСОБА_7 строк покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірним протиправним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, місцевим судом під час призначення обвинуваченому розміру покарання, враховувалися обставини, якими обґрунтовуються апеляційні вимоги сторони захисту, з відповідною їх оцінкою.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, визнав вину у скоєному, сприяв слідству в розкритті злочину та частково відшкодував завдану шкоду.

Вказані обставини стали підставою для призначення обвинуваченому практично мінімально можливого покарання, передбаченого у санкції інкримінованих йому злочинів.

В свою чергу, стороною захисту не наведено переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене ОСОБА_7 покарання є неправильним, явно несправедливим через його суворість, та того, що саме застосування до нього положень ст.69 КК України забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, з огляду на таку усталену поведінку обвинуваченого у поєднанні з його характеристикою, викладеною у досудовій доповіді, яка свідчить про схильність останнього до правопорушень та очевидне небажання стати на шлях виправлення, висновок місцевого суду про неможливість досягти мети виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є обґрунтованим, а призначене майже у мінімальних межах санкцій ч.3 ст.185 та ч.1 ст.259 КК покарання справедливим.

Разом з тим, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, вказавши на необхідність застосування принципу часткового складання покарань, фактично застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, чим допустив неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому, колегія суддів погоджується з остаточно визначеним розміром призначеного покарання, вважаючи його таким, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, проте допущене порушення під час викладення судового рішення є неприйнятним, а тому вирок місцевого суду в цій частині слід змінити. Відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України застосувати при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З огляду на покращення становища обвинуваченого, апеляційна скарга останнього підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду зміні в силу положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
На підставі ст.404 КПК України вирок Хмельницького міськрайонного суду від 02 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення остаточного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим:
-за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;
-за ч.1 ст.259 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4