Справа № 569/1266/19
Провадження № 1-кп/170/49/19
У Х В А Л А
про відмову у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу
21 травня 2019 року смт. Шацьк
Шацький районний суд Волинської області у складі колегії суддів
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України який народився у м. Джанкой Автономної Республіки Крим, зареєстрований та фактично проживав по АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311 КК України,
ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України,

в с т а н о в и в: Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 подав суду клопотання про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт. Клопотання захисника з доповненнями обґрунтовано тим, що 25 березня 2019 року Шацьким районним судом Волинської області задоволено клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , та обрано відносно останнього запобіжний захід тримання під вартою, строком 60 (шістдесят) днів, до 23 травня 2019 року включно, та визначено розмір застави 7000 (сім тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 13 447 000 грн. У цей же день ОСОБА_6 взято під варту в залі судового засідання та він утримується в умовах ДУ «Луцький слідчий ізолятор». Сторона захисту не погоджується з обраним запобіжним заходом відносно ОСОБА_6 , визначений судом розмір застави вважає необґрунтованим. Підозру щодо ОСОБА_6 вважає необґрунтованою та такою, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження, а ґрунтується на припущеннях органу досудового розслідування. У матеріалах провадження відсутній сам предмет розслідування, а саме псевдоефедриновмісні таблетки. Крім того повідомлення про підозру 29.12.2018 року вручено ОСОБА_6 з порушенням встановленого законом порядку та без участі захисників.
Сторона захисту вважає, що ризики, вказані прокурором під час обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 не існують. ОСОБА_6 майже 14 місяців утримується в слідчому ізоляторі. Досудове слідство у провадженні завершено. Наміру переховуватися від слідства та суду ОСОБА_6 не має. Він одружений, має постійне місце проживання, має малолітню доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку не бачив вже майже рік, як і дитина не бачила свого батька. Щодо ризику, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, захисник вказує, що слідство завершено, допитано всіх свідків та встановлено всі обставини кримінального провадження. До теперішнього часу ОСОБА_6 не скоєно жодного іншого адміністративного або кримінального правопорушення. Таким чином під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_6 прокурором не доведено ризики, а також те, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити запобігання встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .
Крім того судом під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 залишено поза увагою ряд обставин, що свідчать про факт істотного порушення прав і свобод ОСОБА_6 , а саме, те, що орган досудового розслідування, знаючи про те, що ОСОБА_6 є інвалідом та підозрюється у особливо тяжкому злочині, в порушення вимог ст. 52 КІІК України повідомив йому про підозру без обов`язкової участі на те захисника.
Колегією суддів проігноровано положення п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України (недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини), відповідно до вимог якого суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, зокрема за такі діяння як порушення права особи на захист. З відповіді ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» на адвокатський запит від 31.03.2019 року за №05-631 вбачається, що саме 29.12.2018 року ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора ніхто не відвідував та за межі слідчого ізолятора він не видавався. Зазначене взагалі ставить під сумність підозру та її обґрунтованість, і може свідчити про фальсифікації органу досудового розслідування.
При розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу, на думку сторони захисту, слід врахувати, що ОСОБА_6 є інвалідом другої групи довічно та потребує належної медичної допомоги і відповідних умов (підвищений тиск, хвороба нирок, закрита черепно-мозкова травма в ДТП у 2011 році, постійні головні болі, зниження пам`яті, роздратованість, втрата свідомості, не знає реальних дій, не пам`ятає: кишково-шлункова кровотеча), в умовах слідчого ізолятору така допомога не може бути кваліфіковано надана. Ці обставини підтверджуються відповіддю на адвокатський запит з Комунального некомерційного підприємства «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 16.05.2019 року.
У той же час, колегією суддів ухвалою визначено ряд обов`язків, в разі внесення ОСОБА_6 застави, а саме, прибувати на виклик прокурора та суду за кожною вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; з дозволу прокурора чи суду змінювати адресу проживання та тривалого перебування; носити електронний засіб контролю; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими в даному кримінальному провадженні.
Таким чином, сторона захисту вважає, що запобігти навіть теоретичним ризикам можливо шляхом застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту із залишенням вищевказаних обов`язків, визначених колегією Шацького районного суду Волинської області. З урахуванням, стану здоров`я ОСОБА_6 , істотного порушення його прав і свобод, вищевказаних фактів з посиланням на норми кримінально-процесуального права, рішення ЄСПЛ, Конвенції з прав людини, матеріали ВССУ, Резолюцію Комітету Міністрів Ради Європи, сторона захисту вважає, що на даний час у колегії суддів є всі підстави для зміни відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу із тримання під вартого на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт підтримали. ОСОБА_6 суду повідомив, що 29.12.2019 року повідомлення про підозру він не отримував. Підписував надані слідчим документи, які саме, він не пам`ятає, лише 04.01.2019 року.
Прокурор вважає, що за таких обставин більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою із збереженням визначеного раніше розміру застави7000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, не забезпечить запобігання зазначеним ризикам та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , тому прокурор просить у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 відмовити.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
Судом встановлено, що 25.03.2018 року ОСОБА_6 було затримано за підозрою у вчиненні злочину; ухвалою слідчого судді від 28.03.2018 року щодо нього застосовано запобіжний захід тримання під вартою з визначенням розміру застави 7 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; ухвалами слідчого судді від 22.05.2018 року, 19.07.2018 року, 13.09.2018 року, 09.11.2018 року, 04.01.2019 року строк тримання під вартою було продовжено. Ухвалою суду від 25.01.2019 року строк тримання під вартою ОСОБА_6 було продовжено до 25.03.2019 року.
25.03.2019 року обвинуваченого ОСОБА_6 було звільнено з-під варти в залі судового засідання на виконання вимог ст. 203 КПК України, у зв`язку із закінченням строку тримання ОСОБА_6 під вартою на підставі рішення суду. Ухвалою суду від 23.05.2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, до 23 травня 2019 року включно, та визначено розмір застави 7000 (сім тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 13 447 000 гривень (тринадцять мільйонів чотириста сорок сім тисяч гривень). ОСОБА_6 взято під варту в залі суду 23.05.2019 року о 17 год.
Судом установлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, у тому числі, особливо тяжких, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, за численним епізодами протиправної діяльності упродовж 2017-2018 років, у сфері незаконного обігу психотропних речовин та прекурсорів, у тому числі, з метою збуту, в особливо великих розмірах, організованою групою, за попередньою змовою групою осіб. Батьки ОСОБА_6 проживають на території АРК і обвинувачений має з ними тісні зв`язки. З пояснень ОСОБА_6 встановлено, що на території АРК він здійснює підприємницьку діяльність. Поряд з цим відомостей про будь-які офіційні доходи ОСОБА_6 суду не надано.
При вирішенні клопотання прокурора судом також враховано, що ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання у м. Черкаси, за яким фактично проживав до затримання; має дружину та малолітню дитину, місце проживання яких не встановлено; з 08.12.2017 року він особою з інвалідністю другої групи (загальне захворювання) довічно; станом на 24.01.2019 року перебуває на обліку в Рівненській медичній частині з приводу певних захворювань, у зв`язку з чим періодично отримував амбулаторне лікування в медичній частині (філія ЦОЗ ДКВС України у Рівненській області), однак протипоказань утримання ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора не встановлено.
Захисник ОСОБА_10 посилається на те, що ОСОБА_6 може перебувати в умовах слідчого ізолятора лише за умови надання йому кваліфікованої невідкладної медичної допомоги; за станом здоров`я він потребує постійного амбулаторного лікування, 2-3 рази на рік стаціонарного лікування у профільних відділеннях з постійним наглядом фахівців. Порушення відновної терапії може призвести до незворотних наслідків хвороби: інсульт, інфаркт. Перебування ОСОБА_6 під вартою негативно впливає на стан його здоров`я і поглиблює хворобу.
Однак такі твердження захисника суд вважає необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 під час утримання його під вартою суду не надано. Досліджена судом відповідь Комунального некомерційного підприємства «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 16.05.2019 року на запит адвоката містить інформацію за результатами останнього звернення ОСОБА_6 до цього медичного закладу 23.01.2018 року, тобто до утримання його під вартою.
Посилання захисника ОСОБА_10 на те, що судом залишено поза увагою факт істотного порушення прав і свобод ОСОБА_6 , а саме, те, що орган досудового розслідування знав про те, що ОСОБА_6 є інвалідом та підозрюється у особливо тяжкому злочині, і в порушення вимог ст. 52 КПК України йому повідомлено про підозру без обов`язкової участі на те захисника, наслідком чого є недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. Частина 1 ст. 52 КПК України визначає, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. Повідомлення про підозру вважається особливим видом процесуального повідомлення у кримінальному провадженні, який є результатом інтелектуальної діяльності спеціально уповноважених осіб та може спричинити юридичні наслідки для учасників провадження у разі дотримання вимоги щодо строків, процедури та суб`єктного складу осіб, які здійснюють його вручення. Поряд з цим відповідно до вимог ч. 4 ст. 87 КПК України докази повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані. Однак на час розгляду клопотання сторони захисту судових розгляд кримінального провадження по суті не розпочато, клопотання розглянуто судом в підготовчій частині судового розгляду.
Щодо порядку вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру 29.12.2019 року, судом з пояснень прокурора на наданих прокурором і захисником ОСОБА_10 документів встановлено такі обставини. З відповіді ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» на адвокатський запит від 31.03.2019 року за №05-631 вбачається, що 29.12.2018 року ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора ніхто не відвідував та за межі слідчого ізолятора він не видавався.
У наданому суду повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 29 грудня 2018 року, складеному слідчим ОСОБА_14 , наявний підпис від імені ОСОБА_6 про отримання вказаного документа 29 грудня 2018 року о 18 год. 30 хв.
З пояснення чергового помічника начальника ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» ОСОБА_15 та відповіді на звернення прокурора ОСОБА_5 за підписом начальника ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» ОСОБА_16 від 20.05.2019 року встановлено, що 29.12.2018 року о 18.15 слідчий ОСОБА_14 звернувся до чергового з проханням про можливість потрапити на територію установи з метою вручення обвинуваченому ОСОБА_6 процесуальних документів, а саме, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. Оскільки слідчий звернувся в установу в позаробочий час (після 17.00), йому було відмовлено у вході на територію установи. Разом з тим, оскільки чергова служба працює цілодобово, він запропонував слідчому передати документи обвинуваченому через чергову службу установи, після чого отримав для передачі та вручення обвинуваченому ОСОБА_6 зазначених процесуальних документів. О 18.30 29.12.2018 року ОСОБА_6 черговим помічником начальника слідчого ізолятора ОСОБА_15 було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. Розписка про отримання документів була повернута слідчому ОСОБА_14 .
Оцінивши встановлені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що існує висока ймовірність того, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може з метою уникнути кримінальної відповідальності переховуватися від суду; знищити, сховати чи спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити запобігання встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .
Отже у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити. Керуючись статтями 176, 177, 181, 183, 201, 331, 372, 376 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, на неї може бути подано заперечення в апеляційній скарзі на рішення суду по суті кримінального провадження.
Повний текст ухвали суду складено 23 травня 2019 року.
Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_1
Судді /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
Згідно з оригіналом Головуючий суддя ОСОБА_1