УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
перекладача ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження, № 0005033, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 серпня 2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, Челябинської області, м. Верхньоуральська, громадянина Російської Федерації, не працюючого, раніше не судимого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження №0005033 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. Обґрунтовуючи дане клопотання прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначених під час обрання запобіжного заходу, з метою їх запобігання, а саме: що обвинувачений непрацюючий; можливість впливати на свідків; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання останнього винуватим у скоєнні злочину та можливість переховуватись від суду.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою заперечували. Посилались на те, що обвинувачений має дітей, має постійне місце реєстрації. З урахуванням викладеного просили замінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлене прокурором клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Обставини на які посилається обвинувачений та його захисник в обґрунтування підстав заміни запобіжного заходу не спростовують наявність ризиків передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, та не спростовують доводи прокурора про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вказаним ризикам.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_6 , суд враховує наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватими у скоєні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливе, а тому, суд продовжує строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 03.08.2019 року.
Враховуючи наявність вище перелічених ризиків, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки даний злочин вчинений із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини.
За таких обставин, суд задовольняє клопотання прокурора та залишає обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03.08.2019 року.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», та продовжити строк тримання його під вартою на 60 днів, тобто до 03.08.2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1