Номер провадження:1-кс/521/4122/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2019 року слідчий суддя Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Тбілісі, вірменина, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України, -
З клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів вбачається, що з 2005 року ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 були співзасновниками ТОВ «МГК Трейдерс» та здійснювали спільну підприємницьку діяльність.
Приблизно з кінця 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ґрунті виниклих розбіжностей, при здійснені спільної фінансово-господарської діяльності почали відбуватись конфлікти, в результаті яких ОСОБА_9 відмовився від ведення спільної підприємницької діяльності. При цьому, ОСОБА_8 почав вимагати від ОСОБА_9 передачі йому грошових коштів в якості повернення боргу, якого фактично не існувало.
Оскільки ОСОБА_9 неодноразово відмовлявся від вимог ОСОБА_8 про передачу йому грошових коштів останній у невстановленому слідством часовому проміжку, вступив у злочину змову з ОСОБА_6 та невстановленими слідством особами, спрямовану на викрадення ОСОБА_9 з метою подальшого вимагання з нього коштів.
Розподіливши між собою ролі ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_10 , підійшли до ОСОБА_9 , який розрахувався за бензин схопили його за руки і відвели до заправки №7, де ОСОБА_6 став утримувати ОСОБА_9 шляхом викручування рук, в той час як невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 повернулась до автомобілю «Тайота Прадо» за кермом якого перебував ОСОБА_8 та із застосуванням фізичної сили винудили підписати боргову розписку.
У цей же день, 24 червня 2010 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на автомобілі «Тайота прадо» державний номер НОМЕР_1 , привезли ОСОБА_9 назад до автозаправної станції «Окко» №20, розташованої на 454-му кілометрі автодороги «Київ Одеса», де висадили його і зникли.
Згодом, ОСОБА_8 , подав позовну заяву до Малиновського районного суду міста Одеси про стягнення з ОСОБА_9 боргу в розмірі 717 320 гривень, пред`явивши суду в якості доказу розписку, яку отримали від потерпілого злочинним шляхом.
На підставі викладеного, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України.
18 липня 2019 року, на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 19 червня 2019 року ОСОБА_6 був затриманий.
Слідчий Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146 КК, ч. 3 ст. 189 України.
Слідчий у своєму клопотанні просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, те, що підозрюваний переховувався від органу досудового розслідування, може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_9 , свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, що на думку сторони обвинувачення, унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Адвокат та підозрюваний ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання, просили слідчого суддю обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною підозрюваному залишати житло у нічний час.
Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши доводи, якими обґрунтовується клопотання, а також документи надані стороною обвинувачення та захисту, які містяться у матеріалах справи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України за викладених вище обставин.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 19 червня 2019 року, надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу до слідчого судді для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
18 липня 2019 року о 10 годині 45 хвилин ОСОБА_6 було затримано в порядку ст.208 КПК України.
Право на свободу й особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини.
Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення ( рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).
Таким чином, рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.
Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Відповідно до вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішуватись абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії», справа «Харченко проти України»).
За змістом положень КПК України основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, забезпечення законності і обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження.
Ухвалюючи рішення за результатами розгляду клопотання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний враховувати підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України, і навести їх у мотивувальній частині ухвали.
Статтею 183 КПК України визначено, що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювий може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Під час вирішення питання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що в матеріалах клопотання є достатньо фактів для обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146, ч. 3 ст.189 КК України, разом з тим під час розгляду клопотання, встановлення особи підозрюваного та загальних обставин кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 не є особою, яка потребує в теперішній час застосуванню найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_9 ,протоколом огляду предмета та огляду інформації від 20 серпня 2010 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 25 червня 2010 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 05 червня 2012 року, протоколом огляду речових доказів, іншими матеріалами кримінального провадження.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення ( рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182).
Отже, стороною обвинувачення доведено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.3 ст. 189 КК України.
Про те слідчий суддя наголошує, що лише цієї умови недостатньо для обрання запобіжного заходу і враховує, що у судовому засіданні прокурором не доведено, що обґрунтовано існують ризики, що підозрюваний,може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_9 , свідків, перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому слідчий суддя зазначає, що з моменту скоєння злочину пройшло майже десяти років, за цей час ОСОБА_6 не здійснив дій направлених на скоєння нових злочинів, та на незаконний вплив на потерпілого та свідків. Крім того, слідчий суддя ставить під сумнів і той факт, що ОСОБА_6 переховувався від слідства, оскільки ні прокурором, ні слідчим під час судового засідання не були надані належні та допустимі докази, його належного виклику.
Обставини які встановлені під час судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, вочевидь свідчать про необхідність більше детального дослідження обставин справи, враховуючи правову позицію підозрюваного та його спосіб життя і характеристику особистості. Вказаний висновок слідчого судді, в тому числі ґрунтується на діях органу досудового розслідування, який здійснив повідомлення про підозру ОСОБА_6 після спливу досить тривалого проміжку часу (відомості до ЄРДР внесено 09 січня 2013 року, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення датоване 22 квітня 2013 року), що може свідчити про певні сумніви не тільки в доказуванні злочину але й в кваліфікації.
Тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, не може свідчити про намір ОСОБА_6 вчинити дії які б перешкоджали кримінальному правопорушенню, при цьому слідчий суддя враховує наступне.
Як зазначено в п.143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).
Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорсткого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною,або наявність зв`язків в іншому місці ( «Панченко проти Росії»).
Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою ( «Строган проти України»).
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Оскільки підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання в місті Одесі та реєстрації в місті Львові, раніше не судимий, на думку слідчого судді прокурор не навів мотивів щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.
Відповідно до ст.181 КПК України в якості запобіжного заходу може бути застосований домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам вчинити певні дії, що можуть будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню, тобто існування певних ризиків для виконання завдань кримінального провадження.
Під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України. На думку слідчого судді існують певні ризики передбачені ст. 177 КПК України, однак вказані ризики не дають слідчому судді достатніх підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, тому виходячи з принципів гуманності, верховенства права і поваги до людської гідності, приходжу до обґрунтованого висновку про необхідність обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт з забороною підозрюваному залишати житло у нічний час, а також з покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 певних процесуальних обов`язків, які на думку слідчого судді будуть достатні для належної поведінки підозрюваного.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189 КК України.
Розглядаючи клопотання слідчим суддею також встановлено, що ОСОБА_6 має постійне місце мешкання в місті Одесі за яким мешкає разом з братом більше ніж два роки, має реєстрацію в Львівській області м. Львів.
Слідчий суддя вбачає наявність підстав, щодо застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та вважає, що даний запобіжний захід є найбільш прийнятним, враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя також враховує презумпцію невинуватості, та обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання винуватим (за вказане кримінальне правопорушення передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років), вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання ОСОБА_6 (підозрюваний неодружений, немає утриманців), до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Обставин які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не має.
Враховуючи дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне встановити заборону підозрюваному залишати житло у певний період доби, та надати таким чином ОСОБА_6 працювати.
Крім того, слідчий суддя вважає необхідним покласти на підозрюваного ОСОБА_6 додаткові обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає (місто Одеса) без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утриматись від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 202, 203, 205, 376 КПК України, слідчий суддя, -
В задоволенні слідчого СВ Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у певний період доби, а саме з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.
Роз`яснити підозрюваному його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки строком на шістдесят днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
2)не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає (місто Одеса) без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
4) утриматись від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню;
5) здати на зберігання паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали слідчого судді, тобто з 19 липня 2019 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 17 вересня 2019 року.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя ОСОБА_1