Номер провадження: 11-сс/813/1631/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників підозрюваної ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Балта Одеської області, громадянки України, заміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, працюючої на посаді старшого адміністратора «Токіо-Стар», яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої
підозрюваної за ч.2 ст. 270 КК України у кримінальному провадженні №0004375, внесеному до ЄРДР 17.08.2019 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2019 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 18.10.2019 року без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким; а також органом досудового розслідування доведені ризики передбачені ст.177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів осіб які їх подали.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисники підозрюваної в аналогічних апеляційних скаргах просять оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

В апеляційних скаргах зазначають наступне:

- слідчий суддя застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого у кримінальному провадженні, відповідні відомості про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 270 ч. 2 КК України, взагалі не внесені до ЄРДР, належним чином підозра ОСОБА_9 не вручена;

- висунута ОСОБА_9 підозра не обґрунтована, а клопотання слідчого не містить виклад обставин, які підтверджують, що останньою вчинено злочин, передбачений ч.2 ст.270 КК України;

- під час розгляду клопотання слідчого не були встановлені обставини, які б свідчили про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України;

- стороною обвинувачення не було доведено, чому інші більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, на які слідчий посилається у клопотанні, та не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; доводи підозрюваної та її захисників, які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався .

Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали про застосування до підозрюваної ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не в повній мірі дотримався положень вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, ч.1 ст.196 КПК України передбачено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.
В оскаржувані ухвалі слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу, обмежився тим, що фактично переписав текст клопотання слідчого, при цьому не відобразив доводи, вказані в запереченнях сторони захисту, не надав оцінку їх обґрунтованості та жодним чином не вмотивував судове рішення.

Викладені обставини свідчать про те, що оскаржена ухвала слідчого судді не відповідає вимогам статей 196, 370, 372 КПК України, що свідчить про допущення районним судом неповноти судового розгляду.

Зазначена неповнота судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 409, ст. 410 КПК України, є підставою для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу, якою в даному випадку має бути вирішено клопотання слідчого про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи по суті клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_9 10.09.2019 року повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, що відповідно до ч.4 ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що вона, працюючи в період з 2009 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, по 17.08.2019 року старшим адміністратором та будучи фактичним керівником закладу з надання готельних послуг - готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А/3, не забезпечила виконання встановлених законодавством вимог пожежної безпеки у готелі, допустила їх порушення, що призвело 17.08.2019 року до пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей та спричинено загибель людей.

Згідно матеріалів клопотання, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 у 2009 році з метою отримання прибутку створили готельний комплекс з надання населенню готельних послуг під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А.

Надалі, для забезпечення безперебійного функціонування готелю «Токио-Стар» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визначили організаційно-функціональну структуру закладу, чисельність персоналу готелю та встановили його підпорядкованість та повноваження кожного з працівників. При цьому, функції щодо керівництва роботою готелю надавались старшому адміністратору з правом управління ним іншими працівниками готелю: адміністраторами, охоронцями, покоївками, прибиральницями, прачками та іншим персоналом. Однак, належне оформлення трудових відносин з персоналом планами власників готелю було не передбачено.

В свою чергу, старший адміністратор, як фактичний керівник готелю, безпосередньо підпорядковувався власникам готелю «Токио-Стар» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , отримував від них відповідні вказівки та розпорядження щодо роботи готелю, а також звітував перед ними про роботу закладу та передавав їм грошові кошти, отримані від споживачів за надані готельні послуги.

У 2009 році, більш точна дата під час досудового розслідування не встановлена, для здійснення безпосереднього керівництва роботою готелю «Токио-Стар», ОСОБА_11 , перебуваючи у належному йому та ОСОБА_12 приміщенні готелю «Зірка», за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 70, запропонував ОСОБА_9 посаду старшого адміністратора готелю «Токио-Стар» та фактично посаду його керівника, без офіційного працевлаштування. При цьому, ОСОБА_9 , обговоривши всі суттєві умови працевлаштування, зокрема коло функціональних обов`язків, графік роботи, розмір заробітної плати та інше, погодилась на пропозицію ОСОБА_11 та приступила до роботи щодо керівництва готелем «Токио-Стар».

Таким чином, між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у 2009 році укладено усну угоду щодо прийняття останньої на роботу на посаду старшого адміністратора готелю «Токио-Стар» без належного оформлення трудових відносин.

Відповідно до усної домовленості із ОСОБА_11 , до функціональних обов`язків ОСОБА_9 входило підбір, прийняття на роботу та звільнення співробітників, виплата їм заробітної плати та організація і координація їх діяльності, забезпечення працівників готелю бланками документів для надання їх на вимоги постояльців в якості підтвердження оплати за проживання, вирішення різного роду адміністративних та господарських питань, пов`язаних з діяльністю готелю, утому числі пов`язаних із пожежною безпекою закладу, з метою забезпечення цілодобового функціонування закладу, організація ведення обліку проживаючих в готелі осіб, збору грошових коштів за проживання та регулярної передачі вказаних коштів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також іншим, уповноваженим ними особам.

За аналогічними обставинами на роботу в готель «Токио-Стар» з метою забезпечення діяльності закладу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у 2009 році прийняли на посаду головного інженера ОСОБА_13 , а також уповноважили його та ОСОБА_9 на пошук та працевлаштування іншого персоналу готелю.

Разом з тим, надалі діяльність готелю «Токио-Стар», якою через старшого адміністратора готелю ОСОБА_9 керували та яку контролювали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , здійснювалась з грубим порушенням вимог Закону України «Про пожежну безпеку» та Правил пожежної безпеки в Україні, інших нормативних документів у сфері пожежної безпеки, про що зазначеним особам було відомо.

Так, за результатами перевірки готелю «Токио-Стар» 13.05.2011 року Відділенням з питань наглядово-профілактичної діяльності Приморського РВ ОМУ ГУ МНС в Одеській області складено акт № 194 перевірки додержання (виконання) суб`єктом господарювання ВТФ «Галатея» вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, згідно якого встановлено високий ступень ризику об`єкту для безпеки життю та здоров`ю населенню, а також виявлені чисельні порушення нормативних документів у сфері пожежної безпеки.

Крім того, наступного року відповідно до акту від 18.07.2012 року №238 перевірки додержання (виконання) суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері пожежної безпеки та постанови про застосування запобіжних заходів № 142 від 19.07.2012 року, які складено Головним управлінням Держтехногенбезпеки в Одеській області, за результатами позапланової перевірки додержання та виконання вимог пожежної безпеки приміщень готелю «Токио-Стар» ВТФ «Галатея» за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А, за участю старшого адміністратора готелю ОСОБА_9 , установлено, що експлуатація приміщень готелю проводилась з порушенням вимог законодавства у сфері пожежної безпеки.

У зв`язку із встановленими порушеннями Закону України «Про пожежну безпеку» та Правил пожежної безпеки в Україні та інших нормативних документів у сфері пожежної безпеки постановою про застосування запобіжних заходів № 142 від 19.07.2012 року Головного управління Держтехногенбезпеки в Одеській області експлуатацію приміщень готелю «Токио-Стар» ВТФ «Галатея» зупинено.

Однак, власники приміщень, в яких фактично розташовувався готель « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та старший адміністратор ОСОБА_9 з метою отримання прибутку не виконали зазначену постанову Головного управління Держтехногенбезпеки в Одеській області та продовжили експлуатацію нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 для надання готельних послуг громадянам.

Більш того, 18.07.2013 року, після вручення старшому адміністратору готелю «Токио-Стар» ОСОБА_9 посвідчення від 10.07.2013 року №550 на проведення позапланової перевірки дотримання умов виконання постанови про застосування запобіжних заходів від 19.07.2012 року за №142, головний інспектор ВКЗС та АР ГУ ДСНС України в Одеській області ОСОБА_14 був недопущений до фактичного проведення перевірки в приміщення готелю.

Крім того, 06.12.2013 року ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що виявлені порушення нормативних документів у сфері пожежної безпеки не усунуто, з метою подальшого отримання прибутку від експлуатації нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 для незаконного надання готельних послуг, за погодженням із ОСОБА_11 , звернувся як власник приміщень готелю до ГУ ДСНС України із заявою про скасування постанови Головного управління Держтехногенбезпеки в Одеській області про застосування запобіжних заходів №142 від 19.07.2012 року. Підставою для її скасування ОСОБА_12 зазначено, що ним розірвано договір оренди від 01.11.2011 року приміщень готелю за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А, у зв`язку із чим ВТФ «Галатея» у вигляді дочірнього підприємства за вказаною адресою діяльність не здійснює. У зв`язку із надходженням зазначеної заяви ОСОБА_12 , рішенням Головного управління ДСНС України в Одеській області № 601/142/12 від 09.12.2013 року дію постанови про застосування запобіжних заходів №142 від 19.07.2012 року припинено.

Надалі, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прийняли рішення про зміну керівника ВТФ «Галатея» - власника торгівельної марки «Отель «Токио-Стар» та з 25.10.2013 на посаду директора підприємства призначено самого ОСОБА_11 .

Крім того, упродовж 2013-2018 років за рішеннями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з метою унеможливлення фактичного припинення органами ГУ ДСНС в Одеській області незаконної діяльності готелю «Токио-Стар» та перевірки його діяльності з боку контролюючих органів, здійснено низку правочинів, реєстрація (створення) та використання з метою забезпечення діяльності готелю нових суб`єктів господарювання.

Так, з метою прикриття незаконної діяльності готелю «Токи-Стар», приміщення якого експлуатувалися з порушенням вимог Закону України «Про пожежну безпеку» та Правил пожежної безпеки в Україні, інших нормативних документів у сфері пожежної безпеки, за рішенням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 організовано створення окремого суб`єкта підприємницької діяльності, в результаті 11.05.2017 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 . Разом з тим, останній з 30.08.2016 року перебуває на обліку як бездомна особа в КУ «Одеський міський центр обліку бездомних громадян». Після державної реєстрації документи фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 використовувались у діяльності готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », як суб`єкта підприємницької діяльності, який нібито надає готельні послуги.

Крім того, у подальшому, з метою унеможливлення фактичного припинення органами ГУ ДСНС в Одеській області незаконної діяльності готелю, 03.11.2017 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в якості засновників, створено підконтрольну ним громадську організацію «Центр захисту інвалідів», (директор ОСОБА_12 ), яка в свою чергу за рішеннями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стала засновником товариства з обмеженою відповідальністю «Майнічі», (директор ОСОБА_11 ) та товариства з обмеженою відповідальністю «Готель «Паровоз», (директор ОСОБА_12 ).

Крім того, у період з листопада 2017 року по грудень 2018 року право власності на нежитлові приміщення, які використовувались для надання громадянам готельних послуг під торгівельною маркою «Отель «Токио-Стар», переоформлено на ТОВ «Майнічі» в особі директора ОСОБА_11 та ТОВ «Готель «Паровоз» в особі директора ОСОБА_12 . Також, змінено юридичну адресу нежитлових приміщень готелю «Токио-Стар» на адресу: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А/3.

Таким чином, починаючи з листопада 2017 року, точна дата досудовим розслідування не встановлена, експлуатацію нежитлових приміщень готелю «Токио-Стар» за адресою: м. Одеса, вул. Водопроводна, 1А/3, з порушення нормативних документів у сфері пожежної безпеки здійснювали у формі спільної діяльності власники нежитлових приміщень ТОВ «Майнічі» в особі директора ОСОБА_11 та ТОВ «Готель «Паровоз» в особі директора ОСОБА_12 , а для прикриття їх незаконної діяльності використовувались документи ФОП ОСОБА_16 .

Упродовж 2017-2018 років ТОВ «Майнічі» та ТОВ «Готель «Паровоз» за рішенням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на другому поверсі будівлі готелю «Токио-Стар» обладнано номери «з підвищеним комфортом» та з вищою вартістю проживання, яким надано назву «Готель «Паровоз». Такі номери з підвищеним комфортом увійшли до структури готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка була єдиною: поселення осіб в готельні номери на обох поверхах здійснювалось на рецепції готелю «Токио-Стар» на першому поверсі; у документах на поселення вказувалась назва готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; грошові кошти, отримані від мешканців обох поверхів готелю, зберігалися разом та щоденно єдиною сумою передавались уповноваженій для інкасації ОСОБА_11 і ОСОБА_12 особі; мешканці готелю обслуговувались одним і тим же персоналом, а фактичне керівництво здійснювалось старшим адміністратором ОСОБА_9 .

Після зміни власників нежитлових приміщень готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та до 17.08.2019 року старший адміністратор готелю ОСОБА_9 , робочий кабінет якої знаходився на першому поверсі будівлі, продовжила керувати діяльністю готелю. При цьому трудові відносини між ОСОБА_9 , іншими працівниками готелю та фактичним роботодавцем ОСОБА_11 залишились без належного оформлення відповідно до вимог КЗпПУ.

Разом з тим, згідно затвердженої ОСОБА_11 та ОСОБА_12 організаційної структури готелю, у підпорядкуванні старшого адміністратора ОСОБА_9 знаходились адміністратори: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 охоронець ОСОБА_21 , сантехник ОСОБА_22 , пральниця ОСОБА_23 , прибиральниці ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , покоївка ОСОБА_26 , інженер ОСОБА_13 , інші працівники готелю, які сприймали ОСОБА_9 як свого керівника та беззаперечно виконували її вказівки, були прийняті нею на роботу та отримували від неї заробітну плату.

В свою чергу старший адміністратор ОСОБА_9 після зміни власників приміщень, продовжила підпорядкуватися ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які отримували прибуток від діяльності готелю «Токио-Стар» та розпоряджалися ним на свій власний розсуд.

Та подальша експлуатація приміщень готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », після формальної зміни власників, фактично знову здійснювалась його власниками ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та призначеним ним старшим адміністратором ОСОБА_9 з грубим порушенням вимог Закону України «Про пожежну безпеку» та Правил пожежної безпеки в Україні, інших нормативних документів у сфері пожежної безпеки.

Надалі, на підставі річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної служби України з надзвичайних ситуацій на 2019 рік від 30.11.2018 року № 692, 6 державним пожежно-рятувальним загоном ГУ ДСНС в Одеській області 24.05.2019 року за № 16/138-252/02 повідомлено ВТФ «Галатея» про здійснення у період з 20.06.2019 року по 04.07.2019 року планової перевірки додержання (виконання) вимог нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки.

Під час виїзду 02.07.2019 року на перевірку фахівця 6 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС в Одеській області складено акт про неможливість проведення планової перевірки у зв`язку з припиненням здійснення господарської діяльності ВТФ «Галатея» за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна 1А, та здійсненням діяльності за цією адресою ФОП ОСОБА_16 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) готель «Токио-Стар».

Приблизно на початку липня 2019 року, точно час досудовим розслідуванням не встановлено, у приміщенні пральні готелю «Токио-Стар», яка обслуговувала готель «Токио-Стар», готель « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та готель « ІНФОРМАЦІЯ_4 », почали спрацьовувати автомати захисту електрообладнання та плавитись розетки. Такі порушення в роботі електрообладнання продовжились протягом липня 2019, про що персоналом готелю повідомлено старшого адміністратора ОСОБА_9 .

Разом з тим, ОСОБА_9 , будучи старшим адміністратором готелю, заходи щодо належного ремонту електрообладнання та електромережі, встановлення причини поломки та її усунення не вжила.

Натомість, доручення заміни розеток у пральній кімнаті надано підлеглому ОСОБА_9 сантехнику ОСОБА_22 , який не мав належної освіти та спеціальних знань в області електрообладнання, однак провів ремонтно-монтажні роботи в електромережі.

Надалі, 17.08.2019 року приблизно о 01.20 год. у приміщенні готелю «Токио-Стар» за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А/3, сталася пожежа, в результаті якої загинуло 9 осіб. Крім того, під час пожежі отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості 10 осіб.

Попередньо установлено, що пожежа виникла у приміщенні пральної кімнати, розташованій на другому поверсі готелю, за адресою: АДРЕСА_3 , та її причинами стало грубе порушення правил пожежної безпеки з боку старшого адміністратора керівника готелю «Токио-Стар» ОСОБА_9 , а також директорів та кінцевих бенефіціарів юридичних осіб - співвласників приміщення готелю - ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та інших осіб, які організували та фактично здійснювали підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку від надання громадянам готельних послуг у вказаному готельному комплексі.

Зокрема, крім виявлених під час перевірок порушень вимог пожежної безпеки, старшим адміністратором ОСОБА_9 , а також ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , як фактичними власниками приміщень готелю, у порушення ст.55 Кодексу цивільного захисту України та п.п. 1, 2, 15, 16, 20 Розділу ІІ, п.п. 2.2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 року за №1417, не визначено посадових осіб щодо забезпечення пожежної безпеки, не призначено відповідальних осіб за пожежну безпеку окремих будівель споруд, приміщень, дільниць, а також утримання й експлуатацію засобів пожежного захисту, не забезпечено проведення з усіма працівникам при прийнятті на роботу інструктажів з питань пожежної безпеки, не забезпечено приміщення готелю засобами протипожежного захисту у справному стані, не встановлено в готелі належним чином протипожежний режим; не розроблено інструкції про заходи пожежної безпеки для кожного приміщення об`єкту та не доведено їх до відома співробітників; не розроблено та не доведено до відома працівників охорони інструкцію щодо контролю за додержанням протипожежного режиму, огляду території і приміщень, порядку дій в разі виявлення пожежі; під час прийому на роботу, та в процесі роботи працівників, протипожежні інструктажі не проведено та допущено до роботи осіб, які не пройшли такі інструктажі та перевірку знань з питань пожежної безпеки.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.55 Кодексу цивільного захисту України, діяльність із забезпечення пожежної безпеки є складовою виробничої та іншої діяльності посадових осіб і працівників підприємств, установ, організацій та, згідно з ч.3 ст.55 цього ж Кодексу, забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.

У відповідності до розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 року за №1417, діяльність із забезпечення пожежної безпеки є складовою виробничої та іншої діяльності посадових осіб і працівників підприємств та об`єктів. Вказаними Правилами передбачено, що на кожному об`єкті відповідним документом (наказом, інструкцією тощо) повинен бути встановлений протипожежний режим; працівники об`єкта мають бути ознайомлені з цими вимогами на інструктажах або під час проходження пожежно-технічного мінімуму; для кожного приміщення об`єкта мають бути розроблені та затверджені керівником об`єкта або уповноваженою ним посадовою особою інструкції про заходи пожежної безпеки. Ці інструкції мають вивчатися під час проведення протипожежних інструктажів, проходження навчання за програмою пожежно-технічного мінімуму, а також в системі виробничого навчання і вивішуватися на видимих місцях.

Окрім того, відповідно до вказаних Правил, для працівників охорони (сторожів, вахтерів, вартових) повинно бути розроблено інструкцію, в якій необхідно визначити їхні обов`язки щодо контролю за додержанням протипожежного режиму, огляду території і приміщень, порядок дій в разі виявлення пожежі, спрацювання систем протипожежного захисту, а також указати, хто з посадових осіб об`єкта має бути викликаний у нічний час у разі пожежі. Усі працівники при прийнятті на роботу на робочому місці повинні проходити інструктажі з питань пожежної безпеки. Приступати до роботи особам, які не пройшли навчання, протипожежного інструктажу і перевірки знань з питань пожежної безпеки, забороняється. Також, відповідно до п.7 ч.2 ст.21 Кодексу цивільного захисту України громадяни України зобов`язані виконувати правила пожежної безпеки.

Окрім того, відповідно п.5.1 розділу VІ Правил пожежної безпеки в Україні, усі громадяни, котрі прибувають до будинків для тимчасового проживання людей (готелі, гуртожитки, мотелі, кемпінги, санаторії, будинки та бази відпочинку, профілакторії), повинні бути ознайомлені адміністрацією з основними вимогами пожежної безпеки (під розпис). У житлових номерах, кімнатах будинків для тимчасового проживання людей мають бути вивішені на видимих місцях: план евакуації з відповідного поверху із зазначенням даного номера, кімнати, евакуаційних виходів та шляхів руху до них, місць розміщення первинних засобів пожежогасіння та ручних пожежних сповіщувачів, а також необхідний пояснювальний текст і пам`ятка про дії на випадок виникнення пожежі стисла пам`ятка для мешканців про правила пожежної безпеки.

Пунктом 5.5. Розділу VІ Правил передбачено, що у закладах соціального захисту населення (школи-інтернати, будинки для людей похилого віку та інвалідів, дитячі будинки), а також у готелях, кемпінгах, турбазах, санаторіях, будинках відпочинку, дитячих таборах відпочинку та інших подібних об`єктах повинно бути організовано цілодобове чергування обслуговуючого персоналу. Черговий зобов`язаний мати при собі комплект ключів від дверей евакуаційних виходів, електричний ліхтар, знати порядок виклику підрозділів Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту та дій у разі виникнення пожежі.

Крім того, відповідно до п.5.6. Розділу VІ Правил, черговий персонал готелів та готельних комплексів з кількістю місць для проживання 50 осіб і більше, а також мешканці цих об`єктів мають бути забезпечені засобами індивідуального захисту органів дихання для саморятування людей під час пожежі для організації евакуації людей у разі виникнення пожежі.

Однак, у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_3 , керівництво яким здійснювала старший адміністратор ОСОБА_9 , зазначені вимоги протипожежної безпеки були порушені.

Таким чином, ОСОБА_9 , працюючи в період з 2009 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, по 17.08.2019 року старшим адміністратором та будучи фактичним керівником закладу з надання готельних послуг - готелю «Токио-Стар», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А/3, не забезпечила виконання встановлених законодавством вимог пожежної безпеки у готелі, допустила їх порушення, що призвело 17.08.2019 року до пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей та спричинено загибель людей.

У зв`язку з викладеним, на думку апеляційного суду, є обґрунтованою підозра в частині того, що ОСОБА_9 , будучи відповідальною особою за діяльність суб`єкту господарювання готелю «Токіо Стар», не забезпечила виконання встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що призвело до вказаних наслідків.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами, зокрема:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004375 від 17.08.2019 року відповідно до якого, 17.08.2019 року до чергової частини Приморського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102» про те, що за адресою: м.Одеса, вул.Водопровідна, буд.1/1 (готель «Токіо-Стар») внаслідок порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки виникла пожежа, яка спричинила загибель людей (т.1, а.с.15-16);

- лікарськими свідоцтвами про смерть загиблих в готелі «Токио Стар», у яких зазначена причина смерті продуктами горіння під час пожежі 17.08.2019 року у готелі «Токио-Стар» у м. Одесі (т.1, а.с. 32-38);

- актом відділення з питань наглядово-профілактичної діяльності Приморського РВ ОМУ ГУ МНС в Одеській області від 13.05.2011 року № 194 перевірки додержання (виконання) суб`єктом господарювання ВТФ «Галатея» вимог законодавства у сфері пожежної безпеки в готелі «Токио-Стар» (т.1, а.с.290-292);

- актом від 18.07.2012 року № 238 перевірки додержання (виконання) суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері пожежної безпеки та постановою про застосування запобіжних заходів № 142 від 19.07.2012, які складено Головним управлінням Держтехногенбезпеки в Одеській області, за результатами позапланової перевірки додерження та виконання вимог пожежної безпеки приміщень готелю «Токио-Стар» ВТФ «Галатея» за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А, за участю старшого адміністратора готелю ОСОБА_9 (т.1, а.с.298 308);

- інформацією з Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Готель «Паровоз», ТОВ «Майнічі», ГО «Центр захисту інвалідів», ВТФ «Галатея» ДП, інформацією щодо власника торгівельної марки «Отель «Токио-Стар», листом КУ «ОМЦОБГ» від 19.08.2019 № 98, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ТОВ «Готель «Паровоз» (т.1, а.с. 189-196, 199-221),

- документами щодо перевірки готелю «Токио-Стар» у травні 2019 року 6-м державним пожежно-рятувальним загоном ГУДСУЗНС в Одеській області (т.1, а.с.293-296);

- актом № 194 перевірки додержання (виконання) суб`єктом господарювання ВТФ «Галатея» готелю «Токио-Стар» вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, згідно якого встановлено високий ступень ризику об`єкту для безпеки життю та здоров`ю населенню, а також виявлені чисельні порушення нормативних документів у сфері пожежної безпекиперевірки готелю «Токио-Стар» (т.1 а.с.290-292);

- актом №238 перевірки додержання (виконання) суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, який складено Головним управлінням Держтехногенбезпеки в Одеській області за результатами позапланової перевірки додержання та виконання вимог пожежної безпеки приміщень готелю «Токио-Стар» ВТФ «Галатея» за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А, за участю старшого адміністратора готелю ОСОБА_9 , яким установлено, що експлуатація приміщень готелю проводилась з порушенням вимог законодавства у сфері пожежної безпеки (т.1 а.с.298-301);

- постановою про застосування запобіжних заходів №142 від 19.07.2012 року Головного управління Держтехногенбезпеки в Одеській області, якою експлуатацію приміщень готелю «Токио-Стар» ВТФ «Галатея» зупинено (т.1 а.с.302-304);

- договором № 22362-Н від 02.01.2019 року про надання послуг централізованого пожежного спостереження системи пожежної сигналізації, укладений між ТОВ «Амитрин» та ПП «Пульсар-2013», у якому ОСОБА_9 зазначена як відповідальна особа (т.1, а.с.287-289);

-протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що працює в готелі «Токіо Стар» на посаді адміністратора протягом 6 місяців, на роботу її приймала ОСОБА_9 , яка була керівником всього персоналу готелю та здійснювала виплату заробітної плати. Крім того пояснила, що за весь час її роботи інструктажі по техніці безпеки та пожарної безпеки жодного разу не проводились (т.1, а.с.80-94);

- протоколами допиту свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_24 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , які надали аналогічні покази (т.1, а.с.69-166);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що працює в готелі «Токіо Стар» на посаді адміністратора протягом 4 місяців, плани евакуації в готелі вона не бачила, де саме знаходяться в готелі засоби пожежогасіння вона не пам`ятає, система пожежної сигналізації в готелі є, однак вона неодноразово помилково спрацьовувала, та навіть бувало по декілька разів на день. На скільки їй відомо ніхто не займався проблемою з пожежною сигналізацією. Більш того, пожежна сигналізація під час пожежі 17 серпня 2019 року спрацювала не в момент виникнення диму, а безпосередньо після займання будівлі, а саме приблизно через 5 хвилин, коли всім стало відомо про пожежу. В ніч, коли сталась пожежа приблизно о 01 год. 00 хв. до неї підійшли два мешканця готелю з номеру, розташованого на другому поверсі, та повідомили, що в них в номері утворився дим. Після чого, охоронець готелю ОСОБА_31 пішов подивитися що трапилось. Охоронець готелю перевірив та попросив знайти прачку ОСОБА_32 , яка появилась та відкрила двері пральні, де побачили полум`я. Та лише після цього охоронець ОСОБА_33 викликав МЧС. Також, свідок ОСОБА_18 повідомила, що ніхто з керівників готелю не проводив з нею інструктаж щодо порядку евакуації осіб при пожежі. Свідку не відомо, хто саме відповідає за протипожежну безпеку та евакуацію осіб. Також, в готелі останній час були перебої з електропостачанням - живлення зникало на 10-15 хвилин. Ніхто цю проблему не вирішував, хоча свідок повідомляв про це керуючій готелю ОСОБА_9 . Евакуація мешканців готелю відбувалась протягом не менше 30 хв., так як багато номерів було зачинено, та чи мешкали там люди охоронці не знали, так як в готелі не ведеться облік відвідувачів (т.1, а.с.167-170).

- протоколом огляду від 17.08.2019 року, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон охоронця готелю «Токио-Стар» ОСОБА_30 , та встановлено, що 17.08.2019 о 01 год. 31 хв. здійснено вихідний дзвінок на телефон адміністратора готелю ОСОБА_18 тривалістю 9 секунд, 01 год. 32 хв. здійснено дзвінок на номер «101» тривалістю 53 сек., о 01 год. 56 хв. здійснено дзвінок на телефон «102» тривалістю 11 хв. 12 сек. та о 01 год. 47 хв. здійснено дзвінок на телефон керуючої справами готелю ОСОБА_34 (т.1, а.с.129).

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй злочину. Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування підозра ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.270 КК України є обґрунтованою, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_9 , обіймаючи посаду старшого адміністратора та будучи фактичним керівником закладу з надання готельних послуг - готелю «Токио-Стар», мала забезпечувати виконання встановлених законодавством вимог пожежної безпеки у готелі.

Так, положеннями ч.1 ст.55 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що діяльність із забезпечення пожежної безпеки є складовою виробничої та іншої діяльності посадових осіб і працівників підприємств, установ та організацій.

Згідно з ч.3 цієї ж норми права забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не була офіційно працевлаштована, працюючи на посаді старшого адміністратора готелю «Токио-Стар» вона не відповідала за технічний стан приміщення готелю та, не маючи відповідної технічної освіти, не відповідала за протипожежну безпеку підприємства, оскільки це спростовується наданими апеляційному суду доказами, а також поясненнями ОСОБА_35 , наданими в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_9 зазначила, що вона була офіційно працевлаштована на посаді старшого адміністратора готелю «Токио-Стар» з 2009 року до 2014 року. Потім, у зв`язку з вагітністю, була звільнена, проте продовжувала працювати та виконувати обов`язки не повний робочий день. Також ОСОБА_9 підтвердила, що була обізнана про перевірки працівниками пожежної безпеки та про порушення правил пожежної безпеки, та отримував відповідні приписи контролюючого органу. Підозрювана вказала, що її обов`язки, як старшого адміністратора, були регламентовані усною домовленістю з керівниками готелю.

В судовому засіданні було оглянуто оригінал посадової інструкції завідувача корпусу готелю ДП «Галатая» затвердженої 01.09.2009 року, відповідно якої саме ОСОБА_9 повинна контролювати наявність та справність табельних протипожежних засобів, дотримання працівниками та особами, які проживають у готелі, правил протипожежного захисту.

На переконання апеляційного суду та обставина, що вказана посадова інструкція затверджена директором ДП «Галатая», не спростовує того, що на ОСОБА_9 булипокладені обов`язки контролювати наявність та справність табельних протипожежних засобів, дотримання працівниками та особами, які проживають у готелі, правил протипожежного захисту, під час господарської діяльності готельного комплексу «Токіо Стар», оскільки, як встановлено органом досудового слідства та не спростовано стороною захисту, юридичні особи ВТФ «Галатая», ТОВ «Майнічі», ТОВ «Готель Паравоз» та ГО «Центр захисту інвалідів» є пов`язаним юридичними особами, створеними ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою оптимізації керування господарською діяльністю готелю «Токіо Стар».

Вказане також підтверджується і наданою захисником підозрюваної копією трудової книжки серії НОМЕР_2 , згідно якої ОСОБА_9 01.02.2010 року прийнята на посаду адміністратора готелю «Токіо Стар» та станом на час розгляду справи не звільнена.

Крім того, в судовому засіданні підозрювана визнала, що не переривала трудової діяльності в якості старшого адміністратора готелю, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А.

При цьому, як вже було зазначено, доказом того, що старший адміністратор готелю «Токио-Стар» ОСОБА_9 була обізнана про порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки є акт від 13.05.2011 року №194 (т.1, а.с.290-292) та акт від 18.07.2012 року №238 перевірки додержання (виконання) суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері пожежної безпеки та постановою про застосування запобіжних заходів № 142 від 19.07.2012 року, які складено Головним управлінням Держтехногенбезпеки в Одеській області, за результатами позапланової перевірки додерження та виконання вимог пожежної безпеки приміщень готелю «Токио-Стар» ВТФ «Галатея» за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1А, за участю старшого адміністратора готелю ОСОБА_9 (т.1, а.с.298 308).

Таким чином, з огляду на посадову інструкцію ОСОБА_9 , пояснення підозрюваної про те, що її посадові обов`язки були обумовлені усною домовленістю з керівництвом готелю, те, що акти перевірок щодо пожежної безпеки були складені та отримані за участю ОСОБА_9 , дають апеляційному суду підстави зробити висновок, що підозрювана була відповідальною особою за належне дотримання Правил пожежної безпеки в Україні, про те їх не дотримувалась.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання сторони захисту на скріншоти, здійснені з електронної пошти, що належать ОСОБА_9 та фотознімки листування у месенджері Telegram, як на доказ того, що ОСОБА_9 не відповідала за протипожежну безпеку підприємства, оскільки вказані докази жодним чином не спростовують встановлених апеляційним судом обставин.

Захисник надав апеляційному суду копію підозри ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, як доказ невинуватості ОСОБА_9 в інкримінованому правопорушенні. Однак, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_13 , не виключає винуватості ОСОБА_9 . До того ж, згідно змісту повідомлення про підозру ОСОБА_13 від 19.09.2019 року, ОСОБА_13 та ОСОБА_36 разом відповідали за дотримання в готелі встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, а тому вказані доводи сторони захисту є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні через невручення підозри, з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів провадження, 10.09.2019 року у зв`язку із наявністю достатніх доказів для повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004375 від 17.08.2019 року, слідчим слідчої групи СУ ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_10 , складено повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області молодшим радником юстиції ОСОБА_6 (т.1, а.с.318-334).

Згідно з ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 КПК України, відповідно до норм якої письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Отже, у разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (глава 11 КПК України, ст.ст. 135, 136), тобто шляхом надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою (ч.1 ст.135 КПК); у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання, повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК).

Згідно рапорту слідчого слідчої групи СУ ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 (т.1, а.с.336) слідчий з метою вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 , 10.09.2019 року здійснив виїзд за місцем проживання останньої, а саме за адресою: АДРЕСА_1 та встановив відсутність ОСОБА_9 за місцем мешкання. В подальшому було здійснено дзвінок на номер мобільного телефону, яким користується ОСОБА_9 та в ході телефонної розмови з останньою вона повідомила, що відмовляється вказати адресу, за якою знаходиться та не знає, о котрій годині точно буде вдома, всіляко уникала зустрічі зі співробітниками поліції. Також ОСОБА_9 було вручені повістки про виклик до слідчого 06.09.2019 року, 09.09.2019 року та 10.09.2019 року, для проведення слідчих дій з нею, але на вказані дати вона не з`явилась, посилаючись на відсутність її адвоката у м.Одесі, без якого вона не бажає брати участь у будь-яких слідчих діях. Слідчий зазначив, що повноваження адвоката ОСОБА_9 в матеріалах кримінального провадження ніяким чином не підтверджено та анкетні данні його невідомі.

Підозрювана у судовому засіданні апеляційного суду підтвердила зазначені обставини.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_9 ухилялась від явки до органу досудового розслідування.

У зв`язку із ухиленням ОСОБА_9 від явки до органу досудового розслідування 10.09.2019 року повідомлення про підозру ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 270 КК України вручено її чоловіку ОСОБА_37 , що підтверджується його підписом на останньому аркуші цього повідомлення (т.1, а.с.334).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 вручено у відповідності до вимог ст.ст.135, 276, 278 КПК України.

Вищевикладені обставини вручення повідомлення про підозру підтверджуються показами її чоловіка ОСОБА_38 (т.1, а.с.337-339).

11.09.2019 року за результатами розгляду клопотання слідчого, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надано дозвіл на затримання ОСОБА_9 з метою приводу останньої для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

12.09.2019 року співробітниками Національної поліції України ОСОБА_9 затримано на підставі вищезазначеної ухвали суду за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей та загибель людей, майнову шкоду в особливо великому розмірі, інші тяжкі наслідки..

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчим не були порушені вимоги статей 276 278 КПК України, а тому твердження сторони захисту про те, що слідчий суддя застосував запобіжний захід до особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні, є безпідставним.

Також апеляційний суд відхиляє посилання сторони захисту на те, що відповідні відомості про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 270 ч. 2 КК України, не внесені до ЄРДР, оскільки це спростовується Витягом з ЄРДР (т.1, а.с15-16).

Апеляційний суд вважає, що сторона обвинувачення під час апеляційного розгляду довела, що на даному етапі досудового розслідування існують ризики передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, за вчинення якого, у разі доведеності вини підозрюваної, їй може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Твердження захисників, про те що підозрювана співпрацювала зі слідством та приходила на допити спростовуються наступним.

Як вже була зазначено апеляційним судом, під час досудового розслідування ОСОБА_9 ухилялась від явки за викликами до слідчого (т.1, а.с.335, 336). При цьому апеляційний суд відхиляє пояснення сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_9 не з`являлась до слідчого з підстав зайнятості її захисника, оскільки повноваження адвоката ОСОБА_9 в матеріалах кримінального провадження не підтверджено, що підтвердила в судовому засіданні підозрювана.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що перебуваючи на свободі підозрювана ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду.

Крім того, враховуючи те, що більшість свідків у даному кримінальному провадженні є працівниками готелю «Токіо Стар», які знаходяться у підпорядкуванні ОСОБА_9 , отримують заробітну платню та матеріальне заохочення від неї, а тому залежні від підозрюваної, апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, вона може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні шляхом здійснення впливу на свідків.

Також апеляційний суд звертає увагу на таке.

В ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції підозрювана вказувала, що посадової інструкції не існувало та вона її не підписувала. Разом з цим в судовому засіданні встановлено існування посадової інструкції підозрюваної, в якій зазначено про її відповідальність за протипожежну безпеку та міститься її підпис.

В судовому засіданні підозрювана надавала суперечливі покази щодо наявності, або відсутності у неї трудової книжки. При цьому зазначила, що в її обов`язки входило працевлаштування робітників готелю. В подальшому судом встановлено, що у порушенні трудового законодавства трудова книжка підозрюваної знаходилась не за місцем роботи, а вдома у підозрюваної.

Вказані обставини дають підстави апеляційному суду зробити висновок, що підозрювана, яка займалася управлінням готельного закладу, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Твердження захисників, що в разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, будуть порушені права дітей підозрюваної, є необґрунтованими оскільки достовірно встановлено, що діти знаходяться під опікою їх батька,(чоловіка ОСОБА_9 ).

Доводи апеляційної скарги, що у ОСОБА_9 відсутній паспорт для виїзду закордон, не спростовують висновків, заявлених у клопотанні, щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КПК України, які знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.

Апеляційний суд враховує доводи сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_9 не судима, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, на утриманні двоє малолітніх дітей, одружена. Однак, з огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_9 , зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, які були встановлені під час апеляційного розгляду.

При цьому обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, керуючись п.2 ч.4 ст.183 КПК України апеляційний суд при застосуванні до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, в якості альтернативного запобіжного заходу, оскільки інкримінований ОСОБА_9 злочин призвів до загибелі дев`яти людей.

З тих же причин апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді передачі підозрюваного ОСОБА_9 під особисту поруку не зможе запобігти встановленим під час апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання ОСОБА_39 та ОСОБА_40 не підлягають задоволенню.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, знищенню документів, перешкоджання кримінальному провадженню, а також дані про особу підозрюваної, на переконання апеляційного суду, прокурором було доведено те, що обрання підозрюваної ОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

З огляду на вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого необхідно задовольнити частково, застосувати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 180, 183, 193, 194, 309, 370, 404, 405, 407, 409,410, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисників підозрюваної ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.
У задоволені клопотань ОСОБА_41 та ОСОБА_42 про передачу підозрюваної ОСОБА_9 під особисту поруку - відмовити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та застосовано відносно ОСОБА_9 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України у кримінальному провадженні № 0004375, внесеному до ЄРДР 17.08.2019 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 18.10.2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування до ОСОБА_9 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України у кримінальному провадженні № 0004375, внесеному до ЄРДР 17.08.2019 року, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб, без визначення розміру застави задовольнити частково.
Застосувати відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, з утриманням її в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 18.10.2019 року включно, тобто в межах строку досудового розслідування.
Копію ухвали направити для виконання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4