ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Справа № 619/3639/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/20/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2019 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6

- захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 26 березня 2018 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вахрушеве Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 21.12.2017 вироком Київського районного суду м.Харкова за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.70 ч.4 КК України остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за даним вироком і вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2017р., у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13 059.00 грн., моральної шкоди 200 000.00 грн., витрати на послуги адвоката - 13000.00 грн., а всього 226 059.00 грн.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 24.06.2017 приблизно о 17 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «VW Passat», р.н. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони вул. Клочківської у м. Харкові у напрямку смт. Пісочин Харківського району Харківської області, зі швидкістю більше 100 км/год, тобто з явним перевищенням допустимої швидкості на даній ділянці дороги.

Під час руху по вказаній автодорозі в районі 480 км + 500 м, ОСОБА_8 , діючи необережно, не переконавшись у безпеці своїх дій, змінив напрямок свого руху ліворуч і виїхав на зустрічну смугу руху, чим грубо порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,

де допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Vito 112» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , що рухався у зустрічному йому напрямку, який після зіткнення в некерованому стані виїхав на зустрічну для нього смугу руху, де сталося зіткнення з автомобілем «Opel Vektra» р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , що рухався зі сторони вул. Клочківська м. Харкова в напрямку смт. Пісочин Харківського району Харківської області.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Opel Vektra» р.н. НОМЕР_3 потерпілий ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно висновку експертизи № 1751-ДМ/17 від 15.07.2017 причиною смерті ОСОБА_11 є закрита сукупна травма тіла з розривами органів черевної порожнини, що супроводжувалась крововтратою.

Крім того, внаслідок дорожньо - транспортної події потерпілому ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1175-А/17 від 11.10.2017 спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, а саме: закрита травма грудної клітини з переломом 3,4,5 ребер зліва по пахвовій лінії.

Порушення п. 10.1 Правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 , які згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 910/17 від 11.10.2017 знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «VW Passat», не переконавшись в безпеці своїх дій, змінив напрямок свого руху ліворуч і виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Vito 112» під керування ОСОБА_10 , що рухався у зустрічному йому напрямку, який після зіткнення, в некерованому стані виїхав на зустрічну для нього смугу руху, де сталося зіткнення з автомобілем «Opel Vektra» під керуванням ОСОБА_9 , що спричинило вищевказані наслідки.

В апеляційних скаргах:
Прокурор, посилаючись на неправильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного покарання, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Крім того вказує що суд першої інстанції не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання обвинуваченому на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за даним вироком і вироком Київського районного суду міста Харкова від 21.12.2017, яким ОСОБА_8 було звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

Натомість у п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 зазначено, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців та застосувати положення ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання.

При цьому зазначає, що обвинувачений задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні мати інваліда 2 групи. Обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Крім того, звертає увагу на те, що суд не врахував зазначені обставини, а лише послався на тяжкість злочину та на обставини не визнання вини обвинуваченим.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні лише в частині щодо необхідності виключення з вироку посилання на застосування вимог ч.4 ст. 70 КК України; просив залишити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а вирок Київського районного суду м. Харкова, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, виконувати самостійно; захисника ОСОБА_7 , яка частково підтримала позицію прокурора та просила звільнити ОСОБА_8 , від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України; дослідивши матеріали провадження колегія суддів приходить до наступного.

З урахуванням позиції прокурора щодо апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та вимог ст. 401 КПК України, колегія суддів вважала можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки наразі апеляційні скарги не містять вимог, які погіршують його становище.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника стосовно можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 , від відбування покарання, виходячи з наступного.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано.

Зокрема, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, його наслідки, обставину, яка пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, наполягання потерпілих, які втратили сина. на позбавленні волі обвинуваченого, не намагання обвинуваченого компенсувати втрати потерпілим.
Крім того судом взято до уваги дані про особу ОСОБА_8 згідно яких він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, судимий 21.12.2017 Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, проживає з матір`ю ОСОБА_12 , 1960 р.н., яка є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням.
Отже, обставини на які посилається захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , як на підставу для звільнення обвинуваченого від відбування покарання вже досліджені судом першої інстанції та їм дана належна оцінка.
За таких обставин висновок суду щодо необхідності призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально - є обґрунтованим.
Що стосується апеляційної скарги прокурора, то її доводи та вимога на думку колегії суддів є частково слушними, виходячи з наступного.
Як вбачається з оскаржуваного вироку ОСОБА_8 засуджено до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ч. 4 ст.70 КК України призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Разом з цим, за попереднім вироком від 21.12.2017 ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання на строк 1 рік.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Однак, суд призначаючи покарання ОСОБА_8 застосував часткове складання покарань за даним вироком і вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2017. на підставі ч.4 ст. 70 КК України.
За таких обставин, маючи вирок, яким обвинуваченому призначено покарання зі звільненням від його відбування з випробування, і призначаючи на новим вироком покарання у виді реального позбавлення волі, суд не повинен був застосовувати принцип складання покарань, оскільки, як зазначалось вище, такі покарання виконуються самостійно.
Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок порушив вимоги положень ч.4 ст.70 КК України, застосував закон, який не підлягає застосуванню, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 26 березня 2018 року у відношенні ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України.
Вирок Київського районного суду м. Харкова, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 рік - виконувати самостійно.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді -