Дата документу 05.09.2019 Справа № 333/2353/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/2353/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1553/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26 серпня 2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- 12 березня 2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці;

- 14 липня 2014 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці. За рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року визначено покарання за вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2014 року та Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 березня 2014 року, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 22 жовтня 2013 року по 14 квітня 2014 року, та з 16 червня 2014 року по 14 серпня 2014 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Звільнився 29 квітня 2016 по відбуттю строку покарання;

- 20 січня 2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднане покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2008 року, та постановою того ж суду від 15 вересня 2009 року остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці. Звільнився 29 квітня 2016 року з Софіївської ВК № 55 Запорізької області (ст.72 ч.5 КК України) на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 березня 2016 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений до 11 жовтня 2019 р. включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю обґрунтованої підозри, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В судовому засіданні прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що зазначеного кримінального правопорушення він не вчиняв, посилання суду, як на підставу обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, лише на те, що він неодноразово судимий, є безпідставним.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що підозрюваний не має на меті вчиняти дії, зазначені у клопотанні, оскільки обвинувачений вину не визнає, зазначених кримінальних правопорушень він не вчиняв, а тому не має на меті переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Підозрюваний має постійне місце роботи та проживання, стабільний дохід, хоча раніше і був судимий, проте нових кримінальних правопорушень не вчиняв та до теперішнього часу повідомлень про підозру не отримував.

Стороною обвинувачення клопотання обґрунтовується лише тим, що ОСОБА_6 неодноразово був судимий.

Крім того, в клопотанні про обрання запобіжного заходу вказано, що підозрюваний у денний час вчиняв кримінальні правопорушення, проте в зазначений час ОСОБА_6 був на роботі, а тому у денний час не міг вчиняти кримінальне правопорушення, у яких його підозрюють. Встановлено, що крадіжка була вчинена 01 березня 2019 року, а підозрюваного затримали пізніше 04 березня 2019 року, коли він забирав сумку з невідомим металом біля люка.

Згідно з ухвалою суду, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 04 березня 2019 року о 07 годині 40 хвилин, знаходячись біля ЗОШ №97, розташованої по вул.40-річчя Перемоги в м.Запоріжжя, з метою викрадення чужого майна, відкрив металевий люк, проник у кабельний колодязь, звідки таємно викрав 115 м кабелю зв`язку ТПП 300х2х0,32 на суму 2 957 грн 77 коп, який належав ПАТ «Укртелеком»; 187 м кабелю зв`язку ТПП 200х2х0,4 на суму 30 052 грн 70 коп, 187 м кабелю зв`язку ТПП 100х2х0,4 на суму 14 991 грн 79 коп., який належав ПрАТ «Фарлеп-Інвест».

Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Ухвалою слідчого судді від 06 січня 2019 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

24 квітня 2019 року кримінальне провадження надійшло до суду.

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено по 24 червня 2019 року включно; ухвалою суду від 18 червня 2019 року до 17 серпня 2019 року. Закінчити розгляд справи до вказаної дати не надається можливим, у зв`язку з необхідністю дослідження значного обсягу доказів.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні скарги та уточнив, що він перебуває під вартою з 04 березня 2019 року; його захисника - адвоката ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора мотивоване тим, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке є тяжким.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, ризик вчинення останнім іншого кримінального правопорушення, оскільки останній раніше неодноразово судимий, в т.ч. за аналогічні правопорушення, знову обвинувачується у вчинені тяжкого злочину проти власності, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки; не має постійного джерела доходу, офіційно не працює; не має міцних соціальних зв`язків, у м. Запоріжжі мешкає без реєстрації, що дає підстави вважати, що останній з метою ухилення від покарання, що йому загрожує за вчинений злочин, може без перешкод залишити фактичне місце проживання та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Твердження обвинуваченого про його непричетність до вищевказаного кримінального правопорушення мають ретельно перевірятися судом у встановленому законом порядку та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.
З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника - адвоката ОСОБА_9 , в т.ч. про те, що обвинувачений має місце проживання в м.Запоріжжя, що підтверджується довідкою, наданою ним в апеляційній інстанції, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в ухвалі суду зазначено, що обвинувачений під вартою перебуває з 06 січня 2019 року, замість 04 березня 2019 року, як на це вказує сам обвинувачений і убачається з матеріалів провадження. Проте, вказане може бути опискою, яка підлягає виправленню в порядку, передбаченому ст.379 КПК України, і не є підставою для скасування зазначеного судового рішення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений до 11 жовтня 2019 р. включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4