ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/7111/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3241/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо продовження строків тримання під вартою,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , строком на 60 днів до 13 грудня 2019 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, а саме ризики переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших співучасників у цьому ж кримінальному провадженні та можливість вчинити інші кримінальні правопорушення - виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Крім того суд вказав, що він вбачає наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, а також врахував дані про особу обвинувачених та тяжкість злочинів, в яких вони обвинувачуються.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу, та розглянути можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що ОСОБА_9 не визнає своєї вини та заперечує причетність до вчинення злочинів, які йому інкримінуються.

Вказує, що органами слідства не надано суду достовірних доказів причетності ОСОБА_9 .

Також наголошує, що обвинувачений ніяким чином не перешкоджав проведенню слідства та судовому розгляду. Під час обшуку добровільно видав слідчому всі речі, з`явився до слідчого та суду, погодився виконати ухвалу суду про відібрання зразків ДНК.

Крім того, вказує, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання в м. Харків.

Посилається на практику ЄСПЛ, згідно якої має бути розглянуто питання про застосування альтернативних запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що жодних доказів існування, встановлених судом ризиків, немає.

Крім того по епізоду злочинної діяльності від 03.11.2015 року, свідки надали показання, які спростовують винуватість ОСОБА_10 .

Також судом було проігноровано клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Наголошує, що у обвинуваченого незадовільний стан здоров`я і він потребує лікування в умовах спеціалізованого стаціонару.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги захисників належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зібраними під час досудового розслідування доказами.

При цьому колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції вірно врахував дані про особу ОСОБА_11 який не працевлаштований, не має законних джерел для існування, в силу ст. 89 КК України не судимий та дані про особу ОСОБА_10 , який не працевлаштований, не має законних джерел для існування.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до матеріалів провадження, злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , а саме за ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 289, ч.4 ст.28 ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 28 ч.1 ст. 14 ч.4 ст. 187 КК України та ОСОБА_10 за ч.1 ст. 355, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 289, ч.4 ст.28 ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 357, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 146, ч.1 ст. 382 - відносяться до категорії особливо тяжких, тяжких злочинів та злочинів невеликої тяжкості. Такі злочини, зокрема розбій спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах, викрадення людини із застосуванням зброї, незаконного заволодіння транспортним засобом, що завдало великої шкоди, вчинених злочинною організацією - носять підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інкримінується роль активних учасників у складі злочинної організації.

Внаслідок вчинення злочинів, потерпілим завдана матеріальна шкода в особливо великих розмірах.

Не заслуговують на увагу доводи захисника, щодо непричетності ОСОБА_10 до епізоду злочинної діяльності від 3 листопада 2015 року.

Колегія суддів позбавлена можливості розглядати такі доводи сторони захисту, оскільки предметом апеляційного перегляду не є розгляд справи по суті, колегія суддів переглядає ухвалу суду першої інстанції лише в частині продовження строку тримання під вартою.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, та враховуючи дані про особи обвинувачених та тяжкість пред`явленого обвинувачення, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, колегія суддів перевіряла наявність ризиків щодо кожного обвинуваченого окремо, проте встановлені ризики є однаковими.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо продовження строків тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді