ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

поручителя ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та заперечення адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року, якою відмовлено у задоволені клопотання слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, кримінальне провадження №0001109 від 07.09.2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року відмовлено в задоволені клопотання слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистої поруки на строк досудового розслідування, тобто до 05 листопада 2019 року.
Передано підозрюваного ОСОБА_8 на поруки Народного депутата України IX скликання ОСОБА_9 .
Роз`яснено поручителю ОСОБА_9 , що він, як поручитель несе відповідальність за виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатись з місця свого проживання без дозволу слідчого і суду; повідомляти слідчого, прокурора і суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
У разі невиконання поручителем ОСОБА_9 взятих на себе зобов`язань, на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від десяти до двадцяти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Строк дії ухвали до 05 листопада 2019 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, матеріалами справи підтверджено наявність ризиків, передбачених у п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те що ОСОБА_8 може, незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, сховати, спотворити та знищити документи, що мають значення у кримінальному провадженні. Однак слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором не надано достатніх та переконливих доказів необхідності застосування до ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Всі доводи слідчого та прокурора щодо наявності ризиків переховування ОСОБА_8 , або продовження вчиняти кримінальне правопорушення чи перешкоджати якимось чином кримінальному провадженню, ґрунтуються на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу рішення про тримання підозрюваного під вартою.
Слідчий суддя прийшов до висновку, що обставини, передбачені статтею 178 КПК України, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру, а також враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, має тісні соціальні зв`язки, самостійно з`явився до органу досудового розслідування та суду щодо розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відносно нього, що також свідчить про відсутність намірів переховуватися в майбутньому та допомагати слідству щодо розкриття злочину, а також із врахуванням заяви Народного депутата України ІХ скликання ОСОБА_9 , суд застосував більш м`який вид запобіжного заходу, а саме особисту поруку, яка буде співрозмірною та достатньою для забезпечення належного виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків під час розслідування кримінального провадження.

В апеляційній скарзі:

- прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону. Просить постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі заподіяних збитків, а саме сімнадцяти мільйонів семисот сорока дев`яти тисяч чотирьохсот вісімдесяти восьми гривень (17 749 488 грн.).
Вважає, що дана ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону.
Вказує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке вчинив вперше і за яке законом передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк до 6 років.
Посилається, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у тому числі двох особливо тяжких корупційних, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, строком до шести років. На його думку, є підстави вважати, що ОСОБА_11 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду. Враховуючи це застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як найтяжчого запобіжного заходу, слід розглядати як крайню необхідність, оскільки всі інші, більш м`які запобіжні заходи, на його думку, не зможуть запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
На думку апелянта, підозрюваний ОСОБА_8 знаходячись на волі може незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки він усвідомлює, вручене йому письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, базується у тому числі на показах потерпілого та свідків, у зв`язку з чим підозрюваний може впливати на них шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою схилення їх до зміни показів, чим перешкоджатиме забезпеченню швидкого, повного та неупередженого розслідування у даному кримінальному провадженні.
Вважає, що слідчим суддею не було взято до уваги те, що ОСОБА_8 , неодноразово без поважних причин не з`являвся до органів досудового розслідування прокуратури Дніпропетровської області на письмові виклики, а саме 30.08.2019; 05.09.2019 та 11.09.2019, за місцем реєстрації також не перебував, що також може свідчити про намір переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.
Також, посилається, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, натомість на нього покладені обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого і суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
При цьому на нього не покладено обов`язків щодо обмеження спілкування з потерпілими та свідками в кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вказаною апеляційною скаргою адвокат ОСОБА_7 подав заперечення:
- адвокат просить відмовити у задоволені апеляційної скарги прокуратури Дніпропетровської області у повному обсязі.
Вказує, що прокурор має поступально обґрунтувати неможливість застосування кожного із передбачених законом заходів. У своєму клопотанні підставою для неможливості застосування особистої поруки названо, відсутність поручителя.
Однак матеріали справи спростовують це припущення, поручитель є. Сама по собі тяжкість інкримінованого злочину та його покарання не можуть бути підставою для застосування виняткового запобіжного заходу.
Вважає безпідставним посилання прокурора на необхідність застосування тримання під вартою з мотивів вчинення «особливо тяжкого» злочину.
Вказує, що ризик переховування взагалі відсутній, що підтверджується, як репутацією особи, так і її добросовісною поведінкою в розумінні КПК. Жоден виклик сторони обвинувачення не був проігнорований. Як свідок у справі ОСОБА_8 не викликався, а як підозрюваний добросовісно з`явився до прокурора та отримав письмове повідомлення про підозру. Виїзд за межі м. Дніпро було погоджено.
На його думку можливість впливу на свідків у будь-який спосіб виключена, оскільки вони всі допитані. Підстав вважати, що на них чиниться тиск стороною захисту не має, адже заходи безпеки не застосовувались, інкримінований злочин не насильницького характеру та стосуються подій восьмилітньої давності.
Вважає, що підозра необґрунтована, що взагалі відсутні підстави для обрання будь-якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю - доповідача, думки підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та вважали ухвалу слідчого судді обґрунтованою та законною, думку прокурора, який прохав задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги прокурора не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В ході апеляційного перегляду встановлено, що даних вимог Закону суд дотримався в повному обсязі.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі та підтримані в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Так, з наданих матеріалів вбачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.364 КК України.
Як вбачається з наданих матеріалів ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він як посадова особа, керівник Дніпропетровської облдержадміністрації у 2011 році передав промисловій організації у строкову платну оренду 20 гектар землі, що не входило в його компетенцію.
Земельні ділянки були не державною власністю, а колективною.

Крім того, ОСОБА_8 інкриміновано завдання збитків державі на суму 486 133 грн., спричинених шляхом зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) з земельних ділянок площею 17,9 га, переданих в оренду ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат».
Також ОСОБА_8 інкриміновано зміну за офіційним зверненням ТОВ «АРТ ЛЕНД» цільового призначення земель з «орнопридатних угідь (ріллі)» на «пасовища», а потім на «землі промисловості».
В апеляційному суді ОСОБА_8 , його адвокат ОСОБА_7 , та поручитель ОСОБА_9 пояснили , що ризики надумані, вважають підозру у вчиненні інкримінованого правопорушення безпідставною, а справу політично вмотивованою, та замовною.
Колегієя суддів зазначає, що положення КПК України, зокрема ст. 132, 176, покладають на слідчого та прокурора тягар доказування необхідності застосування запобіжного заходу.
Так згідно ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання, послався на наявність ризиків, передбачених у п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те що ОСОБА_8 може, незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, сховати, спотворити та знищити документи, що мають значення у кримінальному провадженні, однак слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором не надано достатніх та переконливих доказів необхідності застосування до ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Всі доводи слідчого та прокурора щодо наявності ризиків переховування ОСОБА_8 , або продовження вчиняти кримінальне правопорушення чи перешкоджати якимось чином кримінальному провадженню, ґрунтуються на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу рішення про тримання підозрюваного під вартою.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також прийнято до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою. До того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводами сторони обвинувачення не доведено наявність ризиків у вигляді можливого переховування від досудового розслідування та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, належних доказів з приводу цього суду не надано, як і не надано доказів того, що ОСОБА_8 за час досудового розслідування з 2017 року переховувався від органів досудового розслідування чи без поважних причин не з`являвся до органів досудового розслідування прокуратури.
Крім того, доказів того, що ОСОБА_8 , будучи на особистій поруці у Народного депутата України IX скликання ОСОБА_9 ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків, стороною обвинувачення також не надано.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та враховується судом апеляційної інстанції, відомості про кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001109 від 07.09.2017 року. З того часу у кримінальному провадженні вже були допитані відповідні свідки та експерти. Прокурором не доведено, яким саме чином підозрюваний може впливати на вказаних осіб у справі, а тому апеляційний суд, з урахуванням тривалості досудового розслідування, не погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України в тій мірі, що для його запобігання необхідно застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував ризики, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру, а також враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, має тісні соціальні зв`язки, самостійно з`явився до органу досудового розслідування та суду щодо розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відносно нього, то вказане свідчить про відсутність намірів переховуватися в майбутньому, а навпаки допомагати слідству щодо розкриття злочину. Врахувавши заяву Народного депутата України ІХ скликання ОСОБА_9 , суд обґрунтовано прийшов до висновку, що до підозрюваного слід застосувати більш м`який вид запобіжного заходу, а саме особисту поруку. Обраний захід є співрозмірним та достатнім для забезпечення належного виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків.
Доводи апеляційної скарги прокурора, що слідчий суддя не надав оцінки всім доказам по справі, а також доведенність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного злочину, є безпідставним, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Суттєвих порушень вимог матеріального та процесуального Закону, колегією суддів під час апеляційного перегляду, не виявлено.
З журналу судового засідання та технічного запису вбачається, що в суді першої інстанції об`єктивно, всебічно та у повному обсязі було розглянуто вказане клопотання слідчого, та перевірено всі доводи, які було наведено прокурорм, які є аналогічними, зазначеним в апеляційній скарзі.
Таким чином, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, ухвала суду є законною, і такою що не підлягає скасуванню, а в задоволенні апеляційної скарги прокурору слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року, якою відмовлено у задоволені клопотання слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обрано запобіжний захід у вигляді особистої поруки ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: