Справа № 161/7424/19 Провадження №11-сс/802/272/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
слідчого ОСОБА_7 ,
представника володільця майна ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2019 року про відмову в накладенні арешту на майно (ЄРДР № 0000409 від 30 жовтня 2015 року),
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС 2 відділу СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, а саме: тютюнові вироби виробництва Республіки Білорусь без марок акцизного податку України встановленого зразка в кількості 9460 пачок, які були вилучені 11 квітня 2019 року на території МП «Ратне», в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000409, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 199, ч.1 ст.204 КК України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому з метою його збереження необхідно накласти арешт. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, представника власника майна ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного 30 жовтня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000409 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204, ч.ч.1, 2 ст. 199 КК України.
Відповідно до ст. 171 КПК України, яка визначає вимоги до клопотання про арешт майна, за п.2 ч.2 цієї статті чітко прописано, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено перелік і вид майна, що належить арештувати.

Аналогічна норма міститься в п.1 ч. 5 ст.173 КПК України, яка вказує, що в разі задоволення клопотання, слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт.

З матеріалів клопотання видно, що слідчий просить накласти арешт на тютюнові вироби в кількості 9460 пачок, які були вилучені 11 квітня 2019 року на території МП «Ратне».

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 17 травня 2019 року (справа:163/973/19) розглянуто протокол про порушення митних правил, який складено по вищевказаному факту, за результатами розгляду на водія, який перевозив товар з порушенням МК України, накладено стягнення, також постановлено конфіскувати в дохід держави 5460 пачок сигарет.

Таким чином, слідчий в клопотанні просить накласти арешт на 9460 пачок тютюнових виробів, при тому, що працівниками митниці виявлено та вилучено лише 5460 пачок сигарет.

Крім того, прокурором та слідчим не наведено, як і не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки це майно з обігу не вилучено, відсутні достатні відомості того, що майно на яке пропонується накласти арешт, здобуто злочинним шляхом чи є предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України
Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, стороною обвинувачення не доведено наявність підстав для накладення арешту на майно.

Таким чином, висновки слідчого судді в оскаржуваній ухвалі відповідають фактичним обставинам справи, є законними, обґрунтованими та вмотивованими.

З огляду на це, підстав для скасування ухвали слідчого судді, з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2019 року про відмову в накладенні арешту на майно без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: