Провадження № 1-кс/760/69/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000063 від 30.05.2017, -

В С Т А Н О В И В :
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000063 від 30.05.2017.
Клопотання обґрунтовується тим, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.07.2017 року по справі № 1-кс/760/10687/17 клопотання слідчого з ОВС ГСУ ФР ДФС України ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000063, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ст. 205, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 229, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 255 КК України задоволено та накладено арешт на речі, документи, носії інформації, вилучені 14.02.2017 року в результаті проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявник в клопотанні не погоджується з вказаною ухвалою, посилаючись на те, що розгляд клопотання здійснювалося без виклику володільця майна. При цьому, вважає, що слідчим суддею лише формально досліджено всі матеріали справи та не наведено аргументи, що свідчили б про наявність у вилучених речах і документах ознак речових доказів.
Зазначив, що ОСОБА_4 не повідомлено про підозру, а тому він не є суб`єктом кримінальної відповідальності в розумінні ч. 5 ст. 170 КПК України.
У зв`язку з викладеним, заявник просив скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_4 .
У судове засідання адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила.
Слідчий з ОВС ГСУ ФР ДФС України в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявні заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні клопотання та зазначила, що вищевказана ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.07.2017 про накладення арешту на майно є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.
Дослідивши матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до чч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З матеріалів справи вбачається, що ГСУ ФР ДФС України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000063, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ст. 205, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 229, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 255 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.07.2018 накладено арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку 14.02.2017 в за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що в ухвалі від 24.07.2017 слідчий суддя зробив висновок, що вказане вище майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, а слідчим було доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який ідеться в клопотанні детектива та може бути виконане завдання, для виконання якого детектив звернувся з клопотанням про арешт майна.

Згідно з чч.1-3 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, слідчий суддя вважає, що в поясненнях слідчого та в постанові про визнання речовими доказами від 06.03.20017 викладенні відомості, які свідчать про те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та є речовим доказом по даному кримінальному провадженню, оскільки містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя вважає, що обставини, викладені заявником в клопотанні щодо цих речей, є недостатніми, а надані докази не підтверджують посилання на те, що в арешті вказаного майна відпала потреба.

Слід також зазначити, що втручання держави в право ОСОБА_4 на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про скасування арешту слід відмовити, підстав його необгрунтованості.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 7, 22, 26, 98, 170-174 КПК України, слідчий суддя ухвалив:

У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000063 від 30.05.2017.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1