УХВАЛА

8 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 753/4982/19
провадження № 51-2550км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого
ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006465,
за касаційною скаргою представника потерпілого ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_7 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 13 травня 2019 року, якою повернуто її апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
Слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ухвалою від 22 березня

2019 року залишив без розгляду клопотання представника потерпілого

ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_7 в частині вимог про накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер 90:002:0011, площею 12319,77 га, розташованому за адресою: просп. П. Григоренка, 29, 31 у Дарницькому районі міста Києва, з цільовим призначенням «відкрита гостьова автомобільна автостоянка». В іншій частині вимог клопотання представника ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006465 від

17 червня 2017 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України, відмовлено.
Суддя Київського апеляційного суду ухвалоювід 13 травня 2019 року повернув апеляційну скаргу представника потерпілого ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді у зв`язку з пропуском строку апеляційного оскарження. У ухвалі зазначено, що строк оскарження ухвали слідчого судді має обчислюватися з 22 березня 2019 року, коли її було оголошено, тоді як апеляційну скаргу представником ЖБК «Арсеналець-32» подано 1 квітня 2019 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, а питання про поновлення строку на апеляційне оскарження не порушено.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілого посилається на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати прийняте рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що апеляційну скаргу суд повернув безпідставно. Вказує на те, що апеляційну скаргу подано нею 1 квітня 2019 року в межах строку на апеляційне оскарження, оскільки 22 березня 2019 року було оголошено резолютивну частину ухвали слідчого судді, а повний текст оголошено 27 березня 2019 року. Вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді має обчислюватися з дня оголошення повного тексту, оскільки саме тоді суд оприлюднив мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався, тобто все, що в подальшому може бути підставою для оскарження. Крім того, як вважає представник потерпілого, суддею-доповідачем Київського апеляційного суду було порушено процесуальний порядок розгляду апеляційної скарги. Суддя-доповідач перевірив апеляційну скаргу на відповідність вимогам ст.396 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) і призначив апеляційний розгляд у складі колегії суддів на

8 квітня 2019 року, який було перенесено на 13 травня 2019 року, проте одноособово, не розпочинаючи судового засідання, прийняв рішення про повернення апеляційної скарги.
Позиції учасників судового провадження
Представник потерпілого у судовому засіданні підтримала вимоги в касаційній скарзі і просила їх задовольнити.

Прокурор просив залишити касаційну скаргу без задоволення, аухвалу судді апеляційного суду без зміни. Зазначив, що питання щодо обчислення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді може бути предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду.

Мотиви Суду
Згідно зі ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
У ч. 5 ст. 434-1 КПК зазначено, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що кримінальне провадження на підставі вимог ч. 5 ст. 434-1 КПК необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.
Предметом розгляду колегії суддів Верховного Суду є касаційна скарга представника потерпілого на ухвалу судді Київського апеляційного суду

від 13 травня 2019 року, якою було повернуто апеляційну скаргу представника потерпілого ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді у зв`язку з пропуском строку апеляційного оскарження.

Ухвалене рішення суддя-доповідач суду апеляційної інстанції мотивував тим, що відповідно до п.4 ч.2 ст.395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Представник ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_7 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою 01 квітня 2019 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, а питання про поновлення цього строку не порушила. Посилання апелянта на необхідність обчислювати п`ятиденний термін звернення з апеляційною скаргою з дня оголошення повного тексту ухвали слідчого судді суддею-доповідачем суду апеляційної інстанції визнано таким, що не ґрунтується на вимогах закону з огляду на положення ст.376 КПК.
Зі змісту касаційної скарги представника потерпілого випливає, що таке тлумачення норм кримінального процесуального законодавства щодо початку строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді вона вважає помилковим, оскільки апеляційну скаргу подано нею 1 квітня 2019 року в межах строку на апеляційне оскарження. Зазначає, що 22 березня 2019 року було оголошено резолютивну частину ухвали слідчого судді, а повний текст 27 березня

2019 року. Вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді має обчислюватися з дня оголошення повного тексту, оскільки саме тоді суд оприлюднив мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався, тобто тільки з цього часу їм стало відомо, чи є підстави і які саме для оскарження ухвали.
Колегія суддів дійшла висновку, що питання визначення дня, з якого починає обчислюватися строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді у випадках, коли слідчий суддя із посиланням на вимоги ч. 2 ст. 376 КПК оголошує резолютивну частину ухвали, а оголошення повного тексту ухвали здійснює не пізніше наступних 5 діб, становить виключну правову проблему, виходячи з наступного.
У своїй ухвалі від 20 травня 2019 року (справа № 128/2455/15-к, провадження № 13-25кс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при тлумаченні поняття «виключна правова проблема» необхідно виходити з кількісних та якісних показників, які можуть її становити. Зокрема, за кількісним показником виключна правова проблема зазвичай виникає не в одиничній правовій ситуації,

а в невизначеній кількості кримінальних проваджень, крім того, така правова проблема може мати триваючий характер і виникати ще під час розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій.
Водночас якісні показники становлять змістовний та процедурний критерії визначення наявності виключної правової проблеми. За змістовним критерієм виключна правова проблема полягає, зокрема, у відсутності сталої судової практики, необхідності застосування інституту аналогії, необхідності здійснення судового тлумачення норм закону. За своєю правовою природою виключна правова проблема має зачіпати фундаментальні (конституційні, конвенційні) права та свободи.
За процедурним критерієм виключна правова проблема може мати місце

за відсутності, неефективності або вичерпаності національних процесуальних механізмів її вирішення іншим способом, ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду.
Звертаючись до кількісних показників, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що тільки за 1 півріччя 2019 року слідчі судді місцевих судів України винесли 74 585 ухвал, які відповідно до вимог ст.309 КПК можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, у тому числі 19 347 ухвал щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, 5077 ухвал щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, 41776 ухвал про накладання арешту на майно (відповідно до інформації щодо застосування місцевими та апеляційними загальними судами при розгляді кримінальних проваджень окремих положень Кримінального процесуального та Кримінального кодексів України за січень-червень 2019 року, наданої Правовим управлінням (ІІІ) Департаменту аналітичної та правової роботи Верховного Суду).

Існує правова позиція, висловлена науковцями в галузі кримінального процесуального права, згідно з якою визначена ч.2 ст.376 КПК процесуальна норма «не може бути застосована до ухвал слідчого судді, оскільки, по-перше, це унеможливить оскарження ухвали слідчого судді; по-друге, ухвала слідчого судді не пов`язана з вирішенням справи по суті, у зв`язку з чим рівень складності скарг не може бути таким, що потребуватиме значного часу для складання ухвали щодо і?х вирішення» (науковий висновок члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді доктора юридичних наук ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 . Повноваження слідчого судді з розгляду та вирішення скарг у досудовому провадженні: дис. ... канд. юрид. наук: 12.00.09 / ОСОБА_9 . Одеса, 2014. С.160).
Кримінальний процесуальний кодекс України не встановлює спеціальних вимог до порядку ухвалення та проголошення ухвал слідчих суддів. Спеціальна норма КПК, яка б надавала слідчим суддям повноваження складати і оголошувати тільки резолютивну частину ухвали, відсутня.

Частиною 2 ст. 376 КПК визначено: «Якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови)вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині».

При цьому ст. 376 КПК міститься в розділі IV «Судове провадження у першій інстанції». Водночас у відповідних статтях розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» та розділу ІІІ «Досудове розслідування» КПК, а саме 142, 146, 152, 157, 164, 173, 190, 196, 235, 307, законодавець не передбачив можливості оголошення слідчим суддею не повного тексту ухвали, а тільки її резолютивної частини.

Проте судова практика розгляду клопотань та скарг слідчими суддями місцевих судів, перегляду рішень слідчих суддів в апеляційному порядку та перегляду певних категорій рішень судів апеляційної інстанції судом касаційної інстанції свідчить, що практика проголошення слідчими суддями лише резолютивні частини ухвал є достатньо поширеною.
Зокрема, це вбачається з практики касаційного розгляду скарг на ухвали судів апеляційної інстанції про повернення апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів (постанови колегій суддів Касаційного кримінального суду від 26 лютого 2019 року (провадження № 51-6470 км18 ), від 20 лютого 2018 року (провадження

№ 51-548км18), від 27 березня 2018 року (провадження № 51-1023км18),

від 27 листопада 2018 року (провадження№ 51-5989км18), від 26 квітня 2018 року (провадження № 51-3265км18), від 12 липня 2018 року (провадження

№ 51-714км18), від 05 вересня 2018 року (провадження№ 51-5086км18).

Звертаючись до якісних показників виключної правової проблеми, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в судовій практиці виникли різні підходи щодо визначення моменту, з якого починає обчислюватися строк апеляційного оскарження у випадках, коли слідчий суддя із посиланням на вимоги ч. 2 ст. 376 КПК оголошує резолютивну частину ухвали, а оголошення повного тексту ухвали здійснюється не пізніше наступних 5 діб.
У дійсності КПК не містить норми, яка б визначала, з якого часу (моменту) має обчислюватися строк оскарження ухвали слідчого судді: з моменту оголошення повного тексту чи з моменту оголошення резолютивної частини ухвали.
У постановах Касаційного кримінального суду у складах колегій суддів як Першої судової палати від 20 лютого 2018 року № 51-548км18, від 27 листопада 2018 року № 51-5989км18, так і Другої судової палати від 26 квітня 2018 року

№ 51-3265км18, від 12 липня 2018 року № 51-714км18, від 05 вересня 2018 року № 51-5086км18 висловлено правову позицію, згідно з якою обчислення строку апеляційного оскарження розпочинається з моменту оголошення резолютивної частини ухвали слідчого судді. При цьому, як убачається з наведених вище судових рішень суду касаційної інстанції, відсутність повного тексту ухвали слідчого судді може як визнаватися поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, так і не визнаватися такою.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 26 лютого 2019 року матеріали провадження № 51-6470км18 було передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду на підставі ч. 2

ст. 434-1 КПК. В ухвалі про передачу провадження до об`єднаної палати колегія суддів касаційного суду зазначила, що вважає за необхідне відступити від зазначеної вище правової позиції, оскільки таке тлумачення вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК не відповідає засадничим положенням кримінального процесуального закону (ст. 24 КПК забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності) і системно не узгоджується як з положеннями ст. 396 КПК щодо дотримання вимог до змісту апеляційної скарги, так і з поняттям предмета оскарження, яким є вся ухвала як судове рішення, а не її частина. Окрім того, покладання на особу, яка подає апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, обов`язку подавати «скорочену», «попередню» скаргу без обґрунтування незаконності чи необґрунтованості судового рішення або доводити поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, обумовлених процесуальними діями того ж таки слідчого судді, є проявом надмірного формалізму. Тому днем оголошення ухвали слідчого судді, з якого починає обчислюватися строк апеляційного оскарження, у випадку, коли слідчий суддя відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 КПК склав та оголосив резолютивну частину ухвали, має вважатися день оголошення повного тексту ухвали. Раніше на підставі саме такого тлумачення норм КПК були прийняті постанови колегій суддів Першої судової палати (від 11 вересня 2018 року № 51-5118км18, від 01 листопада 2018 року № 51-3280км18) та Другої судової палати Касаційного кримінального суду (від 12 квітня 2018 року № 51-737км18).
Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2019 року (провадження №51-6470 кмо18) зроблено правовий висновок, згідно з яким у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. У вказаному провадженні викладено окрему думку, в якій зазначено, що днем оголошення ухвали слідчого судді, з якого починає обчислюватися строк на апеляційне оскарження, слід вважати день оголошення повного тексту ухвали.
Колегія суддів вважає, що викладену вище правову проблему не усунуто і вона набула характеру виключної правової проблеми, оскільки порядок оскарження судових рішень, які ухвалюються під час досудового розслідування та пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод людини, має забезпечувати оперативність та невідкладність вирішення питань про відновлення порушених прав і свобод заінтересованих осіб.
Відповідно до вимог п.18 ч.1 ст.3 КПК зміст і характер діяльності слідчого судді щодо судового контролю в рамках кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування.
Системне тлумачення відповідних положень глави 31 КПК дає змогу дійти висновку, що законодавець установив певні особливості апеляційної перевірки ухвал слідчого судді, які зумовлені насамперед характером цього виду судового рішення, необхідністю невідкладної перевірки його законності й обґрунтованості. Особливостями перевірки таких ухвал є:
а) спрощений порядок подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду (ч. 1 ст. 395 КПК).
б) скорочений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді протягом 5-ти днів з дня її оголошення; для особи, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення; для особи, без виклику якої постановлено ухвалу слідчого судді і яка її оскаржує, з дня отримання нею копії судового рішення (ч. 2 і ч. 3 ст. 395 КПК);
в) скорочений строк розгляду апеляції не пізніше як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції (ч. 2 ст. 422 КПК).
З постанов колегій суддів Касаційного кримінального суду від 5 червня 2019 року (провадження №51-8586км18), від 24 липня 2019 року (провадження

№51-2850км19), від 4 вересня 2019 року ( провадження №51-3480км19), від

3 жовтня 2019 року (провадження №51-2199 км19) вбачається, що суди апеляційної інстанції повертають апеляційні скарги, обчислюючи строк оскарження з дати винесення резолютивної частини ухвали слідчого судді, та не поновлюють строку на оскарження, коли апеляційну скаргу подано у строк до 5 днів після оголошення повного тексту ухвали. У цих випадках поновлення права на апеляційне оскарження рішеннями суду касаційної інстанції через значний проміжок часу не забезпечує оперативності та невідкладності вирішення питань про відновлення порушених прав і свобод заінтересованих осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування.
У ст. 24 КПК закріплено положення такої засади кримінального провадження, як забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Відповідно ж до ч. 1 цієї статті кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Конституційний Суд України в Рішенні від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018 зазначив, що відповідно до принципу верховенства права держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема давала б можливість відновлювати порушені права і свободи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки.
З огляду на викладене колегія суддів вважає доречним навести думку з наукового висновку члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді доктора юридичних наук ОСОБА_8 :
«У аспекті оскарження ухвали слідчого судді оголошення лише її резолютивної частини є недостатнім для реалізації визначеного ст. 24 КПК права особи на апеляційне оскарження як невід`ємного елемента конституційного права на апеляційний перегляд, оскільки особі фактично невідомий предмет оскарження, так як аргументи судового рішення їй залишаються невідомі аж до оголошення повного тексту ухвали, завершення підготовки якого, враховуючи положення ч. 2 ст. 376 КПК, може збігтися зі строком апеляційного оскарження, що знецінює право особи на апеляційне оскарження судового рішення. Телеологічне тлумачення положень статей 376, 395 КПК дозволяє дійти висновку, що законодавець не мав наміру встановленням порядку оголошення резолютивної частини та повного тексту ухвали слідчого судді формально обмежити право особи на оскарження ухвали слідчого судді, одночасно передбачивши це право у ряді положень КПК, зокрема у статтях 24, 309, 395 та ін.
Саме собою проголошення лише резолютивної частини ухвали слідчого судді не є порушенням права на справедливий суд, якщо тільки це не обмежує учасника кримінального провадження у праві на доступ до суду.
У контексті досліджуваного питання слід звернути увагу на те, що КПК прямо не передбачає такого обмеження права на доступ до суду вищої інстанції, проте воно однозначно має місце при застосуванні положень ч. 2 ст. 376 КПК за аналогією у випадках, коли ст. 309 КПК або інші статті передбачають право на оскарження ухвали слідчого судді. Тому слід визначити, наскільки таке обмеження переслідує легітимну мету. Враховуючи те, що КПК передбачає можливість оскарження ухвал слідчих суддів, то при фактичному позбавленні такого права шляхом складання неповного тексту рішення, що унеможливлює оцінку його обґрунтованості, оцінку, чи було враховано доречні аргументи учасників, не можна стверджувати про легітимну мету втручання у право на доступ до суду, що не дозволяє вести мову про пропорційність втручання».
Зі змісту апеляційної скарги представника потерпілого ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_7 , поданої до Київського апеляційного суду, вбачається, що предметом апеляційного оскарження є не тільки висновок, викладений у резолютивній частині ухвали слідчого судді, а й наведені у повному тексті мотиви та обгрунтування прийнятого слідчим суддею рішення. В касаційній скарзі представник потерпілого зазначає, що тільки після оголошення повного тексту ухвали, яка містила усі передбачені статтями 370, 372 КПК складові її змісту як відповідного судового рішення, потерпілий отримав можливість викласти в апеляційній скарзі підстави для оскарження.
Колегія суддів наголошує на тому, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. Тому процесуальні дії та процесуальні рішення судді, здійснені в межах визначених процесуальним законодавством повноважень, a priori не можуть створювати перешкод для реалізації конституційного права на апеляційний перегляд, а у контексті цього провадження умови для пропуску строку на оскарження судового рішення, коли скаржник змушений буде порушувати питання про поновлення строку. До того ж відповідно до вимог ст. 117 КПК вирішення питання про поважність причин пропуску строку покладається на розсуд судів апеляційної інстанції, а останні, як вбачається з наведених вище прикладів із судової практики, не завжди визнають поважною ту обставину, що заінтересована особа у випадку оголошення резолютивної частини ухвали необізнана з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення.

Окрім того, покладання на особу, яка подає апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, обов`язку доводити поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, який обумовлено виключно процесуальними діями того ж таки слідчого судді, є проявом надмірного формалізму, який у практиці ЄСПЛ розглядається як порушення вимог статті 6 § 1 Конвенції у частині забезпечення доступу до суду (рішення ЄСПЛ у справах «Галина Мельник проти України», «Іліан проти Туреччини», «Bellet v. Fгаnсе»).
Колегія суддів вважає, що розгляд Великою Палатою Верховного Суду питання про визначення дня, з якого починає обчислюватися строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді у випадках, коли слідчий суддя із посиланням на вимоги ч. 2 ст. 376 КПК оголошує резолютивну частину ухвали, необхідно не тільки для вирішення виключної правової проблеми, а й для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Колегія суддів виходить з того, що схожі правовідносини у різних галузях судочинства мають регулюватися максимально однаково, якщо не має істотних розбіжностей у предметі регулювання.
Законодавець, не вирішивши питання про початок строку на оскарження ухвали у випадку оголошення резолютивної частини у кримінальному судочинстві, водночас для інших процесуальних юрисдикцій, здійснюючи уніфікацію процесуальних норм Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2127-VIII, однозначно визначив: якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 434-1, 441 КПК, Суд

постановив:
Передати кримінальне провадження за касаційною скаргою представника ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_7 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 13 травня 2019 року про повернення апеляційної скарги представника ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3