Справа № 567/1202/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2019 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000312 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Славута Хмельницької області, непрацюючого, з середньою освітою, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого

у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

встановив:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 01.04.2011 року Нетішинським міським судом Хмельницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 1 рік 9 місяців; 16.05.2011 року Нетішинським міським судом Хмельницької області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 9 місяців; 20.01.2012 року Нетішинським міським судом Хмельницької області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 3 років 9 місяців позбавлення волі; 29.04.2014 року ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 18 днів; 13.08.2015 Солом`янським районним судом міста Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.71 КК України приєднано невідбуту частину покарання згідно вироку Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.01.2012 до відбуття покарання у вигляді 1 рік 1 місяць позбавлення волі; 19.11.2015 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області, за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту 6 місяців; 05.10.2016 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області на підставі ст.71, 72 КК України до покарання призначеного вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.11.2015 року частково приєднано покарання, призначене вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 13.08.2015 року та призначено остаточне покарання у виді 1 року та 2 місяців позбавлення волі; 16.11.2017 звільнений із Державної установи «Райківецька виправна колонія №78", повторно 24.07.2019 близько 18:00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_4 , що розташоване у АДРЕСА_2 , маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, діючи непомітно для сторонніх осіб, з бокового кармана чоловічої сумки (барсетки), яка зберігалась у житловій кімнаті вказаного будинку, таємно викрав майно, що належало на праві приватної власності ОСОБА_4 , а саме - мобільний телефон марки «SAMSUNG J-5», вартістю 2033 грн. 33 коп. із встановленою сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 35 грн., котрий був залишений власником без нагляду.
20.09.2019 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 було досягнуто угоди про примирення.

Згідно з умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.2 ст.185 КК України - у вигляді позбавлення волі строком 2 роки. Із застосуванням ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків передбачені ч.1 ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468, ст.469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, сама угода виконана сторонами, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 , підтримавши угоду, повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та просить затвердити угоду. У вчиненому щиро розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав угоду про примирення із обвинуваченим, просив її затвердити та пояснив, що укладення угоди є добровільним, на нього не чинився будь-який тиск чи примус при її підписанні. Підтвердив, що завдана шкода йому відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.185 КК України у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, що передбачена ч.2 ст.185 КК України та загальним засадам призначення покарання.

За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості, за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Зідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом"якшують покарання ОСОБА_5 , особу обвинуваченого, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за ним та постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, виду і строку призначеного покарання, обставин, що характеризують особу обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває та вважає за необхідне встановити його строком на 2 роки.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, судом з"ясовано, що обвинувачений та потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

При цьому, судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення.

За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової товарознавчої експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 628,04 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.5 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої при вирішенні питання про долю речових доказів і документів, гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Керуючись ст.314, 373, 374, 377, 475 КПК України суд

засудив:

затвердити угоду від 20.09.2019 року про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Покласти на ОСОБА_5 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) грн. 04 коп.

Речові докази мобільний телефон марки «SAMSUNG J-5» вважати повернутим ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1