Дата документу 18.06.2019 Справа № 323/3425/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/683/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/3425/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.86 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року та звільнення від покарання.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_7 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року та звільнення від покарання, так як він є ВІЧ інфікованим.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що хвороба, на яку страждає засуджений, не входить до переліку, визначеному у п. г ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572. Крім того, ОСОБА_7 вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, тому відсутні підстави для застосування амністії у відношенні засудженого.

В апеляційній скарзі засуджений просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році». В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 28.11.2018 року відбувалось судове засідання в режимі відеоконференції, під час якого суддя декілька разів невірно називала його ім`я та по батькові, навіть повністю не подивилась та не оголосила його медичну виписку за № 476/283 від 29.08.2018 року. Вказує, що він є ВІЛ-інфікованим та має ще ряд тяжких захворювань, з кожним днем стан його здоров`я погіршується. В колонії він не отримує елементарних знеболювальних ліків та протекторів для терапії на ВІЛ. Також зазначає, що має дружину та дітей, а також роботу, та хоче бути корисним суспільству, за час відбування покарання багато чого усвідомив та переосмислив, та зрозумів, що хоче жити, працювати та бути здоровим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 85, 86 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання. Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції дослідив обставини, які віднесені законом до підстав застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та надав їм оцінку у своїй ухвалі.

Суд, відмовляючи в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», правильно обґрунтував свій висновок нормами діючого законодавства.

Як вбачається з медичної довідки ОСОБА_7 дійсно перебуває на диспансерному обліку з приводу ВІЛ-інфекції I клінічної стадії (а.п. 2).

Згідно п. г ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія застосовується до осіб, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (IІІ, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

З огляду на зазначене, хвороба, на яку страждає засуджений, не входить до переліку, визначеному у п. г ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та вищенаведеному Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Доводи апелянта, зазначені в його апеляційній скарзі, не можуть бути враховані, як підстави для застосування відносно нього амністії.

Крім того, під час розгляду клопотання судом першої інстанції встановлено, що згідно вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2017 року ОСОБА_7 вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання /а.с.8/.

Відповідно до п. «б» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

За таких обставин, судова колегія вважає висновки суду обґрунтованими і переконливими, а рішення суду першої інстанції законним, і таким, що скасуванню, по доводах, наведених в апеляційній скарзі, не підлягає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що описка стосовно правильності написання по батькові засудженого ОСОБА_7 в ухвалі районного суду підлягає виправленню у відповідності до положень ст. 379 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року та звільнення від покарання залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4