Справа № 342/414/17
Провадження № 11-кп/4808/313/19
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч.2 ст.308, ч.3 ст.307 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2019 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч.2 ст.308, ч.3 ст.307 КК України, на строк шістдесят днів, по 15 вересня 2019 року. Постановлено утримувати під вартою ОСОБА_9 в УВП м. Івано-Франківськ.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що строк тримання під вартою ОСОБА_9 спливав 22.07.2019 року, судовий розгляд кримінального провадження триває, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, його допит ще не було розпочато, не досліджені письмові та речові докази по справі, ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого зберігаються на даний час. Відсутні соціально стримуючі фактори : сім?я, робота, наявність утриманців, що б давали підстави вважати, що обвинувачений усвідомлюючи неминучість та тяжкість покарання може скритися від суду.

Суд прийшов до висновку, що підстав для зміни чи скасування обвинуваченому ОСОБА_12 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає та вказав, що зважаючи на особу обвинуваченого, суворість кримінальної відповідальності, що може наступити за ці дії, з метою забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, необхідно задовольнити клопотання про продовження строків тримання під вартою.

На вищевказане рішення суду ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою.

Обвинувачений ОСОБА_11 зазначив, що заявлені стороною обвинувачення свідки у кримінальному провадженні судом вже допитані, а про допит свідків, на які наполягала сторона захисту, судом відхилені. Змінивши запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, у нього не буде можливості якимось чином спотворити вилучені речові доказ. Злочинною діяльністю у нього не має намірів займатися.

Просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В апеляційній інстанції:

- прокурор заперечив доводи і вимоги поданої апеляційної скарги і просив залишити ухвалу суду без змін;

- обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги і просили скасувати ухвалу суду та звільнити ОСОБА_9 з під варти.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвалу слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно змінити з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляції обвинуваченого ОСОБА_13 підлягають розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого та сторони захисту.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

В своїх апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 фактично вказує на відсутність правових підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме вказане рішення суду є предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі, які пов`язані з необхідністю оцінки досліджених судом доказів.

Зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за №0000052 вбачається, що ОСОБА_11 звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч.2 ст.308, ч.3 ст.307 КК України.

11.03.2017 року ухвалою Городенківського районного суду щодо ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, який в подальшому неодноразово продовжувався Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, Апеляційним судом Івано-Франківської області, а також Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2019 року строк тримання під вартою ОСОБА_12 продовжено на 60 днів, який закінчувався 22 липня 2019 року.

При вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 судом було взято до уваги, що стороною захисту не наведено жодних підстав, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або створять загрозу суспільству.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Із змісту клопотання прокурора вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти спробі обвинуваченого ОСОБА_9 здійснити дії передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжувати свою злочинну діяльність шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження відповідно до якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати додаткові перешкоди.

Апеляційний суд не може об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції та готовність суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню.

Зокрема , зі змісту пояснень обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що він визнає свою причетність до вчиненні кримінальних правопорушень та вказує на те, що розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції знаходиться на завершальному етапі.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що клопотання прокурора в частині обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою належить задовольнити, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права відносно ОСОБА_9 на свободу.

Разом з тим, перевіряючи судове рішення колегія суддів доходить висновку, що розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_9 судом першої інстанції проводиться з 2017 року та на даний час не завершено.

Встановлено, що ОСОБА_11 10.03.2017 року був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями свідків, протоколами обшуку та вилучення в ході обшуку речовими доказами.

27.04.2017 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000052 за обвинуваченням відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч.2 ст.308, ч.3 ст.307 КК України скеровано до суду.

Однак, на даний час, судом допит ОСОБА_9 ще не розпочато, не допитано всіх свідків, не досліджено письмові та речові докази. Такий тривалий розгляд кримінального провадження зумовив суд щодо неодноразового продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 .

Постановляючи ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , суд не мотивуючи своє рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу.

За таких обставин колегія суддів вважає, за необхідне скасувати ухвалу суду Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_12 та постановити нову ухвалу суду.

При вирішанні питання про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 колегія суддів враховує наступне.

Так, зі змісту матеріалів клопотання про продовження строку тримання під вартою вбачається, що ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється в інкримінованих йому кримінальних правопорушень і стороною захисту це не заперечуються.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.199 КПК України повинні враховуватися дані, що заявлені ризики не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою, при продовженні тримання особи під вартою мають існувати нові підстави та ризики, або не зменшитись ті, що вже були встановлені, бути наявним конкретний суспільний інтерес, що превалює над принципом поваги до свободи особистості та має бути розглянута можливість застосування альтернативних запобіжних заходів.

Зі змісту клопотання про продовження строку тримання під вартою вбачається, що на даній стадії розгляду кримінального провадження продовжують існувати ризик переховування ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів, вважає, що на теперішній час продовжують існувати ризики, на підставі яких стосовно ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів, враховуючи вищевказані обставини вважає неможливим застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 , колегія суддів враховує , що продовжують існувати обставини, які є правовою підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та залишається необхідність забезпечення відповідної належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне провадження безумовно повинно бути розглянуто у розумні строки.

Зокрема, розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту пояснень сторін вбачається, що тривалість розгляду кримінального провадження обумовлена складністю кримінального провадження та тим, що ухвалений судом першої інстанції обвинувальний вирок було скасовано судом апеляційної інстанції у зв`язку із допущеними істотними порушеннями кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання та домашнього арешту, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, не зможуть забезпечити необхідну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів враховує, що порушення умов виконання вищевказаних запобіжних заходів обвинуваченим може призвести тільки до ухвалення судового рішення про обрання іншого більш суворого запобіжного заходу, що не може бути достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого у вчиненні особливо тяжких злочинів, оскільки за умови визнання його винним у вчинення таких кримінальних правопорушень, він не отримує інших негативних наслідків ніж можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не розглянув питання про можливість обрання альтернативного запобіжного заходу та не мотивував неможливість обрання запобіжного заходу у виді застави.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Зокрема, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_11 не пов`язані із застосуванням насильства або погрозою його застосування, колегія суддів вважає за необхідне обрати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Колегія суддів приймає до уваги , що відповідно до вимог ч.5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Колегія суддів, у відповідності до вимог ч.5 ст.182 КПК України, вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_14 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у розмірі 900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1728000 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою.

Колегія суддів, вважає, що розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення і вважає, що саме такий розмір застави здатний забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_11 покладених на нього процесуальних обов`язків.

При визначенні обвинуваченому розміру застави, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При вирішанні питання про розмір застави колегія суддів враховує не тільки матеріальне становище обвинуваченого, а і сутність висунутого проти нього обвинувачення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_9 , задовольнити частково, ухвалу суду змінити та доповнити обраний обвинуваченому запобіжний захід тримання під вартою визначенням альтернативного запобіжного заходу - 900 (дев`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1728000 (один мільйон сімсот двадцять вісім тисяч) гривень.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 376, 12, 176-178, 182, 183, 194, 404, 407, 419 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2019 року про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в установі виконання покарань № 12 м. Івано-Франківська до 15 вересня 2019 року, змінити та доповнити обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою визначенням альтернативного запобіжного заходу.

Визначити ОСОБА_15 розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, - 900 (дев`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1728000 (один мільйон сімсот двадцять вісім тисяч) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок за реквізитами: р/р 3264, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 42262052, банк отримувача Державна казначейська служба України, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172.

В разі внесення застави покласти на ОСОБА_16 наступні обовязки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з усіма свідками по даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Після внесення застави і звільнення ОСОБА_10 з-під варти слід вважати, що до нього застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити ОСОБА_15 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3