П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 161/13753/17

провадження № 51-670 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 71, пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком приєднано частину невідбутого основного покарання і невідбутий строк додаткового покарання за вироком Апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2012 року та ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки 4 місяці 5 днів.
Волинський апеляційний суд 28 грудня 2018 року вирок суду першої інстанції змінив в частині призначеного покарання за сукупністю вироків, на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за вказаним вироком приєднав частину невідбутого основного покарання у виді позбавлення волі строком 10 місяців і невідбуте додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком 4 місяці 23 дні за вироком Апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2012 року, та ОСОБА_7 остаточно визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 місяці 23 дні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_7 був засуджений вироком Апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2012 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, в подальшому звільнений від відбування основного покарання умовно-достроково на невідбутий строк та 31 серпня 2015 року поставлений на облік до органу з питань пробації. При цьому, будучи належним чином письмово ознайомленим з умовами відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також попередженим про передбачену ч. 1 ст. 389 КК України кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, ОСОБА_7 31 березня 2016 року приблизно о 01.00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на вул. Братковського у м. Луцьку, керував автомобілем «Шкода Октавіа», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , таким чином ухилився від відбування додаткового покарання.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями та змінами до неї засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із постановленими стосовно нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, кримінальне провадження закрити за відсутністю події злочину. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що в нього не було умислу на вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, матеріали провадження не містять доказів самої події кримінально-караного діяння та належного його повідомлення з умовами та порядком відбування додаткового покарання. Крім того, суд апеляційної інстанції провів судовий розгляд без його участі, хоча він мав бажання бути присутнім у судовому засіданні та заявляв про це суду.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого, просив залишити без зміни постановлені стосовно ОСОБА_7 судові рішення.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданій касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання щодо його безпідставного засудження за вчинення інкримінованого злочину.
Проте зазначені доводи засудженого Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Той факт, що засуджений ОСОБА_7 ухилився від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ), даними, що містяться у копіях вироку Апеляційного суду Волинської області від 30 жовтня 2012 року, ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 29 липня 2015 року, постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2016 року, матеріалах особової справи ОСОБА_7 .
На думку колегії суддів,висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч. 1 ст. 389 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання в розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 389 КК України, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а також дані про особу винуватого, зокрема те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив новий злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання та не відбувши додаткового покарання.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України.
Аналогічні за змістом доводи, викладені в касаційній скарзі засудженим, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України проаналізував їх, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав посилання захисника ОСОБА_6 безпідставними.
При цьому суд апеляційної інстанції підтвердив правильність висновків суду першої інстанції, який здійснив ретельне дослідження доказів і надав ґрунтовну оцінку доводам як сторони обвинувачення, так і сторони захисту.
Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і вважає їх достатньо вмотивованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Твердження засудженого ОСОБА_7 про порушення його права під час апеляційного розгляду кримінального провадження без його участі не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження та вмотивовано викладеними аргументами судом апеляційної інстанції з цього приводу.

За матеріалами провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, неодноразово в судові засідання не з`являвся, посилаючись на свій хворобливий стан.

Так, 27 грудня 2018 року ОСОБА_7 вчергове подав до суду заяву про відкладення судового засідання, повідомивши про перебування на стаціонарному лікуванні. Проте зазначена інформація не знайшла свого підтвердження.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин неявки обвинуваченого, належно повідомленого, й обговоривши це питання з учасниками процесу, визнав можливим проведення судового засідання без участі ОСОБА_7 .

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував засуджений, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року стосовно нього без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3