Справа № 538/51/18
Провадження №1-кп/548/50/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року року Хорольський районний суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол полтавської області кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель, Волинської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, не одруженого, такого, що не має неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , такого, що не має пільгових статусів та інвалідності, раніше судимого:

-12 квітня 2016 року вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту;

-07 червня 2016 року вироком Миргородського районного суду Полтавської області за ч .2 ст. 186, ч. 1 ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України остаточно до 1 року позбавлення волі. Звільненого 19.08.2016 року по відбуттю строку покарання.

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаїв, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, не одруженого, такого, що не має неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , такого, що не має пільгових статусів та інвалідності, раніше судимого:

-24 червня 2014 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку та іспитовим строком на 3 роки;

-11 березня 2015 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України остаточно до 4 років 8 місяців позбавлення волі. Звільненого 14.08.2016 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова у зв`язку з тяжким захворюванням.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_3 , з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, не одруженого, такого, що не має неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні, мешканця с. Гладківка Голопристанського району Херсонської області, такого, що не має пільгових статусів та інвалідності, раніше судимого:

-10 березня 1993 року вироком Сакського районного суду АР Крим за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, з конфіскацією майна;

-24 червня 1996 року вироком Сакського районного суду АР Крим за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки. Звільненого 25.02.1999 року по відбуттю строку покарання;

-02 грудня 1999 року вироком Сакського районного суду АР Крим за ч. 3 ст. 81, ст. 44 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

-21 вересня 2000 року вироком Сакського районного суду АР Крим за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) остаточно до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з конфіскацією майна. Звільненого 12.04.2003 року по відбуттю строку покарання;

-26 лютого 2004 року вироком Сакського районного суду АР Крим за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України (в редакції 2001 року) до позбавлення волі строком на 2 роки.

-18 травня 2004 року вироком Сакського районного суду АР Крим за ч. 2 ст. 289, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Звільненого 29.12.2006 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 29 днів;

-10 березня 2010 року вироком Джанкойського районного суду АР Крим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 3 місяці. Звільненого 10.06.2010 року по відбуттю строку покарання;

-26 серпня 2011 року вироком Джанкойського районного суду АР Крим за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільненого 30.11.2012 року по відбуттю строку покарання.

-15 жовтня 2015 року вироком Червонозаводського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Звільненого 30.06.2017 року умовно-достроково на 9 місяців 3 дня.

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , маючи не зняті і не погашені судимості за вчинення умисних в тому числі і корисливих злочинів, на шлях виправлення не стали і знову вчинили умисний тяжкий корисливий злочин, а обвинувачений ОСОБА_8 також злочин, пов`язаний із незаконним придбанням та зберіганням бойових припасів, при наступних обставинах.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 29 серпня 2017 року близько 21 год. 30 хв. прийшов на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_4 , так як в цьому домоволодінні проживала мати цього обвинуваченого, маючи на меті забрати з приміщення сараю свої речі, а саме інструменти та матраци. Зайшовши в сарай та виявивши там крім своїх речей драбину із нержавіючої сталі, вирішив її викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 таємно повторно викрав належну потерпілому ОСОБА_6 драбину із нержавіючої сталі, вартістю 255 грн. 71 коп., спричинивши цьому потерпілому матеріальні збитки на вищевказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_8 02.09.2018 року в обідній час, знаходячись біля сміттєвих баків неподалік залізничного вокзалу в м. Херсон, помітив корпус ручної гранати РГД-5 із відокремленим уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим (УЗРГМ-2), які привласнив, поклавши до сумки із особистими речами, тим самим незаконно придбавши бойові припаси (вибуховий пристрій). В подальшому, зберігаючи цей боєприпас без передбаченого законом дозволу при собі, перевіз його до м. Лубни Полтавської області, де залишив на зберіганні із особистими речами в напіврозваленому приміщенні в м. Лубни по вул. Залізничній, і який був у нього вилучений працівниками поліції 04.09.2018 року о 19 год. 00 хв., в ході огляду його особистих речей, проведеного за попередньою письмовою згодою ОСОБА_8 , в присутності понятих.

Крім цього обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 04.09.2018 року, близько 10 год. 30 хв. перебуваючи на території двору багатоквартирного будинку по АДРЕСА_5 , за одним із дерев`яних столів вживали алкогольні напої разом із потерпілим ОСОБА_5 , в результаті чого всі перебували в нетверезому стані.

В ході спільного вживання спиртного в обвинуваченого ОСОБА_9 виник умисел на напад на потерпілого ОСОБА_5 з метою заволодіння його майном, реалізуючи який, обвинувачений ОСОБА_9 , схопив порожню скляну пляшку із під пива, що стояла на столі, якою наніс один удар по голові потерпілого, від чого останній захитався і став виходити із-за столу.

Побачивши це, в обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також виник умисел на напад на потерпілого ОСОБА_5 з метою заволодіння його майном. Діючи ситуативно, без попередньої домовленості між собою, обвинувачений ОСОБА_8 наніс кулаком руки удар потерпілому в груди та штовхнув потерпілого на землю. В цей час, розуміючи, що потерпілий може продовжувати чинити опір та завадить заволодінню майном, обвинувачений ОСОБА_7 наніс удар ногою по голові потерпілого, внаслідок чого потерпілий перестав чинити опір. Обвинувачений ОСОБА_9 , розуміючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також вчиняють розбійний напад на потерпілого, підійшов до потерпілого та разом із обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 став оглядати одяг потерпілого, в результаті спільних злочинних дій обвинувачені заволоділи майном цього потерпілого, а саме грошовими коштами в сумі 100 грн. та мобільним телефоном марки «Samsung SGH-X640», вартістю 133 грн. 33 коп., спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку та рубаної рани тім`яної частини голови.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України визнав частково, не заперечив як факт вчинення крадіжки, так і факт розбійного нападу, проте не погоджується із кваліфікацією його дій працівниками поліції. В судовому засіданні пояснив, що його мати проживала в с. Піски Лохвицького району Полтавської області, де орендувала житло у потерпілого ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 . За вказаною адресою він проживав певний проміжок часу і сам. Коли мати переїхала на інше місце проживання, то в сараї вказаного господарства залишилися його речі, а саме 2 матраци та ящик з інструментами. 29 серпня 2017 року разом із співмешканкою він приїхав в с. Піски, щоб забрати із вищевказаного господарства свої речі. Так як була пізня година, він не став турбувати потерпілого ОСОБА_6 та пішов до господарства, де раніше проживав із матір`ю сам. ОСОБА_16 був не запертий, тому він до нього зайшов вільно. В сараї він побачив свої речі а також металеву драбину, яку вирішив викрасти. Забравши матраци та інструменти, а також драбину, він почергово все повиносив із господарства та завантажив у машину «таксі», перевізши ці речі до себе додому в господарство, що знаходилося в цьому ж населеному пункту. Наступного дня викрадену драбину він здав на металоприймальний пункт. Вказав, що проник в приміщення не з метою крадіжки, а з метою забрати свої речі, а драбину вирішив забрати коли перебував в приміщенні.

З приводу розбійного нападу пояснив, що перебуваючи в м. Гола Пристань Херсонської області познайомився із ОСОБА_17 , з яким вирішив їхати на заробітки в м. Київ, а по дорозі вирішили заїхати в м. Лубни Полтавської області в гості до свого брата. Доїхавши електропоїздами до селища ОСОБА_18 , вони зустріли там ОСОБА_19 , якому також запропонували їхати на заробітки в ОСОБА_20 , попередньо заїхавши в ОСОБА_21 провідати брата.

Приїхавши зранку 04.09.2018 року в м. Лубни, вони всі разом пішли до магазину, що був неподалік залізничного вокзалу, де купили пива, яке вжили за дерев`яними столиками у дворах за магазином. Потім знову повернулися до цього магазину, де зустріли раніше незнайомого їм потерпілого ОСОБА_22 . Обвинувачений ОСОБА_23 заговорив із потерпілим, після чого той дав гроші, на які ОСОБА_23 пішов в магазин і знову придбав пива. Всі разом вони пішли у двори за магазин, де сіли за інший, ніж перший раз, столик, по 2 чоловіка з кожної сторони і стали вживати пиво. Допивши пиво, потерпілий сказав, що йому потрібно йти додому, а також сказав щось нецензурне, в цей час обвинувачений ОСОБА_23 взяв порожню пляшку з під пива, яке пив потерпілий, і вдарив нею по голові потерпілого. Потерпілий піднявся і став відходити від столу, в цей час до нього підбіг обвинувачений ОСОБА_24 і вдарив потерпілого кулаком в обличчя чи груди, від чого той упав на землю. Побачивши, що потерпілий намагається піднятися, він вдарив потерпілого ногою по голові. Після чого ОСОБА_24 повитягував із кишень потерпілого речі (як пізніше з`ясувалося гроші та мобільний телефон) і всі разом вони втекли з місця злочину. Вину визнав частково, так як попередньої змови вчинити розбійний напад на потерпілого не було, все сталося спонтанно, бив потерпілого, щоб той не спричинив шкоди ОСОБА_25 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України визнав частково, вказавши, що познайомився із ОСОБА_26 в м. Києві. В перших числах вересня він перебував у селищі Гребінка Полтавської області де зустрів обвинувачених ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , розмовляючи з якими вирішили їхати на заробітки в м. Київ. По дорозі вирішили заїхати в м. Лубни до брата ОСОБА_27 , який навчався в технікумі на повара. 04.09.2018 року вони всі разом приїхали в м. Лубни та пішли в магазин «Меркурій», що поблизу вокзалу. Там купили пиво та пішли його пити за одним із дерев`яних столів у дворах за магазином. В дворах зустріли бабусю, в якої ОСОБА_29 розпитував, як проїхати до технікуму, де навчався його брат. Коли допили пиво знову пішли до магазину, де зустріли потерпілого ОСОБА_30 , з яким він став розмовляти, і в ході розмови потерпілий дав йому гроші на пиво. Він пішов в магазин де купив 2 літра пива, і всі разом вони пішли у двір за магазин, де сіли за інший столик та стали пити пиво. Під час розмови потерпілий став грубо говорити, що ОСОБА_9 не сподобалося, а тому він взяв пусту пляшку, яку потерпілий поставив на стіл, і вдарив нею потерпілого по голові, після чого відійшов від столу. В цей час потерпілий також вийшов із-за столу, і до нього підійшов ОСОБА_24 , який став його бити. Коли потерпілий впав, то ОСОБА_24 витягнув із його кишень речі і вони всі разом втекли. Вину визнає частково, так як не заперечує факт нанесення ним потерпілому удару, проте заперечує той факт, що в них із ОСОБА_31 та ОСОБА_26 була попередня домовленість на вчинення грабежу цього потерпілого. Вказав, що все сталося спонтанно, і ніхто не домовлявся бити та грабувати потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав повністю та за ч. 2 ст. 187 КК України визнав частково, надав пояснення аналогічні тим, які надали обвинувачені ОСОБА_29 та ОСОБА_23 щодо обставин знайомства та обставин побиття і заволодіння коштами та телефоном потерпілого ОСОБА_30 , також пояснив, що вину визнає частково, так як домовленості із іншими обвинуваченими на вчинення розбійного нападу на потерпілого не було, він вирішив заволодіти майном потерпілого в ході побиття останнього.

З приводу обставин вилучення у нього працівниками поліції гранати РГД-5 спочатку говорив, що йому її підкинули працівники поліції, а згодом вину визнав та пояснив, що знайшов її у розібраному стані біля сміттєвих баків в м. Херсоні, зберігав її у своїй сумці та привіз у м. Лубни Полтавської області. Сумку, в якій разом із його одягом знаходилася граната, залишив у покинутому приміщенні поблизу вокзалу, а після того, як його і інших обвинувачених затримали працівники поліції за вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_30 , вона була в нього вилучена 04.09.2018 року працівниками поліції, так як він їм повідомив, що вона в нього мається.

Крім власних зізнавальних свідчень ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, його винуватість стверджується наступною сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

-Письмовою заявою потерпілого ОСОБА_6 від 04.09.2017 року, в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 29.08.2017 року викрала із сараю його дачного будинку драбину із нержавіючої сталі /т. 2 а.с.8/;

-Показаннями потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні, який пояснив, що знає обвинуваченого ОСОБА_27 та його матір ОСОБА_32 , так як останні орендували його дачний житловий будинок в АДРЕСА_4 . Коли мати обвинуваченого переїхала на інше місце проживання, то залишила в сараї особисті речі, а саме матраци та якісь інструменти. З матір`ю була домовленість про те, що в будь-який час можна буде забрати ці речі. В кінці серпня чи на початку вересня 2017 року, коли він зайшов до приміщення сараю, то виявив зникнення драбини, побачивши, що відсутні і матраци, зрозумів, що до крадіжки міг бути причетний ОСОБА_33 . Він ходив до Актанка і говорив, щоб той повернув драбину. Коли ОСОБА_34 відмовився, потерпілий звернувся до поліції. Не заперечував ту обставину, що в приміщенні сараю залишалися речі які належали обвинуваченому та його матері. Також вказав, що драбина була в господарстві і в період проживання там Актанка з матір`ю. Крім того від мешканців села він дізнався, що ОСОБА_29 носив по селу драбину та ймовірно здав її на металоприймальний пункт.

-Протоколом огляду місця події від 04.09.2017 року та фототаблицею до нього, на яких зафіксована обстановка після вчиненого злочину, а також те, що приміщення сараю на території домогосподарства по АДРЕСА_4 засобами запору дверей не обладнано.

-Протоколом огляду від 04.09.2017 року та фототаблицею до нього, згідно яких на металоприймальному пункті в с. Піски Лохвицького району виявлено та вилучено драбину із нержавіючої сталі довжиною 2.75 метра, шириною 53 см., вагою 13 кг.

-Показаннями свідка ОСОБА_35 , який в судовому засіданні пояснив, що він працює на металоприймальному пункті в с. Піски Лохвицького району. В перших числах вересня до нього прийшов обвинувачений ОСОБА_29 , який приніс йому драбину із нержавіючої сталі, щоб здати на металобрухт. З`ясувавши, що драбина належить ОСОБА_36 , він прийняв її та заплатив обвинуваченому гроші (яку саме суму, не пам`ятає). Згодом цю драбину вилучили працівники поліції, бо виявилося, що вона крадена.

-Висновком судово-товарознавчої експертизи № 716 від 27.09.2017 року, згідно якої вартість викраденої ОСОБА_26 драбини становить 255 грн. 71 коп.

-Речовими доказами по справі, а саме драбиною із нержавіючої сталі, що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6

-Протоколом слідчого експертименту від 16.01.2018 року, в якому зафіксовано порядок дій обвинуваченого ОСОБА_7 під час вчинення крадіжки драбини.

Оцінивши зібрану та перевірену в судовому засіданні сукупність доказів, суд приходить до твердого переконання про неправильність кваліфікації злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, а про наявність в діях цього обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Так, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 разом із своєю матір`ю проживали за адресою АДРЕСА_4 , де після переїзду на інше місце проживання залишилися їх речі. Вказані обставини не заперечуються учасниками справи.

З показань обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 встановлено, що матраци та ящик із інструментами знаходилися на зберіганні в приміщенні сараю цього домогосподарства, двері якого на замок не запиралися.

З показань потерпілого встановлено, що в розмові із матір`ю обвинуваченого він обговорював необхідність забрати ці речі.

Зі слів обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він говорив з матір`ю, що буде забирати матраци і інструменти із сараю, а 29.08.2017 року він зайшов до приміщення сараю потерпілого для того, щоб забрати матраци та інструменти, і лише коли зайшов туди виявив там драбину, яку також вирішив забрати.

В матеріалах справи відсутні докази того, що обвинувачений ОСОБА_7 проникав до приміщення з метою крадіжки, і що намір викрасти майно у нього виник не в приміщенні сараю.

Вказана обставина носить виключно суб`єктивний характер, і може бути встановлена або з показів самого обвинуваченого або з урахуванням фактичних обставин.

В своїх показаннях як на досудовому слідстві так і в суді обвинувачений ОСОБА_7 вказував, що намір викрасти драбину у нього виник в середині сараю, коли він виявив, що вона там знаходиться. Фактичні обставини справи встановлені судом ці показання не спростовують.

Суд констатує, що характер дій обвинуваченого, як під час вчинення крадіжки, так і після неї, обставини та спосіб проникнення до приміщення сараю, привід з яким він туди зайшов, не свідчать про те, що обвинувачений проникав до приміщення сараю з метою вчинення крадіжки.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища (абз. 2 п. 22 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 р. № 10). Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи цієї кваліфікуючої ознаки, слід з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна в особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Виходячи з того, що в судовому засіданні встановлено, що умисел на викрадення майна у обвинуваченого ОСОБА_7 виник в середині приміщення сараю, підстав для кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України немає, а ці його дії, з урахуванням вчинення крадіжки в період незнятої і непогашеної судимості за корисливий злочин, слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення майна, вчинене повторно.

Крім власних зізнавальних свідчень вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, є доведеною наступною сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів, а саме:

-Письмовою заявою обвинуваченого ОСОБА_8 від 04.09.2018 року про надання дозволу на огляд його особистих речей.

-Протоколом огляду від 04.09.2018 року та фототаблицею до нього, згідно якого в напівзруйнованій будівлі по вул. Залізничній в м. Лубни проведено особистий огляд речей (дорожньої сумки), належної обвинуваченому ОСОБА_8 , в ході якого в боковій кишені сумки виявлено металевий предмет, зовні схожий на гранату округлої форми з маркуванням 169-81 та запал з маркуванням 84-81 УЗРГМ-2 583.

-Речовими доказами, а саме корпусом ручної гранати РГД-5, та запалом до ручної гранати УЗРГМ-2.

-Висновком судової вибухо-технічної експертизи № 100 від 14.09.2018 року, згідно якої об`єкт № 1 є уніфікований запал ручної гранати модернізований УЗРГМ-2, є засобом підриву (засобом ініціювання вибуху), об`єкт № 2 є корпусом ручної гранати РГД-5 споряджений в середині, які в конструктивному поєднанні (зборі) будуть ручною осколковою гранатою РГД-5 з запалом УЗРГМ-2 і відносяться до категорії бойових припасів (вибухових пристроїв).

-Поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_37 , яка пояснила, що на початку вересня 2018 року (точної дати не пам`ятає) вона разом із своїм знайомим ОСОБА_38 у вечірній час проходили поряд із райвідділом поліції в м. Лубни. До них підійшов працівник поліції і запросив бути понятими при вилученні у чоловіка заборонених речей. Їх завели у райвідділ, де обвинувачений, якого вона впізнала в судовому засіданні як ОСОБА_28 , розповідав, що на вокзалі залишив сумку, в якій є заборонені до обігу предмети. Сівши в автомобілі, вони приїхали на вокзал, де ОСОБА_24 вказав на приміщення, що знаходилося навпроти залізничного вокзалу і було частково зруйноване. Туди пішли всі разом, там обвинувачений ОСОБА_24 взяв дві сумки, які виніс. В сумках був одяг, а потім із бокової кишені сумки він дістав розібрану гранату, яка була сфотографована та вилучена, а також опечатана, вона із своїм знайомим розписувалася в протоколах та на пакунках.

-Поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_39 , який пояснив, що 04.09.2018 року вдень надійшло повідомлення по лінії 102 про те, що в м. Хорол стався розбійний напад і було передано орієнтування на ймовірних підозрюваних. Потім до райвідділу поліції було доставлено трьох чоловіків, які наразі є обвинуваченими. В ході спілкування із ОСОБА_31 останній повідомив, що в нього є сумка з речами, яку він заховав у покинутому напівзруйнованому приміщенні навпроти залізничного вокзалу, в якій лежить граната в розібраному стані. Для перевірки цієї інформації був викликаний слідчий та запрошені поняті, також ОСОБА_25 написав письмову розписку, що дає дозвіл на огляд своїх речей. Потім на 2-х автомобілях приїхали всі до вказаного ОСОБА_25 приміщення, куди всі зайшли. Там були сумки, які взяв ОСОБА_24 , і з бокової кишені дістав корпус гранати та запал, що був запакований окремо. Ці речі були вилучені та опечатані. Слідчим складено протокол, де всі порозписувалися.

Також суд вважає доведеною винуватість обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, що підтверджується наступною сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів:

-Протоколом огляду місця події від 04.09.2018 року та фототаблицею до нього, згідно якого на території внутрішнього двору будинку АДРЕСА_5 виявлено та вилучено уламки коричневої пляшки з-під пива, та зафіксована обстановка після вчиненого злочину.

-Показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що 04 вересня 2018 року близько 10 год. 30 хв. йшов поблизу магазину «Меркурій» з пляшкою пива. Перед магазином зустрів трьох обвинувачених. Всі разом пішли в магазин, де купили пиво. Коли вийшли з магазину всі разом пішли у двори де за дерев`яним столом стали пити пиво. Сиділи, говорили про різне близько 30 хвилин. Збирався йти додому, раптом один із тих, що сидів навпроти, вдарив потерпілого пляшкою по голові. Запаморочилося в голові, став вставати із за столу. Потім другий став бити в грудну клітину, після чого потерпілий впав. Також відчув удар по голові, коли лежав на землі. Чув, як витягували усе із кишень (гроші, мобільний телефон та ключі), чув як баба кричала:«Паразити, що ви робите!». Чув, як хтось із обвинувачених кричав: «Давай швидше з кишень діставай усе!». Коли все закінчилося до нього підійшла баба, що сиділа неподалік. Коли він підводився, то виявив, що лежать ключі біля нього. Грошей в сумі 100 грн. та мобільного телефону марки «Samsung SGH-X640» не було. Згодом поліція затримала обвинувачених, він їх впізнавав. Поліцейські говорили, що виявили їх по записам відеокамер. Претензій до обвинувачених він не має.

-Показаннями в судовому засідання свідка ОСОБА_40 , яка пояснила, що в робочий день на початку вересня 2018 року, вона, будучи у відпустці, вийшла на балкон вішати білизну, близько 11 год. дня. Почула, як розбилася пляшка, коли глянула вниз, то побачила, що хлопець одягнений у синю футболку і шорти виходить із за столу, хитаючись, з нього спадають осколки скла. В цей час інший хлопець в чорному одязі обійшов стіл і підбіг до потерпілого та став його бити в верхню частину тулубу. На хвилинку вона відволіклася на телефон, а потім побачила, що потерпілий впав, в цей час всі троє підбігли до нього і стали обшукувати. Бачила, що щось витягали з кишень у потерпілого. Бачила як до потерпілого підходила сусідка і надавала йому допомогу. Вказала, що її балкон знаходиться на 7 поверсі, і вона добре бачила частину столу, де сиділи обвинувачені, а також ту частину території двору, де впав потерпілий, і його грабували обвинувачені. Словесної сварки між обвинуваченими та потерпілим вона не чула.

-Протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_41 та відеозаписом цієї слідчої дії, в якому зафіксовано механізм дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_30

-Протоколами впізнання осіб по фотокартках від 27.10.2018 року, згідно яких свідок серед пред`явлених для впізнання фотознімків впізнала кожного із обвинувачених, як тих, що вчиняли розбійний напад на потерпілого ОСОБА_30

-Показаннями в суді свідка ОСОБА_42 , яка пояснила, що точної дати не пам`ятає, вона знаходилася у дворі свого багатоповерхового будинку, де стоять дерев`яні столи. Бачила, що за одним із столів сиділи троє хлопців, які лускали насіння, а лушпиння кидали на землю. Вона зробила їм зауваження. Один із хлопців став її розпитувати про те, як проїхати до технікуму, де вчиться на поварів його брат. Вона їм розповіла, після чого хлопці пішли. Десь через 20 хвилин троє хлопців повернулися і з ними був ще один. Сіли за інший стіл по двоє з кожної сторони, вона сиділа до хлопців спиною. Згодом, коли повернулася, то побачила, що один високий підводиться і наносить удар пляшкою по голові тому четвертому, що з ними прийшов. Той упав із лавки на спину, потім підійшов ще один і вдарив його ногою. Потім стали витягати все із кишень та тікати, один повернувся і щось кинув на живіт потерпілому, після чого втекли за будинок. Коли вона підійшла до потерпілого то побачила, що із голови тече кров. Поряд лежали його ключі. Словесної сварки між обвинуваченими та потерпілим вона не чула.

-Протоколами впізнання осіб по фотокартках від 05.09.2018 року, згідно яких свідок серед пред`явлених для впізнання фотознімків впізнала кожного із обвинувачених, як тих, що вчиняли розбійний напад на потерпілого ОСОБА_30

-Висновком судово-медичної експертизи № 283 від 16.10.2018 року згідно якої у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: рубаної рани тім`яної ділянки голови, струсу головного мозку, які могли утворитися від дії тупого предмету, який мав рубаючі властивості, можливо в указаний в ухвалі строк, при чому в ділянку голови було спричинено не менше 1 травматичного діяння і по ступені тяжкості тілесні ушкодження у вигляді рубаної рани тім`яної ділянки голови та струсу головного мозку відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що СПРИЧИНИЛИ короткочасний розлад здоров`я.

-Речовим доказом: вилученими при особистому огляді 04.09.2018 року в обвинуваченого ОСОБА_7 кросівками білого кольору зі слідами речовини бурого кольору.

-Висновком судово-медичної експертизи від 26 жовтня 2018 року, згідно якої на правому кросівку ОСОБА_7 знайдено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_5

-Письмовою заявою обвинуваченого ОСОБА_7 від 04.09.2018 року відповідно до якої останній добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Samsung SGH-X640» сіро чорного кольору та грошові кошти номіналом 50 грн, 10 грн. 10 грн. 5 грн.

-Протоколом огляду предметів від 04.09.2018 року та фототаблицею до нього, згідно якого оглянуто та зафіксовано дані, які індивідуалізують мобільний телефон та грошові кошти видані ОСОБА_7

-Речовими доказами по справі а саме: мобільним телефоном марки «Samsung SGH-X640» імеі. НОМЕР_1 , купюрою номіналом 50 грн. серії ТЕ5576410, купюрою номіналом 10 грн. серії ХД 1279699, купюрою номіналом 10 грн. серії ХЕ 9114195, купюрою номіналом 5 грн., серії РЕ 1207577.

-Висновком судово-товарознавчої експертизи № 1575 від 16.10.2018 року, згідно якої вартість мобільного телефону марки «Samsung SGH-X640» становить 133 грн. 33 коп.

-Протоколами слідчих експериментів обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та відеозаписами цих слідчих дій, в яких останні на місцевості показали, які дії виконував кожен із обвинувачених при вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_30 , вказавши на територію внутрішнього двору по АДРЕСА_5 .

Суд вважає необхідним частково задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 про визнання доказів недопустимими, а саме показань свідка ОСОБА_41 , протоколів впізнання цим свідком обвинувачених, протоколів впізнання потерпілим обвинувачених.

Так в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачені пред`являлися на впізнання потерпілому після того, як їх фото були показані потерпілому на екрані мобільного телефону, про що повідомив сам потерпілий, таким чином, це є порушенням ч. 1 ст. 228 КПК України, а тому слідчі дії по пред`явленню на впізнання потерпілому ОСОБА_5 обвинувачених є неналежними доказами.

При цьому, суд не вбачає підстав для визнання неналежними доказами слідчі дії по пред`явленню на впізнання свідку ОСОБА_41 фотознімків обвинувачених, так як в судовому засіданні встановлено, що ці слідчі дії були проведені відповідно до вимог ст. 228 КПК України.

Також немає підстав визнавати неналежним доказом показання свідка ОСОБА_41 , дані нею в судовому засіданні, так як ці її свідчення дані під присягою, та свідок попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень. Ці свідчення узгоджуються з показаннями як обвинувачених, так і потерпілого та свідка ОСОБА_43 в частині місця вчинення злочину, кількості фігурантів, тривалості подій. Твердження захисників обвинувачених та самих обвинувачених, що вказаний свідок не могла бачити всі події з балкону 7 поверху, не можуть бути прийняті до уваги судом як голослівні. Так як свідок ОСОБА_41 пояснила в судовому засіданні, що місце події хоч і було частково закрито кронами дерев, проте в місці побиття ОСОБА_5 обвинуваченими видимість не була обмежена ніякими перешкодами. В суду немає підстав не довіряти цим свідченням.

Суд вважає, що вході судового розгляду не було здобуто беззаперечних доказів, які свідчать про те, що в обвинувачених була попередня домовленість на вчинення розбійного нападу на потерпілого, а фактичні обставини, встановлені в суді, також не свідчать про це.

Судом встановлено, що про попередню домовленість на вчинення розбоїв чи грабежів не вказував жоден із обвинувачених протягом усього часу досудового розслідування та протягом судового розгляду.

Суд також констатує, що обвинувачені разом із потерпілим пішли в місце, де їх дії могли бути доступні широкому колу осіб, при цьому розбійний напад вчинили не відразу, а лише протягом певного часу (близько 20 хвилин) після того, як стали вживати спиртне, при цьому маючи можливість вчинити напад на потерпілого значно раніше, не приходячи до внутрішнього двору багатоквартирного будинку.

Також суд констатує про наявність ознак, які свідчать, що про попередню домовленість обвинувачених не вказував і сам потерпілий та безпосередні свідки злочину.

В ході досудового слідства та в суді не встановлено, коли та за яких обставин між обвинуваченими відбувся зговір про спільне вчинення злочину.

Вищевказаних обставин на переконання суду недостатньо, щоб констатувати в діях обвинувачених наявність попередньої змови на вчинення розбійного нападу на потерпілого.

З матеріалів справи очевидно, що напад на потерпілого ОСОБА_30 обвинувачений ОСОБА_23 вчинив, не узгоджуючи свої дії з іншими обвинуваченими. В той час, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не будучи пов`язаними попереднім зговором з обвинуваченим ОСОБА_9 , скориставшись вчиненим насильством зі сторони останнього по відношенню до потерпілого, та всі разом заволоділи майном потерпілого, отже дії всіх обвинувачених повинні кваліфікуватися за ч. 1 ст. 187 КК України.

Таким чином, склад злочину інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підлягає перекваліфікації із ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України, в зв`язку з відсутністю в їх діях такої кваліфікуючої ознаки злочину, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Твердження обвинувачених про те, що вони не бажали заволодівати майном потерпілого, а бійка відбулася через непристойну поведінку цього потерпілого, суд вважає безпідставними, та такими, що надані обвинуваченими з метою зміни кваліфікації злочину для ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на менш тяжкі, не корисливі.

Суд констатує, що фактичні обставини справи вказують на наявність корисливого мотиву в діях усіх обвинувачених на заволодіння майном потерпілого шляхом застосування насильства до цього потерпілого для реалізації свого умислу.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачені не були позбавлені можливості після нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому удару пляшкою по голові піти з двору.

Судом встановлено, що потерпілий після нанесення першого удару не вчиняв дій, направлених на дачу відсічу кривднику чи іншим обвинуваченим, а будучи запамороченим, стояв та хитався.

Разом з тим, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_44 стали продовжувати бити потерпілого доти, поки той перестав чинити активні дії, і лише після цього стали його обшукувати та виймати все із кишень. Це вказує на ту обставину, що метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілому було саме заволодіння майном, а не помста потерпілому за образу.

При цьому, заволодіння майном потерпілого відбулося відразу ж після побиття потерпілого, в судовому засіданні обвинувачені не змогли пояснити необхідність нанесення потерпілому такої кількості ударів, коли той перестав чинити активні дії.

Про наявність корисливого мотиву також свідчать і та обставина, що у обвинувачених було вилучено лише 75 грн. грошових коштів, що залишилися від тих, що вони викрали у потерпілого. В матеріалах справи даних про вилучення інших коштів у обвинувачених немає, що свідчить про те, що ці обвинувачені мали потребу в грошових коштах, так як їм потрібно було добиратися до м. Києва.

Всі обвинувачені, не маючи при собі мобільних телефонів, трималися разом до моменту їх затримання працівниками поліції, хоча за встановлених в судовому засіданні обставин, для уникнення відповідальності їм потрібно було розійтися в різні частини міста. Що також свідчить про відсутність у них грошових коштів, та вказує на бажання отримати частину викраденого кожним із обвинувачених.

Висловлювання одного із обвинувачених: «Давай швидше пробивай по кишенях!», вказує, що ціллю нанесення потерпілому тілесних ушкоджень було саме заволодіння майном потерпілого.

Поведінка обвинувачених під час вчинення злочину свідчить про те, що кожен із них добре розумів, що робить інший, бажав цього, і вживав заходів для досягнення спільного злочинного результату.

Суд констатує, що всі обвинувачені мають судимості, а ОСОБА_9 та ОСОБА_45 за вчинення грабежів, тому суд знаходить безпідставними твердження обвинувачених, що їх дії були нецілеспрямованими.

Обстановка злочину та участь кожного із обвинувачених у цьому злочині свідчить, що вони були морально готові до такого розвитку подій, хоч і попередньо не домовлялися, діяли організовано та ціленаправлено.

На переконання суду, в кожного із обвинувачених, з урахуванням їх «кримінального стажу» була впевненість в діях та поведінці інших обвинувачених в подібній ситуації.

Даючи оцінку показанням в судовому засіданні свідкам ОСОБА_41 , ОСОБА_43 , потерпілого ОСОБА_5 , суд констатує, що свідчення цих осіб мають незначні розбіжності в окремих деталях. При цьому, ці особи чітко вказували, що речами потерпілого заволодівала не одна особа, також вказували, що тілесні ушкодження потерпілому наносила не одна особа.

Суд враховує, що відсутність чіткого розмежування того, хто із обвинувачених які дії вчиняв, обумовлена не тим, що ці особи надали неправдиві свідчення, а тим, що подія тривала незначний проміжок часу, була насичена різними діями, до того ж обвинувачені різко не виділялися статурою та одягом.

Покладаючи в основу обвинувачення саме показання свідка ОСОБА_41 , суд враховує ті обставини, що цей свідок детально описала обвинувачених, їх одяг, детально описала перебіг події, її свідчення, надані в судовому засіданні, не протирічать свідченням, наданим при слідчому експерименті, а тому суд вважає їх правдивими.

Протиріччя в показаннях свідка ОСОБА_43 та потерпілого ОСОБА_5 , в частині механізму події та участі в нападі того чи іншого обвинуваченого, суд відносить на стан потерпілого після вчиненого злочину та похилий вік свідка ОСОБА_46 .

При цьому суд констатує, що жоден із свідків та потерпілий не підтвердили версію обвинувачених, яка в деталях відрізнялася під час досудового слідства (слідчі експерименти) та під час надання свідчень в суді.

Таким чином винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 1 187 КК України, є доведеною повністю.

Так само винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст. ч. 1 ст. 187 КК України, є доведеною повністю.

Також винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 187 КК України, не викликає сумнівів.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною, так як цей обвинувачений, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення крадіжок та грабежу, 29.08.2017 року близько 21 год. 30 хв. зайшов до приміщення сараю потерпілого ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_4 , для того, щоб забрати свої речі, де крім своїх речей виявив драбину із нержавіючої сталі, тоді вирішив її викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 таємно повторно викрав належну потерпілому ОСОБА_6 драбину із нержавіючої сталі, вартістю 255 грн. 71 коп., спричинивши цьому потерпілому матеріальні збитки на вищевказану суму.

Суд вважає необхідним кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187 1 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), так як цей обвинувачений 04.09.2018 року, близько 10 год. 30 хв. перебуваючи на території двору багатоквартирного будинку по АДРЕСА_5 , за одним із дерев`яних столів вживав алкогольні напої разом із обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і потерпілим ОСОБА_5 , в результаті чого всі перебували в нетверезому стані. В ході спільного вживання спиртного, побачивши, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчинили напад на потерпілого ОСОБА_30 , почергово наносячи йому удари, обвинувачений ОСОБА_7 скористався цією обставино, та приєднався до незаконних дій вищевказаних обвинувачених, наніс удар ногою по голові лежачому на землі потерпілому, після чого разом з іншими обвинуваченими став обшукувати одяг потерпілого та заволодів грошима в сумі 100 грн. та мобільним телефоном марки «Samsung SGH-X640», вартістю 133 грн. 33 коп., в результаті спільних дій обвинувачених потерпілому ОСОБА_5 були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку та рубаної рани тім`яної частини голови.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, є вірною, так як цей обвинувачений 04.09.2018 року близько 10 год. 30 хв. перебуваючи на території двору багатоквартирного будинку по АДРЕСА_5 , за одним із дерев`яних столів вживав алкогольні напої разом із обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_5 , в результаті чого всі перебували в нетверезому стані.

В ході спільного вживання спиртного в обвинуваченого ОСОБА_9 виник умисел на напад на потерпілого ОСОБА_5 з метою заволодіння його майном, реалізуючи який, обвинувачений ОСОБА_9 , схопив порожню скляну пляшку з-під пива, що стояла на столі, якою наніс один удар по голові потерпілого, від чого останній захитався і став виходити із-за столу. В подальшому, після нанесення іншими обвинуваченими ударів потерпілому ОСОБА_5 , від яких останній впав на землю та перестав вчиняти активні дії, обвинувачений ОСОБА_9 підійшов до потерпілого та разом із обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 став оглядати одяг потерпілого, в результаті спільних злочинних дій обвинувачені заволоділи майном цього потерпілого, а саме грошовими коштами в сумі 100 грн. та мобільним телефоном марки «Samsung SGH-X640», вартістю 133 грн. 33 коп., спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку та рубаної рани тім`яної частини голови.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України, як зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, є вірною, так як цей обвинувачений 02.09.2018 року в обідній час, знаходячись біля сміттєвих баків неподалік залізничного вокзалу в м. Херсон, знайшов корпус ручної гранати РГД-5 із відокремленим уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим (УЗРГМ-2), які привласнив, поклавши до сумки із особистими речами, тим самим незаконно придбавши бойові припаси (вибуховий пристрій) без передбаченого законом дозволу. В подальшому, перевіз цей боєприпас до м. Лубни Полтавської області, де залишив на зберігання із особистими речами в напіврозваленому приміщенні в м. Лубни по вул. Залізничній, і який був у нього вилучений працівниками поліції 04.09.2018 року о 19 год. 00 хв. в ході огляду його особистих речей, проведеного за попередньою письмовою згодою ОСОБА_8 в присутності понятих.

Суд вважає необхідним кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), так як цей обвинувачений 04.09.2018 року близько 10 год. 30 хв. перебуваючи на території двору багатоквартирного будинку по АДРЕСА_5 , за одним із дерев`яних столів вживав алкогольні напої разом із обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і потерпілим ОСОБА_5 , в результаті чого всі перебували в нетверезому стані. В ході спільного вживання спиртного, побачивши, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив напад на потерпілого ОСОБА_30 , скористався цією обставиною та приєднався до незаконних дій вищевказаного обвинуваченого, наносячи йому удари разом із обвинуваченим ОСОБА_7 , після чого разом з іншими обвинуваченими став обшукувати одяг потерпілого та заволодів грошима в сумі 100 грн. та мобільним телефоном марки «Samsung SGH-X640», вартістю 133 грн. 33 коп., в результаті спільних дій обвинувачених потерпілому ОСОБА_5 були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку та рубаної рани тім`яної частини голови.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд враховує тяжкість вчинених кожним з обвинувачених злочинів, особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання кожному з обвинувачених.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд по справі не вбачає.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_47 , є стан його здоров`я.

Обставинами, які обтяжують покарання кожного з обвинувачених, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також рецидив злочинів.

При цьому, суд вважає необхідним виключити з об`єму обвинувачення кожному із обвинувачених ознаку, що обтяжує покарання, зазначену в обвинувальному акті «вчинення злочину повторно», виходячи з того, що наявність в обвинувачених не знятих і непогашених судимостей за корисливі злочини утворює «рецидив злочинів», а не «повторність», як кримінально правову категорію, що обтяжує покарання.

Приймаючи до уваги викладене вище та те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисні корисливі злочини, один із яких є тяжким, останній злочин вчинено на грунті пияцтва, характер дій обвинуваченого, суд приходить до твердого переконання, що відсутні будь-які підстави для застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України, а вважає, що його виправлення можливе лише при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді реального позбавлення волі.

Обираючи вид та міру покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд враховує характер вчинених ним злочинів, обидва із яких є тяжкими, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який 9 разів притягувався до кримінальної відповідальності, який ніде не працює, а тому приходить до твердого переконання, що відсутні будь-які підстави для застосування до цього обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України, а вважає, що його виправлення можливе лише при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання для обвинуваченого ОСОБА_9 , суд враховує те, що ним вчинено тяжкий злочин, обставини вчинення злочину, які свідчать, що його ініціатором був саме ОСОБА_9 , разом з тим, суд враховує ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_9 має захворювання у вигляді злоякісної пухлини переднього середньостіння T4 Nx M0 (клініко-томагрофічна-міома) з проростанням в плечеголовну вену і перикард IV стадія IV клінічна група, яке перешкоджає реальному відбуванню покарання, а тому суд вважає, є підстави для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Так як обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 187 КК України, за жоден з яких засуджений не був, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід визначити за сукупністю злочинів відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Так як обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 263, ч.1 ст. 187 КК України, за жоден з яких засуджений не був, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід визначити за сукупністю злочинів відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повинні відбувати покарання у місцях позбавлення волі, міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, цим обвинуваченим необхідно залишити попередньою у вигляді тримання під вартою. При цьому строк відбування покарання цим обвинуваченим обраховувати з моменту їх фактичного затримання, тобто з 04.09.2018 року.

Питання про речові докази вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

В рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в частинах, що стосуються їх епізодів злочинної діяльності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176 179, 369 371, 373 376КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_48 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

ОСОБА_15 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 187 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_49 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 рахувати з дня їх фактичного затримання органами поліції, тобто з 04 вересня 2018 року.

ОСОБА_14 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_14 у період іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_50 до вступу вироку в законну силу не обирати, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Речові докази у вигляді залишків від скляної пляшки, що зберігаються в камері речових доказів Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, знищити.

Речові докази по справі у вигляді мобільного телефону марки «Samsung SGH-X640», та грошової купюри номіналом 5 грн. серія РЕ 1207577, купюри номіналом 50 грн., серія ТЕ 5576410, купюри номіналом 10 грн. серія ХД1279699, купюри номіналом 10 грн. серія ХЕ 9114195, що зберігаються в камері речових доказів Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, повернути їх власнику ОСОБА_5 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2018 року.

Речові докази по справі у вигляді ДВД дисків (3 штуки) із записом слідчих експериментів, що знаходяться в матеріалах справи, залишити при матеріалах кримінальної справи.

Речові докази по справі у вигляді унфікованого запалу ручної гранати УЗРГМ-2, корпусу ручної гранати РГД-5, що знаходяться на зберіганні в камері речових доказів Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, обернути на користь держави, передавши на зберігання до найбільш територіально наближеного складу військових частин Міністерства Оборони України.

Речові докази по справі у вигляді драбини із нержавіючої сталі, що знаходиться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_6 , залишити цьому потерпілому як його власність.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 585 грн. 48 коп. витрат на проведення товарознавчих експертиз.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 1 048 грн. витрат на проведення товарознавчої та вибухо-технічної експертиз.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 190 грн. витрат на проведення товарознавчої експертизи.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Копію вироку суду, не пізніше наступного дня після його проголошення надіслати учасникам судового розгляду, що не були присутні при його проголошенні.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд, а обвинуваченими, що утримуються під вартою, в той же строк з дня отримання копії вироку.

Головуючий: