ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого, судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за №0000019 від 14.01.2019 року за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 серпня 2019 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 серпня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у вигляді 8-ми (восьми) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено утримання під вартою. Строк покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту затримання, а саме з 14.01.2019 року.
Вирішено долю речових доказів.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 кошти в сумі 5704,32 (п`ять тисяч сімсот чотири) гривні (тридцять дві) копійки на користь держави, в рахунок відшкодування витрат на проведення в ході досудового розслідування судових експертиз.

Вирішено долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження №11-кп/822/417/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_9
Категорія ст. 115 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_1
ЄУН №727/3757/19

Згідно з вироком районного суду, 13.01.2019 року, приблизно о 23 годині 45 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних відносин зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з якою вони спільно проживали за вказаною адресою), вступив з останньою у словесний конфлікт, який переріс у обопільну бійку між ними, в результаті якої вони розпочали наносити один одному удари по різним частинам тіла. В свою чергу, ОСОБА_11 , усвідомлюючи фізичну перевагу ОСОБА_12 над нею, з метою свого захисту почала оборонятися від нього підручними предметами, а в подальшому, не маючи достатньої фізичної можливості протидіяти активним та неправомірним діям з боку ОСОБА_12 , потерпіла ОСОБА_11 взяла у руки ніж побутового призначення, який продемонструвала ОСОБА_13 , як засіб самозахисту. Одразу на це, ОСОБА_10 вирвав з рук потерпілої вказаний ніж побутового призначення (який мав гостре вістря, обушковий край та лезо із низьким ступенем гостроти заточки - знаряддя вчинення злочину) та переслідуючи умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя своєї колишньої дружини, з достатньою силою, наніс один удар лезом знаряддя вчинення злочину в область життєво-важливого органу, а саме в область шиї ОСОБА_11 , від якого потерпіла почала кричати та оборонятись, прикриваючись руками. Не зважаючи на це, ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і їх тяжкі наслідки, з метою вбивства, діючи умисно та протиправно, тримаючи в руках знаряддя вчинення злочину, силоміць заштовхав потерпілу ОСОБА_11 з приміщення коридору до ванної кімнати, де підняв її на руки та силою поклав у ванну, таким чином, що вона опинилася у положенні лежачи на спині. Далі, реалізовуючи свій злочинний умисел та бажаючи настання смерті потерпілої ОСОБА_11 , ОСОБА_10 за допомогою знаряддя вчинення злочину, яке утримував у руці, а саме лезом ножа здійснив не менше трьох ріжучих дій впоперек шиї ОСОБА_11 , переконавшись як наслідок, що потерпіла припинила рухатись та подавати ознаки життя.

У результаті вищевказаних дій ОСОБА_12 , направлених на умисне, протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , останній відповідно до висновку №36 від 15.03.2019 року було заподіяно не менше 16-ти ударів твердими тупими предметами по різним частинам тіла та не менш ніж 8-м різаних ушкоджень в область верхньої частини тулуба та верхніх кінцівок, в тому числі в область життєво-важливого органу - шиї, чим спричинив тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, серед яких такі, що несумісні з життям.

Смерть ОСОБА_11 настала на місці події, 13.01.2019 року, в проміжок часу з 19 години 30 хвилин по 24 годину 00 хвилин, від масивної зовнішньої кровотечі, як наслідок різаних ран шиї з ушкодженням сонних артерій та яремних вен.

Після цього, ОСОБА_10 будучи переконаним, що ОСОБА_11 припинила подавати ознаки життя, з метою приховування слідів вчиненого ним злочину, змив у ванній кімнаті нашарування крові з верхньої частини тулуба ОСОБА_11 , після чого обмотав її голову та перерізану частину шию сміттєвим поліетиленовим пакетом, а саме тіло в подальшому переніс у приміщення спальні, де сховав під каркасом ліжка, на підлозі.

В подальшому, ОСОБА_10 прибрав у приміщенні квартири, задля приховування обставини вчиненого ним злочину. Однак, 14.01.2019 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, був викритий сином ОСОБА_14 , який повідомив про вказаний факт у правоохоронні органи.

На вказаний вирок суду адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України більш м`яке ніж передбачено санкцією статті.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував належним чином фактичні обставини справи, які впливають на правильну кваліфікацію правопорушення, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання, ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Вважає, що ОСОБА_6 вчинив даний злочин, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, внаслідок протиправної поведінки потерпілої ОСОБА_11 , яка наносила удари кухонною качалкою, розмахувала ножем в бік обвинуваченого та завдала йому удар в пах.

Зазначає, що судом при призначені її підзахисному покарання не було враховано ряд обставин, які істотно могли б вплинути на призначене йому покарання, зокрема, не було враховано ряд обставин, що пом`якшують покарання: часткове визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; життєві обставини ОСОБА_6 : що обвинувачений боявся свою колишню дружину, син з ним зовсім не спілкувався, проживаючи в одній квартирі, постійну напружену обстановку дома, яка вилилась в обоюдну бійку, ставлення обвинуваченого до скоєного.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини зазначені в ній та просили перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, як необґрунтовану залишити без задоволення, а вирок районного суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що районний суд в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині є обґрунтований, правильний, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, які належно оцінені судом.

У вироку суд послався на показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні вину визнав частково і пояснив, що дійсно вбив свою дружину, наносячи їй удари ножем по шиї. Свої дії пояснив негативною поведінкою дружини, яка перебуваючи в нетверезому стані вчинила з ним конфлікт. Він її дуже боявся, оскільки вона погрожувала йому вбивством. Вказав, що в той день потерпіла побила його кухонною качалкою, накинулась на нього із ножем, завдала йому удар в пах.

Суд також правильно послався на показання потерпілого ОСОБА_14 , який показав, що батьки розлучені з 2012 року та між ними часто виникали конфлікти. Він з батьком майже не спілкувався через те, що його батько періодично виганяв матір з квартири. 14.01.2019 року він прийшов додому о 02.00 ночі, батько спав, а мати він вдома не бачив. Вдень він запитав у батька, куди пішла мати, на що той відповів, що не знає та що сварки між ними не було. Після чого почав помічати сліди крові в квартирі, а потім знайшов під ліжком тіло матері. Батько казав йому, що не потрібно телефонувати в поліцію.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що померла ОСОБА_11 була її донькою. Обвинувачений з її донькою розлучились приблизно 6 років тому, ініціатором розлучення виступив обвинувачений. Потім вони помирились, хоча постійно сварилися.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №36 від 15.03.2019 року, смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , між 19:30 00:00 год., від масивної зовнішньої кровотечі, як наслідок різаних ран шиї з ушкодженням сонних артерій та яремних вен (т.1 а.п.110-114).

Відповідно до протоколу освідчення на наявність тілесних ушкоджень у підозрюваного ОСОБА_6 від 14.01.2019 року, в ході освідчення виявлено подряпини та садна на правому та лівому передпліччі (т.1 а.п.149).

За результатами висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_6 №70екс від 18.01.2019 року, на тілі підозрюваного виявлено тілесні ушкодження (садна та синці на правому та лівому передпліччі, синці на правому плечі та лівому стегні) (т.2 а.п.13-14).

З показань обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_15 встановлено, що сварки та конфліктні ситуації між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_11 відбувалися досить тривалий час, були систематичними, що на думку колегії суддів, виключає факт раптово виниклого душевного хвилювання. Більше того, при нанесенні ОСОБА_11 ножем тілесних ушкоджень, обвинувачений діяв зі значною силою, спричиняючи колото-різані та інші рани у життєво важливі органи потерпілої - шию, а також наносив їх з часовим проміжком, що свідчить про те що обвинувачуваний діяв саме з прямим умислом та усвідомлював наслідки своїх дій. Про умисел обвинуваченого на вчинення вбивства свідчить і його поведінка одразу після скоєння злочину, а саме те, що останній ретельно змив в душі сліди крові, переніс та сховав труп під ліжко, з метою, щоб син відразу не знайшов тіло, а також протер поли та швабру від крові, тобто почав займатися прибиранням місця злочину та приховуванням його слідів. При цьому, обвинувачений навіть не намагався викликати швидку медичну допомогу.

Зазначене, на переконання колегії суддів, свідчить, що суд 1 інстанції правильно встановив наявність причинного зв`язку між умисними діями обвинуваченого ОСОБА_6 та їх наслідком. ОСОБА_6 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажав її настання, оскільки умисел на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_11 виник у обвинуваченого не раптово, а його реалізація - удари ножем в область шиї ОСОБА_11 , відбувались з розривом в часі.

Поряд з цим, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №169 від 05.02.2019 року, за результатами проведення комісійної психолого-психіатричної експертизи підозрюваного ОСОБА_6 встановлено, що в момент вчинення вбивства та і на даний час ознак будь-якого психічного захворювання останній не виявляв, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує, в будь-якому емоційному стані (фізіологічний афект, емоційна напруга, стрес) не знаходився. (т.1 а.п.216-219).

Наведеним спростовуються доводи апелянта про неправильну кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України і необхідність перекваліфікувати їх на ст. 116 КК України.

Апеляційні доводи адвоката ОСОБА_8 про те, що вирок суду, в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає зміні, внаслідок його суворості, є безпідставними і не ґрунтуються на матеріалах провадження та законі.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вищенаведені вимоги закону судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 були виконані повністю.

Так, районним судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 було враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який є умисним, закінченим, особливо тяжким, в результаті вчинення якого настали тяжкі наслідки смерть потерпілої ОСОБА_11 ; особу ОСОБА_6 , який є особою раніше не судимою, перебуває на консультативному обліку в лікаря-психіатра, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується по місцю роботи.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

У зв`язку із вищенаведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши всі обставини справи, зокрема й ті, на які посилається апелянт в своїй апеляції, дійшов вірного висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання, призначивши йому покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції статті 115 ч.1 КК України у розмірі наближеному до мінімального, а також відсутності підстав для застосування до нього вимог ст.ст.69, 75 КК України.

Безпідставними колегія суддів вважає апеляційні вимоги захисника обвинуваченого про застосування до нього положень ст.69 КК України, оскільки в матеріалах справи відсутні такі обставини, які окрім того, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , ще й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а самим захисником як в своїй апеляції, так і в ході апеляційного розгляду не було наведено таких обставин. А тому, колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку суду відносно ОСОБА_6 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 серпня 2019 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: Судді:

_________________ __________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2