пр. № 1-кп/759/1182/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання обвинуваченого

ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.02.2014 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік, звільнений від відбуття покарання 08.04.2014 року на підставі ст. 1 п. «а» Закону України «Про амністію у 2014 році»; 31.08.2015 року вироком Ірпінського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки; 20.03.2017 року вироком Ірпінського міського суду Київської області за ст. 185 ч. 3, ст. 71 КК України до 4 років 210 днів позбавлення волі; 10.05.2019 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 70 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі. У відповідності до ч. 5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 22.08.2016 року по 20.04.2017 року та з 04.06.2017 року. Звільнений 10.05.2019 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0004698 від 29.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , приблизно у середині 2013 року, у невстановлений досудовим розслідуванням місці, домовився з невстановленою слідством особою, про придбання підробленого посвідчення водія на його ім`я. Після цього ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на підроблення офіційного документу, а саме посвідчення водія, надав невстановленій слідством особі свої анкетні дані та фото з метою внесення їх до підробленого водійського посвідчення. Після цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи в невстановленому місці, в невстановлений досудовим розслідуванням час, виготовила підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.02.2013 року, ніби виданого УДАІ ГУМВС в м. Києві, на ім`я ОСОБА_3 . Приблизно після двох тижнів після надання ОСОБА_3 невстановленій слідством особі анкетних даних та фото, у невстановлений слідством місці ОСОБА_3 отримав вищевказане посвідчення. Таким чином, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що він не проходив установленого законом поряду отримання посвідчення водія, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1994 року № 340 (зі змінами) «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке відповідно до п. п. 2.1 а) та 2.4 Правил дорожнього руху України (які діють з 01.01.2002 року зі змінами), водій повинен мати при собі та пред`явити для перевірки на вимогу поліцейського, залишив дане посвідчення у себе, з метою його подальшого використання.

Посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.02.2013 року РСЦ МВС України в м. Києві не видавалось, інформація стосовно видачі посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 територіальними сервісними центрами МВС інших регіонів України в базі даних відсутня. Посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України. Зображення лицьового та зворотного боків посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 нанесено способом термодруку. Ознак внесення змін в посвідчення водія серії НОМЕР_1 не виявлено.

Обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, висунутого проти нього в обвинувальному акті за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, визнав в повному обсязі, підтвердив викладені в ньому обставини та щиро розкаявся у вчиненому. Суду показав, що приблизно у середині 2013 року він зустрівся з чоловіком, з яким познайомився через мережу інтернет, який сказав, що працює в МРЕВ, однак його даних не пам`ятає. Він запропонував обвинуваченому зробити водійське посвідчення за 500 доларів США. Приблизно через два тижня він зустрівся з даним чоловіком, у якого отримав водійське посвідчення, для подальшого його використання. Навчання в автошколі не проходив, іспити для отримання водійського посвідчення не здавав. Заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_4 не заперечував проти звільнення ОСОБА_3 ,обвинуваченого за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки зазначений злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості, сплили 3 роки з часу його вчинення та обвинувачений за цей строк не вчинив нового злочину.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого повністю доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво у підроблені посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою його використання підроблювачем.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
До такого злочину, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься злочин, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення обвинуваченим злочину, а саме у 2013 році.

Після цього відповідно до вирокуІрпінського міського суду Київської області від 20.03.2017 року, ОСОБА_3 06.06.2016 року вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст.185 КК України, а тому строк давності був перерваний. Однак після вказаного злочину сплило ще три роки.

Роз`яснивши обвинуваченому наслідки такого закриття, а саме те, що дана підстава не є реабілітующою, та з`ясувавши, що останній розуміє настання таких наслідків та добровільність його позиції щодо цього, суд вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а провадження по справі закриттю відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст.284, 372, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0004698 від 29.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження № 0004698 від 29.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, закрити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя ОСОБА_1