В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/921/18

Провадження № 1-кп/348/96/19

12 вересня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження за обвинувальним актом № 0000047 від 04.05.2018 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, на утриманні немає нікого, військовослужбовця, на час вчинення злочину молодшого сержанта, старшого навідника 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 3 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , судимого вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2016 року за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільненого згідно ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, громадянина України, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контрактом вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

29.11.2013 року ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 уклав контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки.

Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 30.11.2016 року № 360, дію вищевказаного контракту продовжено відповідно до ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до моменту оголошення демобілізації.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу молодший сержант ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби молодшому сержанту ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 07.12.2016 року №277-РС молодший сержант ОСОБА_4 призначений на посаду заступника командира бойової машини - навідника-оператора гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з цим, відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) від 20.12.2016 року № 381, молодшого сержанта ОСОБА_4 з 20.12.2016 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення даної військової частини.

Цього ж дня молодшому сержанту ОСОБА_4 вручено припис командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 20.12.2016 року № 3190, відповідно до якого останній зобов`язаний був 21.12.2016 року прибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) для подальшого проходження військової служби.

Фактично особовий склад військової частини НОМЕР_1 до військового містечка № НОМЕР_4 в АДРЕСА_3 прибув 28.12.2016 року.

Однак, 28.12.2016 року о 09 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу у зв`язку з переведенням до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за місцем постійного проживання в м.Черкаси, де проводив час на власний розсуд.

24.01.2017 року о 09 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2017 року №31, молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення даної військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2017 року № 51, молодший сержант ОСОБА_4 призначений на посаду старшого навідника 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 3 гірсько-штурмової роти даної військової частини.

Таким чином, молодший сержант ОСОБА_4 28.12.2016 року о 09 год. 00 хв., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу у зв`язку з переведенням до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 09 год. 00 хв. 24.01.2017 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання в м.Черкаси.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що 29.11.2013 року він з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 уклав контракт про проходження військової служби на строк 3 роки.

Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 30.11.2016 року № 360, дію вищевказаного контракту продовжено до моменту оголошення демобілізації.

07.12.2016 року його було призначено на посаду заступника командира бойової машини - навідника-оператора гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з цим, його з 20.12.2016 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення даної військової частини.

Цього ж дня йому було вручено припис командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 20.12.2016 року № 3190, відповідно до якого він зобов`язаний був 21.12.2016 року прибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) для подальшого проходження військової служби.

Фактично особовий склад військової частини НОМЕР_1 до військового містечка № НОМЕР_4 в АДРЕСА_3 прибув 28.12.2016 року.

Однак, 28.12.2016 року о 09 год 00 хв він не з`явився до військової частини, що в АДРЕСА_3 , оскільки після виходу з сектору бойових дій м. Бахмат, Донецької області комбат пообіцяв надати військовослужбовцям відпустки.

Тоді від написав рапорт про відпустку та попросив старшину передати його командиру, а сам легковажно поїхав додому.

Зазначає, що йому відомо, що за нез`явлення на службу без поважних причин передбачена кримінальна відповідальність.

Вказує, що дійсно вчасно не прибув на службу без поважних причин, бо не поцікавився долею свого рапорта , не переконався чи дійсно йому надана відпустка, не отримав відпускний квиток, тобто самовільно на 26 днів поїхав додому.

Усвідомлює, що вчинив злочин, оскільки не з`явився на місце проходження служби.

Просить його суворо не карати, у вчиненому щиро розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 , які виразились в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вірно кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься відповідно до вимог ст.12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого: по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває та обставини, що пом`якшують покарання добровільна явка із зізнанням, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, а також його поведінку до і після вчинення злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є рецидив злочину.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи вищенаведені обставини вчинення злочину, з урахуванням особи винного, суд прийшов до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України - у виді позбавлення волі.

Крім того, згідно вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2016 року обвинуваченого ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченогоч.4 ст.407 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Однак, обвинувачений ОСОБА_4 після ухвалення вказаного вироку, до повного відбуття покарання з іспитовим строком, вчинив новий злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного даним вироком слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2016 року за ч.4 ст.407 КК України та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та обставинам справи, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2016 року за ч.4 ст.407 КК України у виді 3 років позбавлення волі, і остаточно визначити ОСОБА_4 покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

До вступу вироку в закону силу обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Івано-Франківській установі виконання покарань (№12).

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 12 вересня2019 року з 16 год. 00 хв., тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1