Справа № 128/1803/18
ВИРОК
Іменем України
24 травня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

у складі: судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження №0000396 від 18 квітня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Брицьке, Липовецького району Вінницької області, жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючий, не одружений, раніше судимого:

- 30.07.2007 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 263 ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки.

- 28.08.2008 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України приєднано частково покарання строком 1 місяць, та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 міс.

- 21.05.2012 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки.

- 20.09.2012 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.71 КК України приєднано частково покарання та остаточно визначено покарання на строк 4 роки 6 місяців позбавлення волі. 25.11.2016 року ухвалою Вінницького районного суду від 16.11.2016 року звільнений умовно-достроково строком 2 місяці 25 днів,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 в лютому місяці 2017 року, точної дати та часу слідством не встановлено, знаходячись в одній з кімнат будинку АДРЕСА_2 , де тимчасово проживав спільно з потерпілою ОСОБА_5 , умисно, повторно, з метою власного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій, протиправно, не маючи законних на те підстав, шляхом вільного доступу, із шафи, яка знаходиться в одній з кімнат будинку, вчинив крадіжку золотих виробів, а саме: золотої каблучки 583 проби вагою 2,11 г., вартість якої згідно висновку експерта № 3427-3431/18-21 від 20.06.2018 становить 2 444 гривні 14 копійок; золотої каблучки 585 проби вагою 2,07 г., вартість якої згідно висновку експерта № 3427-3431/18-21 від 20.06.2018 становить 2 405 гривні 92 копійки; золотої каблучки 585 проби вагою 1,52 г., вартість якої згідно висновку експерта № 3427-3431/18-21 від 20.06.2018 становить 1 766 гривень 67 копійок; золотої каблучки 585 проби вагою 1,09 г., вартість якої згідно висновку експерта № 3427-3431/18-21 від 20.06.2018 становить 1 266 гривень 89 копійок; золотого ланцюжка 585 проби вагою 3,06 г., вартість якого згідно висновку експерта № 3427-3431/18-21 від 20.06.2018 становить 3 586 гривень 57 копійок, які належали потерпілій ОСОБА_5 .

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 11 470 гривень 19 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав. Суду показав, що проживав спільно з потерпілою ОСОБА_5 у с. Щітки, Вінницького району та області після виходу з місць позбавлення волі. Взимку 2017-го він потрапив в ДТП і проходив лікування, із-за чого потрапив у борги. Щоб віддати борги він у лютому 2017 р. вчинив крадіжку золотих прикрас потерпілої. Золоті прикраси: 4 каблучки та ланцюжок, він взяв з антресолей шафи з кімнати, де він проживав разом з потерпілою. Золоті прикраси здав в два ломбарди. Шкоду не відшкодував, про скоєне шкодує. Цивільний позов визнав повністю.

Потерпіла ОСОБА_5 допитана у судовому засіданні суду показала, що проживала з ОСОБА_6 . Жили однією сім`єю в її будинку в АДРЕСА_2 . Її дитина називала обвинуваченого батьком. В лютому 2017-го обвинувачений вчинив в неї крадіжку золотих виробів, які знаходилися на антресолях шафи в її кімнаті. Про те, що йому було відомо про те, де знаходяться золоті вироби вона не знала. Було вчинено крадіжку 4-х золотих каблучок та золотого ланцюжка. Крадіжку виявила не відразу, а лише згодом і пізніше дізналася, що обвинувачений здав її золоті прикраси в два ломбарди. Позов підтримала та просить стягнути на її користь 11 470 грн. матеріальної шкоди та 6 000 грн. моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_7 допитаний у судовому засіданні суду показав, що є батьком обвинуваченого ОСОБА_6 . Син після звільнення, жив у цивільному шлюбі зі ОСОБА_5 в с.Щітки, Вінницького району та області з січня 2017-го. Про крадіжку він нічого не знав. У жовтні 2017-го вони припинили проживати разом. Син сказав, що вони не зійшлися характером. Пізніше потерпіла зателефонувала його жінці та сказала, що син забрав в неї коштовності. Син сказав йому, що це не правда, але пізніше свідок дізнався, що син вкрав золоті вироби у потерпілої, які потім здав у ломбард.

Свідок ОСОБА_8 допитаний у судовому засіданні суду показав, що є братом обвинуваченого ОСОБА_6 . Брат жив у цивільному шлюбі зі ОСОБА_5 з січня по жовтень 2017-го в с.Щітки, Вінницького району та області. До потерпілої прийшов жити через два тижня після звільнення. Про крадіжку він нічого не знав, поки брат сам не сказав, що вчинив крадіжку золотих прикрас потерпілої та здав їх у ломбард. Він розмовляв з потерпілою та повідомив, що брат здав ці речі у ломбард, але за яку суму не говорив. Гроші брат потратив на власні потреби.

Свідок ОСОБА_9 допитана у судовому засіданні суду показала, що є матір`ю ОСОБА_6 . Син після звільнення з місця позбавлення волі, проживав дома кілька тижнів, після чого став проживати у с. Щітки з потерпілою. Про скоєння ним крадіжки, вона дізналася від працівників поліції. Про обставини вчинення крадіжки їй нічого не відомо. Знає лише те, що їй повідомили працівники поліції.

Крім показань обвинуваченого, потерпілої, свідків судом відповідно до частини третьої статті 26 Кримінального процесуального кодексу України також досліджено наступні письмові докази надані стороною обвинувачення, а саме:

- Протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 від 17.04.2018р. за яким потерпіла повідомила про скоєння крадіжки з шафи її кімнати золотих прикрас: 4-х каблучок та 1-го золотого ланцюжка (а.к.п. 124)

- Протокол огляду місця події від 17.04.2018р. яким було оглянуто місце події, а саме приміщення житлової кімнати в будинку АДРЕСА_2 (а.к.п.125-129)

- Інформаційний лист ломбарду ПТ «Найкращій ломбард» від 23.04.2018р. щодо користування ОСОБА_6 послугами даного ломбарду, згідно якого ОСОБА_6 здав у ломбард дві золоті каблучки (а.к.п. 130).

- Інформаційний лист ломбарду ПТ «Ломбард «УМКВ і Компанія» від 29.05.2018р. щодо користування ОСОБА_6 послугами даного ломбарду, згідно якого ОСОБА_6 здав у ломбард дві золоті каблучки та золотий ланцюжок (а.к.п. 131).

- Висновок експерта №2750-2757/18-21 від 22.05.18р. судово-товарознавчої експертизи та висновок експерта №3427-3431/18-21 від 20.06.2018р. за яким встановлено, що вартість каблучок складає - 2444,14 грн, 2405,92 грн, 1766,67 грн., 1266,89 грн., а ланцюжка шийного 3586,57 грн. (а.к.п.133-144).

- Протокол проведення слідчого експерименту від 22.06.2018 р. за участю ОСОБА_6 під час якого він показав, де саме та як вчинив крадіжку 4-х золотих каблучок та золотого ланцюжка з будинку АДРЕСА_2 та показав куди саме здав золоті вироби викрадені з будинку потерпілої ОСОБА_5 (а.к.п.145-147)

Відеозапис слідчого експерименту проглянуто у судовому засіданні.

Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Виходячи з встановленого, суд вважає, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

При визнанні відсутності такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття суд враховує, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Обвинувачений мав час та можливості до відшкодування шкоди, однак цього не зробив тому, свого підтвердження факт щирого каяття у вчиненні злочину не знайшов.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 судом встановлено, що він офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, є раніш неодноразово судимим за вчинення корисних умисних злочинів.

У відповідності до висновку органу пробації ймовірність вчинення кримінального правопорушення є високою і може відбуватися в будь-який момент, вражаючі на значну кількість криміногенних факторів, ризиків, за результатами оцінки. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства ( в т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації покарання у громаді можливе лише за умови здійснення з боку уповноваженого органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на тяжкість злочину, обставини його вчинення, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 потребує умов ізоляції від суспільства, через що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, потерпілих, та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При розгляді даного кримінального провадження, суд керується принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

Щодо позову потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди, суд враховує, що за ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
При цьому, збитками, зокрема, є збитків завдані у результаті порушення її цивільного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Судом є встановленим, що в наслідок злочину, потерпіла втратила матеріальні цінності на суму 11 470 грн., що підтверджено висновком товарознавчих експертиз. Вказана сума обвинуваченим у добровільному порядку не відшкодована, в зв`язку з чим вказаний збиток підлягає до стягнення з ОСОБА_6 у повному обсязі.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує, що в наслідок кримінального правопорушення, потерпіла втратила матеріальні цінності, які мали для неї також цінність, як пам`ять, оскільки золоті прикраси їй були в свій час подаровані. Обвинувачений проживав спільно з потерпілою, вона довіряла йому, прийняла як члена своєї родини, тому вчинення ним крадіжки свого майна, сприйняла як образу, пережила душевній біль та страждання.
Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Ч.3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач (цивільний позивач), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне позов в частині стягнення моральної шкоди задовільнити у повному обсязі в розмірі 6000 грн. Також з обвинуваченого слід стягнути судові витрати в сумі 704 грн.
Витрати понесені у зв`язку з проведенням експертиз слід покласти на ОСОБА_6 .

Встановити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з залу суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Встановити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши засудженого під варту з залу суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту затримання, а саме, з 24.05.2019р.

Стягнути з ОСОБА_6 витрати за проведення експертиз на суму 1859 грн. 00 коп.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовільнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 11 470 грн., та моральну шкоду на суму 6000 грн., а також судові витрати на суму 704 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1