Справа № 559/924/19
номер провадження 1-кп/558/93/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000300 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Гірник, Донецької області, тимчасово зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, не одруженої, не працюючої, раніше судимої:

- 26 травня 1999 року Новоградським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) до одного року шести місяців позбавлення волі;

- 25 грудня 2001 року Калінінським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року) до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 19 квітня 2007 року Київським районним судом м. Донецьк за ч. 1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі;

- 30 вересня 2013 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі, із звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік шість місяців;

- 13 березня 2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 309 КК України до двох років одного місяця позбавлення волі;

- 8 лютого 2016 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі - покарання відбуте 1 лютого 2018 року;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , захисник обвинуваченої ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8 , обвинувачена ОСОБА_3 , суд, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимою та судимість якої не знята та не погашена у встановленому порядку, на шлях виправлення не стала та 28 березня 2019 року приблизно о 06 годині 30 хвилин, перебуваючи в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись корисливим мотивом, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, вирішила викрасти грошові кошти ОСОБА_6 , які знаходились в одній з кімнат будинку. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 під приводом догляду за ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку останнього, приблизно о 07 годині 30 хвилин 28 березня 2019 року, спостерігаючи за діями потерпілого, побачила місце зберігання останнім грошових коштів у будинку та зайшла до кімнати, в якій зберігалися грошові кошти ОСОБА_6 , де скориставшись відсутністю нагляду за її поведінкою потерпілого чи інших осіб, таємно, умисно, повторно викрала з-під матрацу ліжка, належні ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 9000 гривень, після чого залишила його будинок, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на вищевказану суму.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Зазначену кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_3 , суд вважає вірною.

Під час судового розгляду кримінального провадження, до суду надано угоду про примирення, укладену 6 вересня 2019 року між потерпілим ОСОБА_6 і обвинуваченою ОСОБА_3 .

Згідно угоди про примирення від 6 вересня 2019 року, укладеної між потерпілим ОСОБА_6 і обвинуваченою ОСОБА_3 , ОСОБА_3 повністю визнала свою винуватість у вчиненому злочині; обвинувачена та потерпілий примирилися між собою; потерпілий будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої не має; сторони за угодою стверджують, що матеріальна шкода в сумі 9000 гривень відшкодована потерпілому; сторони за угодою погодили призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк шість місяців.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

За таких обставин, суд розглянув судове провадження відповідно до положень ст.ст. 473, 474 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Ч. 1 ст. 475 КПК України визначає, що якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_3 визнала себе винуватою, згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_3 пояснила, що цілком розуміє положення ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки затвердження судом угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засіданння не з`явився.

Від потерпілого ОСОБА_6 надійшла до суду заява в якій він зазначив, що укладення ним угоди є добровільним, він цілком розуміє наслідки затвердження судом угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України та просить справу розглянути без його участі. У своїй заяві потерпілий ОСОБА_6 підтвердив також те, що завдану шкоду йому було відшкодовано, будь-яких претензій до обвинуваченої немає, наполягає на затвердженні угоди.

В судовому засіданні 11 вересня 2019 року, при вирішенні угоди, було відтворено відеозапис звернення потерпілого ОСОБА_6 до суду (звукозапис судового засідання від 11 вересня 2019 року), у якому потерпілий повідомляв, що угода про примирення з обвинуваченою ОСОБА_3 була ним укладена у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченою йому завданої шкоди; він примирився з обвинуваченою, будь-яких претензій до неї не має та ними узгоджене призначення покарання обвинуваченій у виді арешту на строк шість місяців. Крім того, потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що укладення ним угоди було добровільним.

Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 пояснив, що угода про примирення відповідає вимогам чинного законодавства, укладена сторонами добровільно, а тому просив затвердити таку угоду.

Під час судового розгляду кримінального провадження сторони угоди підтвердили те, що не заперечують фактичних обставин події; укладення ними угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 визнала себе винуватою у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 185 КК України, просила затвердити угоду про примирення.

Прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вважали, що укладення угоди про примирення, між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_3 , відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, суд не вбачає необхідності витребувати додаткові документи чи викликати в судове засідання інших осіб для допиту з метою з`ясування добровільності укладення угоди сторонами. Суд об`єктивно вважає, що угода між сторонами є добровільною.

Дослідивши зміст угоди, суд вважає, що її умови відповідають вимогам ст. 471 КПК України. Кримінальному правопорушенню надана правильна правова кваліфікація, за якою допускається укладання угоди про примирення відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися. З огляду на особу обвинуваченої та взяті нею на себе за угодою зобов`язання, очевидної неможливості їх виконання не встановлено.

Судом встановлено, що сторони за угодою про примирення погодили призначення покарання з урахуванням положень ст.ст. 65-67, 185 КК України.

Підстави для відмови в затвердженні наданої суду угоди, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 є щире каяття у вчиненні злочину.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 є вчинення злочину, щодо особи похилого віку та вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення.

Цивільний позов не заявлено.

Судом встановлено, що процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні № 0000300, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За таких обставин, угоду про примирення належить затвердити, а обвинувачену ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами за угодою про примирення покарання.

Під час досудового розслідування кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд приходить до висновку, що на час до набрання вироком законної сили запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_3 необхідно залишити попередній тримання під вартою на строк, що не перевищує призначеного їй покарання.

Керуючись ст.ст. 100, 392-395, 468, 469, 471, 474, 475 КПК України, ст.ст. 12, 185 КК України, суд, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про примирення від 6 вересня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000300, що укладена між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди про примирення від 6 вересня 2019 року покарання, у виді арешту на строк 6 (Шість) місяців.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_3 з 14 години 00 хвилин 28 березня 2019 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк призначеного покарання строк її перебування під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Запобіжний захід тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_3 залишити без змін на строк до 14 години 00 хвилин 28 вересня 2019 року.

Речові докази:
- картки «Приватбанку» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , картки «Ощадбанку» № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , картку «Монобанку» № НОМЕР_5 , візитку кваліфікованої допомоги нарко та алко залежним із зазначеним номером картки банку № НОМЕР_6 , що передані на зберігання у кімнату речових доказів Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, повернути власнику;

- грошові кошти в сумі 1261 гривні та 4100 гривень, що передані на зберігання власнику ОСОБА_6 , залишити у його власності.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1 .