Номер провадження: 11-кп/813/1726/19
Номер справи місцевого суду: 502/2387/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000007, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст.185, ч.2 ст.262, ч.1 ст.263 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000007, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст.185, ч.2 ст.262, ч.1 ст.263 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків.

Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, оскільки в обвинувальному акті містяться посилання на докази, якими обґрунтовується державне обвинувачення, що суперечить передбаченій ст.291 КПК Україні забороні надавати суду докази до початку судового розгляду справи по суті. Крім того, в обвинувальному акті зазначений потерпілим ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим не може мати статус потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Зміст вимог апеляційної скарги та короткий виклад доводів особи, яка її подала.
У своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, просить її скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд повернув обвинувальний акт з надуманих підстав, оскільки зазначених в оскаржуваній ухвалі підстав для повернення обвинувального акту чинний КПК України не містить. Натомість, як стверджує прокурор, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.
Обвинувачений належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду шляхом надіслання смс-повідомлення на контактний номер телефону, зазначений у матеріалах кримінального провадження, однак сповістити його не виявилось можливим з причин, що не залежать від апеляційного суду, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача; виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Згідно з ч.4 ст.291 КПК України, до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
Таким чином, кримінальним процесуальним Законом передбачена заборона надання будь-яких доказів вини (невинуватості) особи до початку судового розгляду справи по суті з метою забезпечення рівності процесуальних прав сторін у справі та попередження завчасного формування у суду певного уявлення щодо обставин кримінального провадження, в тому числі щодо наявності або відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення.
Разом з цим, при складанні обвинувального акту прокурором не дотриманні зазначені вище положення кримінального процесуального Закону, оскільки при викладі фактичних обставин за епізодом вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, містить посилання на висновок експерта №1Б/5Д від 08.01.2013 року як на доказ вини обвинуваченого (а.с.11).
Крім того, як вірна зазначено в оскарженій ухвалі суду, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні можуть бути лише фізична та/або юридична особа.
Стаття 24 ЦК України визначає, що фізичною особою є людина. За змістом ст. 25 ЦК України усі фізичні особи маютьздатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), яка виникає у момент народження та припиняється у момент смерті фізичної особи.
Як зазначено в оскарженій ухвалі, відповідно до копії актового запису про смерть №258 від 26.06.2018 року, ОСОБА_9 , зазначений в обвинувальному акті як потерпілий, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за рік до складання обвинувального акта.
Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що зі смертю ОСОБА_9 втратив статус фізичної особи, в тому числі притаманні даному статусу правові ознаки - правоздатність та дієздатність, у зв`язку з чим він не може мати статус потерпілого у кримінальному провадженні в розумінні ч. 1 ст. 55 КПК України.
Незважаючи на це, прокурором не з`ясовано та не вирішено питання щодо залучення до кримінального провадження правонаступників померлого потерпілого або виключення його з переліку потерпілих, а в обвинувальному акті ОСОБА_9 зазначений потерпілим, що у свою чергу зобов`язує суд здійснювати процесуальні дії з виклику особи, яка є померлою, а також унеможливлює розгляд кримінального провадження в межах пред`явленого особі обвинувачення, зокрема з`ясування обставин кримінального правопорушення, які мають значення для кримінального провадження, допит потерпілого тощо.
Вищевикладені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального Закону та є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість та непереконливість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим вона підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 291, 404, 405, 407, 419, 428, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000007, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст.185, ч.2 ст.262, ч.1 ст.263 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4