Справа № 471/368/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду Миколаївської області клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 195 КПК України, покладених на ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження № 0000423, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків, а саме : прибувати за кожною вимогою до суду та повідомляти суд про зміну місця проживання, на 60 діб.

Своє звернення умотивував наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та ризиків, регламентованих ст. 177 КПК України, серед яких можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків і потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, прокурор вказував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, усвідомлює можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, у той час, як, постійного місця роботи не має, і раніше відбував покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, обвинувачений, перебуваючи на волі, може знищити чи сховати будь яку з викрадених речей, оскільки їх місцезнаходження під час досудового розслідування не встановлено.

З метою уникнення кримінальної відповідальності, на думку прокурора, ОСОБА_7 може негативно впливати на потерпілих і свідків шляхом залякування та погроз, у той час, як їхні об`єктивні показання мають важливе значення для провадження, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, так як раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про те, що він не став на шлях виправлення.

Позиція учасників провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні в цілому проти задоволення внесеного прокурором клопотання не заперечив.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого.

Мотиви, із яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, проаналізувавши у системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення для вирішення порушеного перед ним питання, обговоривши доцільність/недоцільність продовження дії визначених обов`язків на даний час, можливість/неможливість їх зміни, чи то зміни виду запобіжного заходу, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зробив наступні висновки та виходив із такого.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Також, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Зокрема, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Підставою ж для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст. 177 КПК України).

Та як убачається із клопотання, у цьому випадку, необхідність продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 об`єктивно підозрюється, у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, у зв`язку із чим останній будучи обізнаним з мірою покарання за вчинене діяння, може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити в сукупності всі обставини, із числа регламентованих п.п.1-12 ч.1 ст. 178 КПК України.

Тож, суд вважає за можливе перейти до питання оцінки обставин, вказаних стороною обвинувачення, як передумов, які слугують для застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження на даному його етапі.

Зокрема, суд достовірно установив, що ухвалою слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 грудня 2018 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 153 680,00 грн. та покладенням обов`язків, із числа регламентованих ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого за першою вимогою, не відлучатися з м. Одеса без дозволу слідчого, прокурора або суду та повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання.

Вказана ухвала була скасована 04 січня 2019 року, а до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 лютого 2019 року включно та одночасно визначено заставу у розмірі 153 680,00 грн.. Крім того, на ОСОБА_7 ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 січня 2019 року покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме : прибувати за кожною вимогою до слідчого Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, прокурора або суду; не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду за межі м. Одеса та повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання.

30 січня 2019 року внесено заставу в розмірі 156 680,00 грн., що підтверджується листом в.о. начальника ДУ Миколаївський слідчий ізолятор від 31 січня 2019 року, а ОСОБА_7 звільнено з під варти.

Тож, сторона обвинувачення належно довела, що обставини, визначені п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України є дійсними, так як було встановлено наявність передумов регламентованих п.п. 1-3 ч.1 ст. 194 того ж Кодексу.

При цьому, суд обговоривши можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, виходив із наданих сторонами судового провадження матеріалів і оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі визначені п.п.1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, вважає, що вони, як то, вагомість наявних доказів щодо обставин, які досліджувались судом у контексті порушеного перед ним питання, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі репутація і майновий стан, дотримання умов застосування запобіжного заходу, вказують на те, що обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України є дійсними в цей період, що, у світлі норм кримінального процесуального закону України, свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом із цим, сам по собі строк дії запобіжного заходу у виді застави КПК України не обмежений, що свідчить про те, продовженню підлягають тільки обов`язки визначені п.п. 1-9 ч. 5 ст. 199 КПК України, а не сам запобіжний захід.

За таких умов, суд визнає обставини визначені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному провадженні, обгрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу на даному етапі для запобігання наявним ризикам і вважає дію запобіжного заходу у виді застави продовженою протягом всього кримінального провадження, до моменту його припинення за встановлених законом обставин.

Щодо продовження дії обов`язків, покладених на ОСОБА_11 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, суд уповноважений зобовязати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду чи іншого органу державної влади, а також виконувати один або і кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Зміст зазначеної норми свідчить про те, що законодавець визначив, що зобов`язання прибувати за кожною вимогою до уповноваженого органу є складовою запобіжного заходу, не пов`язаного із утриманням під вартою, та зберігається за обвинуваченим весь час протягом дії запобіжного заходу, у зв`язку з чим не потребує продовження, а тому клопотання прокурора у частині продовження дії даного обовязку до 60 днів не підлягає задоволенню.

Обов`язки ж визначені п.п. 1-9 ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність яких доводиться прокурором окремо, згідно ч. 6 ст. 194 КПК України, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора, в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Отже, обов`язок прибувати за кожною вимогою покладається на обвинуваченого судом і не підлягає продовженню, позаяк, його виконання не може пов`язуватись із необхідністю встановлення періодичності явки до визначеної службової особи, тобто обов`язку, передбаченого п.1 ч.5 ст. 194 КПК України, який, як зазначив суд вище, підлягає продовженню.

Як наслідок, цей обов`язок з`являтись на кожну вимогу покладається судом в силу того, що обвинувачений наразі вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави, тобто такий захід, який не пов`язаний з утриманням під вартою.

Тому суд вирішує питання в частині продовження лише тих обов`язків, які регламентовані п.п. 1-9 ч.5 ст. 194 КПК України, як у даному випадку повідомляти суд про зміну місця проживання.

А тому, суд, враховуючи доведеність ризиків, регламентованих ст. 177 КПК України, відсутність визначених кримінальним процесуальним законом підстав для припинення дії запобіжного заходу, вважає, що клопотання прокурора в частині продовження обов`язку повідомляти суд про зміну місця свого проживання підлягає частковому задоволенню, у межах 60 діб.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-179, 193, 194, 369-372, 376 КПК, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до Арбузинського районного суду Миколаївської області та повідомляти Арбузинський районний суд Миколаївської області про зміну місця проживання та/або роботи до 24 грудня 2019 року включно.
Роз`яснити, обвинуваченому ОСОБА_7 , що якщо він не з`явиться за викликом до Арбузинського районного суду Миколаївської області без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інший покладений на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язок, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Суддя ОСОБА_1