Справа № 152/586/19
В И Р О К
іменем України

23 травня 2019 року м. Шаргород

Справа №152/586/19

Провадження №1-кп/152/65/19

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 25.04.2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 22.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та угоду про визнання винуватості від 25.04.2019 року, укладену між начальником Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 з другої сторони,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
начальника Шаргородського
відділу Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 на початку лютого 2019 року, перебуваючи біля лісу, що розташований поблизу с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, знайшовши поліетиленовий пакет жовтого кольору, в якому виявив подрібнену речовину рослинного походження рослини коноплі та насіння коноплі, усвідомлюючи, що знайдена речовина є наркотичним засобом, вирішив забрати наркотичний засіб та зберігати для власного вживання. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, ОСОБА_3 забрав із собою виявлений поліетиленовий пакет з рослинами коноплі, що є наркотичним засобом, який переніс до себе додому, де умисно, незаконно зберігав у домоволодінні, що знаходиться в АДРЕСА_1 , без мети збуту, для власного вживання.

23.03.2019 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , останній добровільно видав працівникам поліції наявну у нього наркотичну речовину: речовину рослинного походження у подрібненому стані, яка, відповідно до висновку експерта за №386 від 29.03.2019 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальною масою у перерахунку на висушену речовину 116,21 г.; рослини зеленого кольору, які, відповідно до висновку експерта за №386 від 29.03.2019 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальною масою у перерахунку на висушену речовину 38,76 г.

Органом досудового розслідування вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Під час проведення досудового розслідування 25.04.2019 року між начальником Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника останнього ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000053, яка направлена до суду разом із обвинувальним актом.

Означена угода про визнання винуватості укладена 25.04.2019 року між начальником Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000053, та підозрюваним ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України.

З означеної угоди про визнання винуватості від 25.04.2019 року вбачається, що її сторони прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000053 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю беззастережно визнає свою винуватість у вчиненому злочині; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючу покарання ОСОБА_3 обставину його щире каяття, і відсутність обтяжуючих покарання ОСОБА_3 обставин; сторони угоди про визнання винуватості узгодили призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Сторони угоди надали згоду на призначення узгодженого покарання.

В угоді зазначено, що обов`язки щодо співпраці з правоохоронними органами у викритті кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами, на ОСОБА_3 не покладаються; у результаті вчинення кримінального правопорушення підозрюваним ОСОБА_3 матеріальна шкода не заподіяна.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді позбавлення волі строком на два роки із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості і розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Також обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні показав, що він розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України, щодо якого він беззастережно та повністю визнає себе винуватим при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що неодноразово взимку 2019 року він ходив заготовляти дрова та шукати металобрухт за селом Рахни-Лісові, поблизу лісу. На початку лютого 2019 року він пішов шукати металобрухт на смітнику поблизу лісу, що розташований неподалік від с. Рахни-Лісові. Біля смітника він виявив жовтий пакет, а коли розгорнув його, то побачив у пакеті пластмасову пляшку від ополіскувачу для прання, в якій було насіння конопель, а також рослини коноплі. Він розумів, що рослини коноплі є наркотичним засобом, але пакет з цими рослинами не викинув і не знищив, а умисно переніс до себе додому, де зберігав у сараї домоволодіння по АДРЕСА_1 , для власного вживання, без мети збуту. Кілька разів протягом лютого та березня 2019 року він вживав наркотичний засіб коноплю, який знайшов біля лісу. 23.03.2019 року до нього прийшли з обшуком працівники поліції, які повідомили, що обшук здійснюватиметься на підставі ухвали слідчого судді з метою відшукання наркотичних засобів. Після цього він повідомив працівникам поліції, що добровільно видасть наявну у нього наркотичну речовину, що і зробив. У ході проведення обшуку іншої речовини наркотичного походження, крім тієї, яку він добровільно видав, знайдено не було. Також він видав насіння коноплі, яке зберігав у пластмасовій пляшці.

Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що розуміє вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого покарання у виді позбавлення волі строком на два роки із звільненням від відбування покарання, тобто із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо беззастережного визнання вини.

ОСОБА_3 пояснив, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді позбавлення волі строком на два роки із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Вислухавши сторони угоди про визнання винуватості прокурора ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_3 і його захисника ОСОБА_5 , перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного, обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, в тому числі, кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України, яка, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як злочин середньої тяжкості, від цього злочину потерпілих немає.

Зміст угоди про визнання винуватості від 25.04.2019 року, укладеної між начальником Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , відповідає вимогам, встановленим в ст.472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для цього кримінального провадження обставини; беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення; відсутність домовленості про покладення обов`язків на підозрюваного щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою; умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення; узгоджене покарання та згода підозрюваного на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди; характер обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України, щодо якого беззастережно визнає себе винуватим; розуміє узгоджене покарання та дає згоду на призначення узгодженого покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Судом з`ясовано, що сторони угоди розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 , відповідає вимогам КПК України; дії ОСОБА_3 , що виразилися у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України; фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні; узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, особі винного.

Відтак, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням п.1 ч.3 ст.314 та ч.2 ст.474 КПК України.

При цьому, суд враховує обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття та вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження вважають, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у обвинувальному акті.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між прокурором ОСОБА_4 і підозрюваним ОСОБА_3 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.2 ст.474 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».

Також, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання.

Відповідно до вимог ст.ст.315, 331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 суд не вбачає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Речові докази суху речовину рослинного походження, яку упаковано до спецпакету ГСУ НПУ №INZ 3012285 канабіс загальною масою у перерахунку на висушену речовину 116,21 г., дві рослини зеленого кольору канабісу масою у перерахунку на висушену речовину 38,76 г., упаковані до спецпакету ГСУ НПУ №4395970, насіння рослин коноплі у пластмасовій пляшці, упаковане до спецпакету ГСУ НПУ №4395971, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.32), підлягають знищенню, відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 29.03.2019 року за №386 вбачається, що у справі проведено експертизу матеріалів, речовин та виробів (а.с.33-41). Вартість проведення експертизи становить 1716 грн. (а.с.42). Відтак, ці процесуальні витрати в сумі 1716 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-377, 472, 473, 474, 475, п.1 ч.3 ст.314, ст.100 КПК України, суд

засудив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.04.2019 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 21.02.2019 року, між начальником Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 1716 (одну тисячу сімсот шістнадцять) гривень на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Речові докази: суху речовину рослинного походження, упаковану до спецпакету ГСУ НПУ №INZ 3012285 канабіс загальною масою у перерахунку на висушену речовину 116,21 г.; дві рослини зеленого кольору канабісу масою у перерахунку на висушену речовину 38,76 г., упаковані до спецпакету ГСУ НПУ №4395970; насіння рослин коноплі у пластмасовій пляшці, упаковане до спецпакету ГСУ НПУ №4395971 знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1