Справа № 471/657/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000240, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 липня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миробівка Братського району Миколаївської області, громадянина України, працюючого різноробочим у СТОВ Гранд, не одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 15 липня 2019 року, близько 06 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи на території фермерського господарства Старт, розташованого по вул. Аграрна, 14 в с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, помітив зерно пшениці, вирішивши таємно викрасти його частину.

Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 15 липня 2019 року близько 17 год. 00 хв. підійшов до купи зерна, яке знаходилось на території фермерського господарства Старт, розташованого по вул. Аграрна, 14 в с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, куди він мав вільний доступ, звідки таємно викрав зерно пшениці загальною вагою 114 кг, наповнивши ним два мішки, які помістив на мотоцикл і вивіз за територію фермерського господарства Старт, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 570,00 грн.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини його скоєння, зокрема, в частині часу, місця та способу вчинення, а також мети, мотивів та наслідків, що настали.

Так, допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що влітку 2019 року, точної дати він не пам`ятає, прийшовши вранці на тік фермерського господарства, яке розташоване в с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, він побачив купу зерна, частину якого вирішив викрасти аби годувати свійських тварин,яких він утримує у своєму господарстві.

Набравши зерно у два мішки та сховавши їх на складі, ввечері, близько 17 год. 00 хв., він завантажив їх на мотоцикл та відвіз додому.

При цьому, обвинувачений повністю підтвердив вагу викраденого зерну та установлену в ході досудового розслідування вартість.

Тож, ці показання обвинуваченого, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, сприймались судом безпосередньо, є належними оскільки, прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, причин свого неприбуття не вказав, проте, направив до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений погодився з недоцільністю дослідження усіх зібраних стороною обвинувачення доказів, так як повністю згодний з обставинами, встановленими в ході досудового розслідування та кваліфікацією своїх дій за ч. ст.185 КК України.

При цьому, обвинувачений дав в судовому засіданні послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з установленими фактичними обставинами учиненого ним кримінального правопорушення, а тому вони (ці показання) не викликають у суду сумнівів у правильності розуміння ним їх змісту, добровільності та істинності його позиції із даного питання.

А тому суд, переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин цього кримінального провадження, не оспорює правову кваліфікацію своїх дій, за відсутності заперечень з боку інших учасників провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши наслідки такого порядку розгляду справи, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, у частині вартості викраденого майна, обмежившись допитом самого обвинуваченого і дослідженням зібраних досудовим слідством доказів, що характеризують його особу.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, вказаних стороною обвинувачення.

Отже, з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 185 КК України, так як він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

За такого, суд не убачає підстав для виходу за межі висунутого ОСОБА_4 обвинувачення у порядку ч. 3 ст. 337 КПК України, зокрема, у частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, установлено було.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому в аспекті ступеня тяжкості злочину, суд зважав на класифікацію за ст. 12 КК України, зокрема, те, що інкримінований злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Водночас, обвинувачений раніше не судимий, працює, не одружений, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, утримує і виховує трьох неповнолітніх дітей, на військовому обліку у Братському РВК не перебуває, так само, як і на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, має сім`ю.

Обставиною, яка певною мірою пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, позаяк, він розкаявся у скоєному, засуджував свій вчинок, запевняв про недопущення протиправної поведінки в подальшому, давав правдиві показання і не перешкоджав розкриттю злочину.

Суд, при цьому, не установив обставин, із числа передбачених ст. 67 КК України, які б тією чи іншою мірою обтяжили покарання обвинуваченого.

За такого, покарання ОСОБА_4 належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу з огляду на майновий стан обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема, те, що ОСОБА_4 працює, має дохід та вчинив злочин середньої тяжкості без обставин, що обтяжують покарання і кваліфікуючих ознак.

Передумов для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не установив.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Крім того, суд ураховував досудову доповідь відносно обвинуваченого, за якою, зокрема, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, та само, як і ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі, для окремих осіб.

Як наслідок, визначене судом покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Водночас, про можливість належної соціалізації і прийнятну репутацію обвинуваченого свідчить характер вчиненого кримінального правопорушення в сукупності з відсутністю будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався і підстав для його обрання на даному етапі немає.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України, у той час, як розмір процесуальних витрат перед судом документально не доведений, а тому він не приймає рішення щодо їх розподілу згідно із правилами ст. 124 КПК України.

Тому, з цих мотивів, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу, який належить стягнути на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) грн. 00 коп.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази мішки з пшеницею, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , - залишити у його володінні.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1