КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

26 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0002270 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 2019 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Буча Київської області, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
та обвинуваченої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 16.11.2018, приблизно о 18 год. 00 хв. (точний час не встановлено), перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння, умисно, реалізуючи свій злочинний умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та бажаючи їх настання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не маючи будь-яких підстав для вжиття заходів необхідної оборони, з мотивів помсти за словесні образи, взяла зі столу кухонної кімнати ніж, після чого, тримаючи ніж в правій руці підійшла до ОСОБА_8 , який знаходився в лежачому положенні на правому боці на підлозі в коридорі вказаної квартири, та нанесла два удари лезом ножа в область стегна лівої ноги ОСОБА_8 , чим спричинила йому тілесне ушкодження у виді колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням магістральних судин та розвитком гострої крововтрати, яке відносить ся до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Після цього з місця події пішла.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 17.11.2018, приблизно о 02 год. 00 хв. (точний час не встановлено), ОСОБА_8 помер у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Своїми діями ОСОБА_5 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з зазначеним судом рішенням, захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 2019 року змінити у бік пом`якшення та звільнити її від відбування покарання з випробуванням.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, захисник зазначає про те, що засуджена ОСОБА_5 вважає, що вирок Ірпінського міського суду Київської області необхідно змінити, призначивши більш м`яке покарання, оскільки суд першої інстанції під час судового провадження та постановлення вироку допустив однобічність судового слідства, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої, яке хоча і не виходить за межі встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, але за своїм розміром явно є несправедливим, внаслідок суворості.

На думку апелянта, на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість підсудної, наявності пом`якшуючих обставин покарання, достатнім у даному випадку було б покарання без позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України.

Звертає увагу захисник на те, що ОСОБА_5 є інвалідом ІІІ-групи довічно, має онкологічне захворювання, не судима, а саме не є суспільно небезпечною особою, кається у скоєному, визнала свою провину у повному обсязі та співпрацювала із слідством та судом, у зв`язку з чим, як вважає апелянт, призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років можливо змінити, на підставі ст. 69 та ст. 75 КК України, у бік пом`якшення та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що судом не було взято до уваги того, що ініціатором конфлікту був сам потерпілий, який не одноразово знущався над обвинуваченою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки учасниками судового провадження, у тому числі обвинуваченою, ці обставини не оспорювались.

Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги, а саме в частині призначеного обвинуваченій покарання.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 міру покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував тяжкість скоєного нею злочину, особу винної, а саме: те, що вона характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не заміжня, не працює, є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, хворіє на онкологічне захворювання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнав визнання своєї вини у скоєнні злочину, щире каяття, наявність інвалідності та онкологічного захворювання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, суд визнав скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції визнав, що виправлення обвинуваченої не можливе без ізоляції її від суспільства, але обрав мінімальне за розміром покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки вважав таке покарання справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових злочинів.
При цьому, суд першої інстанції не знайшов підстав для призначення ОСОБА_5 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки, як зазначив суд у своєму вироку, згідно зі ст. 69 цього Кодексу, таке покарання можливе за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступить тяжкості вчиненого злочину. Однак, хоча судом і встановлено декілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, вони, на думку суду, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції не знайшов також підстав для задоволення клопотання захисника про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки, відповідно до ст. 75 КК України, це можливо лише у разі призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Незважаючи на наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для призначення обвинуваченій більш мякого покарання, ніж передбачено законом, з огляду не таке.
Дійсно, як передбачено ч. 1 ст. 69 КК України, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, в даному випадку встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Тобто, виходячи з вимог наведеної вище норми закону, мотивуючи своє рішення про неможливість призначення ОСОБА_5 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції повинен був врахувати всі умови, передбачені ч. 1 ст. 69 цього Кодексу для застосування такого покарання, в тому числі дані про особу винної.
Між тим, як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції цього не зробив, хоча саме дані про особу винної, які наведені у вироку, з урахуванням декількох обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання, а також формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, дозволяли і дозволяють, зокрема суду апеляційної інстанції, зробити висновок не тільки про те, що в сукупності вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а й про те, що передбачена законом мета покарання по відношенню до обвинуваченої ОСОБА_5 може бути досягнута при призначенні їй більш мякого покарання, ніж передбачено законом.

У зв`язку з вищенаведеним, на підставі ст. 69 КК України, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_5 покарання, шляхом призначення їй більш мякого покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, за якою її засуджено, а саме у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Разом з тим, незважаючи на наявність підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання на строк не більше п`яти років, а також доводи, наведені в апеляційній скарзі її захисника адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів, враховуючи тяжкість злочину та його наслідки, особу винної та інші обставини справи, зокрема скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, не вбачає достатніх підстав для висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання та її звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити лише частково та змінити вирок щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання, а саме пом`якшити призначене їй покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_5 покарання, призначене за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

У решті вирок суду щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/2197/2019

Категорія: ч.2 ст. 121 КК України.

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1