Справа № 734/4208/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/487/19
Категорія - ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 3 вересня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000648, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 березня 2019 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка, Прилуцького району, Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, не працюючого, інваліда з дитинства, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 березня 2019 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» кошти в сумі 18 114, 96 грн. витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 4744 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливості їх отримання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що повідомлення про підозру, під час досудового розслідування, йому не вручалось, він особисто його не підписував. Вважає, що не було враховано пояснення свідків про наявність конфлікту та бійку, а саме, що потерпілий ОСОБА_8 , перебуваючи в нетверезому стані, відірвав дзеркало на автомобілі, на якому він приїхав зі знайомими та намагався його вдарити і від удару останнього він впав та втратив свідомість. Апелянт вважає, висновок експерта № 150 від 17 листопада 2017 року є недопустимим доказом, оскільки, на його думку, медичні документи не були визнані речовими доказами по справі та не були представлені стороні захисту. Також вказує, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про прийняття рішень про призначення судово-медичної експертизи та надходження висновку експерта № 150 від 17 листопада 2017 року.

Суд першої інстанції встановив, що 03 вересня 2017 року близько 2 години ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку культури, що розташований по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень умисно наніс ОСОБА_8 два удари кулаком в область обличчя, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, перелому верхньої щелепи, перелому нижньої щелепи, струсу головного мозку, синців на обличчі, які згідно висновку експерта за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який висловився на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлено з урахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події, та ґрунтуються на сукупності ретельно досліджених, належним чином проаналізованих, оцінених та докладно наведених у вироку доказах.

Зокрема, суд поклав у основу вироку показання: самого обвинуваченого, згідно яких, під час його перебування зі знайомими біля будинку культури в с. Новий Шлях, Козелецького району, Чернігівської області, потерпілий випив в них воду, йому зробили зауваження і він пішов. Потім останній повернувся разом з декількома особами, вони були агресивно налаштовані, мали біту та ланцюг, потерпілий відірвав на їхньому автомобілі дзеркало і кинув на лобове скло автомобіля, вдарив його, при цьому в нього в руках було щось схоже на кастет, він оборонявся і наче наніс рукою один удар в обличчя потерпілого. Він почав тікати від потерпілого і відчув удар, від удару впав і пам`ятає, як друзі привели його до тями. Зазначав, що потерпілий був агресивно налаштований, нецензурно висловлювався;

- потерпілого ОСОБА_8 який пояснив, що під час перебування біля будинку культури ОСОБА_9 почав лаятися з ОСОБА_10 . Він стояв осторонь і відчув удар в лице, вдарив його обвинувачений і потім ще раз, він впав від ударів і втратив свідомість. До свідомості прийшов вже вдома. Обвинувачений стрибнув з ганку і вдарив його правою рукою в обличчя;

- свідка ОСОБА_11 , згідно пояснень якого, біля будинку культури. ОСОБА_9 почав лаятися з ОСОБА_10 . Обвинувачений вдарив ОСОБА_8 кулаком в обличчя, той впав. Він бачив, як обвинувачений вдарив ОСОБА_8 , так-як був від них метрів за три. ОСОБА_7 стояв на ганку і з розгону наніс удар правою рукою в ліву частину обличчя потерпілого;

- свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що обвинувачений вдарив потерпілого, бив на льоту з ганку, правою рукою в ліву частину обличчя, від удару потерпілий впав і лежав;

- свідка ОСОБА_9 який пояснив, що біля будинку культури почалася перепалка і він зрозумів, що буде бійка. Поки він говорив з ОСОБА_10 то нічого не бачив, хотів всіх заспокоїти, але нічого не вийшло. Де був ОСОБА_8 він не бачив;

- судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який пояснив, що експертизу він проводив на основі медичних документів. Верхня щелепа включає в себе і перелом носа. Удар міг бути нанесений рукою, ногою, це також тупі тверді предмети, але з якою силою і в якому положенні був нанесений удар, встановити не можливо.

Встановлені судом обставин, щодо винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, крім вищезазначених показань, також підтверджується даними, що містяться у висновку експерта №150 (по медичним документам) від 17 листопада 2017 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 маються тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому верхньої щелепи, перелому нижньої щелепи, струсу головного мозку, синців на обличчі, які могли виникнути внаслідок дії тупого твердого предмета по механізму удару, у тому числі внаслідок нанесення одного удару рукою, ногою обличчя в строк 03 вересня 2017 року, та за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження;

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 наполягав, що не бив потерпілого, а лише захищався від нападу останнього.

Зазначеним показанням обвинуваченого суд першої інстанції дав належну оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи і з таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки вказані твердження сторони захисту спростовується наступним.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 прямо вказали на обвинуваченого, як на особу, що завдала тілесних ушкоджень потерпілому та механізм їх нанесення, їх показання підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_9 , який знайомий, як з обвинуваченим так і з потерпілим, та який підтвердив наявність конфлікту, що передував бійці. Колегія суддів враховує, що показання вказаних свідків узгоджуються між собою та прямо підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, яким встановлено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли виникнути внаслідок нанесення одного удару рукою, ногою обличчя в строк 03 вересня 2017 року.

З огляду на викладене колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що внаслідок його фізичних вад він не міг завдати наявних у потерпілого тілесних ушкоджень.

Показанням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суд першої інстанції дав належну оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи і з таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на вищенаведене.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Посилання обвинуваченого, що йому не було вручено повідомлення про підозру колегія суддів визнає необґрунтованими та такими, що прямо спростовуються матеріалами кримінального провадження, в яких міститься повідомлення про підозру підписане ОСОБА_7 із зазначенням часу (а.к.п.179-181) . На спростування вказаних доводів в суді першої інстанції також було допитано свідка ОСОБА_16 , яка проводила досудове розслідування та яка пояснила, що ОСОБА_7 на виклик приїхав разом зі свідками, йому було оголошено підозру, роз`яснено право на захист, а підпис на своєму екземплярі повідомлення про підозру він може ставити за своїм бажанням.

Доводи апелянта, що медичні документи, на підставі яких проводилася судово-медична експертиза, не були визнані речовими доказами по справі та не були представлені стороні захисту, колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

При цьому слід взяти до уваги, що медична картка, на підставі якої було проведено судово-медичну експертизу у кримінальному провадженні, лише засвідчує факт перебування хворого на лікуванні, перебіг захворювання і згідно нормативно-правових актів використовується для проведення судово-медичної експертизи.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_7 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, досудову доповідь органу з питань пробації, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість відбуття ОСОБА_7 покарання без ізоляції від суспільства.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_7 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4