Справа № 300/474/17 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/175/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 300/474/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілих адвоката ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_13 , представника потерпілого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , прокурора на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст. 286 КК України на сім років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.
Цивільний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 300000 грн. відшкодування моральної шкоди, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 300000 грн. відшкодування моральної шкоди, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 300000 грн. відшкодування моральної шкоди, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 300000 грн. відшкодування моральної шкоди, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_17 до ОСОБА_7 про стягнення 100000 грн. відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_18 до ОСОБА_7 в частині стягнення 100000 грн. відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_18 до ОСОБА_7 , ПрАТ СК «Уніка» в частині стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Скасовано арешт автомобіля марки «Skoda Oktavia Tuor» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2017.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту постановлено не змінювати.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту затримання.

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 16 січня 2017 року близько 19 год. 10 хв., керуючи власним технічно-справним легковим автомобілем марки «Skoda Oktavia Tuor» номерний знак НОМЕР_1 , разом із пасажирами ОСОБА_19 (дружина), ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , рухалися автодорогою М-06 сполученням Київ-Чоп, у напрямку м. Ужгород. ОСОБА_7 , проїжджаючи ділянку автодороги М-06 сполученням Київ-Чоп на 724 км + 235 м, поблизу мотелю «Наталі», що розташований в с. Підполоззя, 223 Воловецького району, рухаючись із швидкістю руху приблизно 80-100 км/год., що значно більша за допустиму відповідно до заборонного знаку 3.29 Правил дорожнього руху, не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п.1.3, п.1.5, п.2.3б, п.10.1, п.11.3, п.12.1 та дорожньої розмітки 34 (1.1) Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку (сніговий накат на дорозі), не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого втратив керованість над автомобілем та допустив його виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із вантажним автомобілем марки «DAF FT XF» номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом марки «Schmitz S01» номерний знак НОМЕР_3 , завантаженим 24т керамічного каменю, під керуванням ОСОБА_17 , який в той час рухався своєю смугою руху, у напрямку м. Львова. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди: згідно з висновком судовомедичної експертизи № 11 від 16.02.2017 пасажир автомобіля «Skoda Oktavia Tuor» ОСОБА_20 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті на місці пригоди; згідно з висновком судово медичної експертизи № 13 від 16.02.2017 пасажир автомобіля «Skoda Oktavia Tuor» ОСОБА_19 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті на місці пригоди; згідно з висновком судово медичної експертизи № 12 від 16.02.2017 пасажир автомобіля «Skoda Oktavia Tuor» ОСОБА_21 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні Воловецької ЦРЛ. Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п.1.3, п.1.5, п.2.3б, п.10.1, п.11.3, п.12.1 та дорожньої розмітки 34 (1.1) Правил дорожнього руху України: учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3); дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п. 1.5); для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п. 2.3б); перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п.10.1); на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу (п.11.3); під час вибору в установлених межах безпечної швидкості водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух (п.12.1); дорожня розмітка (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїздної частини, на які в`їзд заборонено (п.34 (1.1)). Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку із наслідками, в результаті чого потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 отримали тілесні ушкодження, від яких загинули.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати та прийняти ухвалу про закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його вини в суді і вичерпання можливостей їх отримання (п.3 ч.1 ст. 284 КПК України), повторно дослідити докази, допитати свідків. В обгрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Обвинувачення щодо нього базується лише на показаннях другого учасника ДТП, дійсного винуватця ДТП ОСОБА_17 , який надав суду свою версію подій. Сторона обвинувачення підтвердити або спростувати показання ОСОБА_17 належними допустимими доказами не змогла. Інших доказів, які б підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, у сторони обвинувачення немає. Він ( ОСОБА_7 ) надав суду докази своєї невинуватості з приводу пред`явленого йому обвинувачення. Під час судових засідань не встановлені достатні докази для доведення його винуватості у даному кримінальному правопорушенні та вичерпані можливості їх отримання й згідно п.2 ч.1 ст. 373 КПК України суд першої інстанції мав винести виправдувальний вирок. Під час досудового розслідування систематично порушувалося його право на захист. Не було виконано ст. 290 КПК України: йому не відкрили основні докази по справі - автомобілі і не надали можливості їх оглянути. В цьому йому відмовив і суд. Слідчим швидко було зроблено експертизи, які ґрунтуються виключно на показаннях свідка ОСОБА_17 . Він подавав до суду необхідну інформацію, але більше 20 клопотань йому повернули без розгляду. Перекручення фактів стало можливим тому, що всі докази його невинуватості було викрадено та знищено. З місця події зник передній бампер, а номер від його автомобіля відірвали та підкинули вже після приїзду патрульних. З салону автомобіля зник відеореєстратор, а потім знайшовся 18.01.2017 після того, як інший учасник ДТП дав показання слідчому ОСОБА_22 . Відеореєстратор опинився з розламаною навпіл флеш-картою. Суд першої інстанції не дав оцінки його клопотанням у вироку. Його швидкість невідома, некерованого заносу не було, виїзд на зустрічну ніхто не бачив, уламки відразу після події, згідно з показаннями свідка ОСОБА_23 , були на всій смузі руху його автомобіля «Шкода». Всі експертні висновки спростовуються висновком незалежного експерта ОСОБА_24 , залученого стороною захисту. Експерти ОСОБА_25 та ОСОБА_26 в ході їх допиту уникали прямих відповідей на конкретні питання, що стосуються механізму ДТП. Висновки експертів Маргіти і ОСОБА_26 про зіткнення на стороні руху «ДАФ» відрізняються від висновків експерта ОСОБА_27 про розташування місця зіткнення на стороні руху «Шкоди» або на осьовій. Цивільні позови потерпілих не були предметом обговорення в судовому засіданні. Потерпілий ОСОБА_13 звертався з обґрунтованою заявою про відвід судді ОСОБА_1 . Показання свідка Гурського судом викладені не в повному обсязі. Суддя ОСОБА_1 та прокурор ОСОБА_12 знаходяться в тісних родинних стосунках і при цьому не заявила самовідводу. Суддя Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_28 є рідним батьком дружини слідчого ОСОБА_29 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить провести судовий розгляд, в якому повторно дослідити письмові докази, вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю наявності в діях ОСОБА_7 інкримінованого йому складу злочину, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок є за змістом незаконним, необгрунтованим і не вмотивованим, ухвалений всупереч вимогам ст.ст. 368, 374 КПК України; висновки суду, наведені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи. Судом не досліджені всі обставини справи, не дано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості і достовірності. Доказами, наданими стороною обвинувачення і дослідженими в судовому розгляді, не підтверджується зміст формулювання обвинувачення. Формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , що він рухався із швидкістю 80-100 км/год., є тільки припущенням. Твердження у вироку суду, що невиконання водієм ОСОБА_7 правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з наслідками ДТП, є необгрунтованими. В протоколі огляду не зазначено чітко стан дорожнього покриття, тільки підкреслено в п. 4 протоколу «сніг рихлий» та «сніг катаний». У протоколі огляду місця пригоди не наведено розміри розташування, локалізація фрагментів лакофарбного покриття автомобілів, не вказано розміри, кольори та локалізація частинок пошкоджених бамперів автомобілів, фар, декоративних решіток, відсутня їх ідентифікація, а є тільки посилання на схему. Висновок суду у вироку, що даними протоколу огляду місця ДТП, схемою до нього, фототаблицею та відеозаписом огляду встановлено загальний вигляд місця ДТП, стан та вид дорожнього покриття, є необгрунтованим, так як судом не надано оцінки вказаним процесуальним джерелам доказів та їх змісту. На даних, взятих тільки із схеми, базувались висновки автотехнічної експертизи №10/12 від 31.01.2017. Вказаними недопустимими висновками експерта суд у вироку обґрунтовує вину обвинуваченого ОСОБА_7 . За цими ж підставами є сумнівним і недопустимим висновок експерта ОСОБА_30 по експертизі № 110 від 27.03.2017. Як вбачається із вступної частини висновку №10/12 транспортно-трасологічної експертизи від 31.01.2017, вступної частини висновку транспортно-трасологічної експертизи № 110 від 27.03.2017 слідчим не надавались експертам вихідні дані щодо обставин та обстановки місця ДТП. Сумнівними є також висновки експерта ОСОБА_31 по судово-автотехнічній експертизі № 10/16 від 15.02.2017, оскільки експерт зробив свої висновки на заданих слідством даних, які в суді не підтвердились; розрахунки експерт робить з урахування укатаного снігу покриття дороги, хоча сніг був рихлий; експерт не врахував, що після зіткнення автомобіль «DАF» без екстреного гальмування проїхав ще більше 29 м до повної зупинки; експерт не вправі робити висновки про наявність чи відсутність причинного зв`язку між діями водія та наслідками, що настали. У висновку №110 експерта ОСОБА_30 від 27.03.2017 необгрунтованим є твердження, що автомобіль «DАF» рухався в напрямку подряпини, експерт не обґрунтував, чому він вважає, що ця подряпина залишена автомобілем «DАF» і чому подряпина не тягнеться далі за рухом цього автомобіля, чому починається через два метри від уявного зіткнення, а потім обривається, і чому обривається розсип пошкоджених фрагментів автомобілів. Судом досліджувалися висновки експерта ОСОБА_32 № 1-07/17 від 04.07.2017, але у вироку суду зазначено тільки те, що висновки цього експерта не спростовують доводів обвинувачення, не містять висновків щодо обставин ДТП, через відсутність на думку експерта у матеріалах справи достатніх вихідних даних. У вироку вина обвинуваченого ОСОБА_7 також обґрунтовується актом обстеження дорожніх умов у місці скоєння ДТП від 17.01.2017, в якому зроблено висновок, що дорожні умови на момент обстеження не могли вплинути та бути супутньою причиною скоєння ДТП. В цьому акті не вказано, які були дорожні умови на 19 год. 10 хв. 16.01.2017 і відомості з цього акту є неналежними, недопустимими і недостовірними доказами вини ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким за ч.3 ст. 289 КК України призначити ОСОБА_7 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за скоєння тяжкого злочину; визначаючи розмір покарання ОСОБА_7 , суд не взяв до уваги, що останній свою вину не визнав, жодних висновків не зробив, тобто він не розкаявся у вчиненному ним злочині та грубо порушив Правила дорожнього руху й в результаті його дій сталася загибель трьох молодих людей, тобто непоправні тяжкі наслідки. Судом не було враховано також те, що ОСОБА_7 заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував. Визначаючи розмір покарання ОСОБА_7 , суд не взяв до уваги, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, а в ході судового розгляду жодних пом`якшуючих обставин не встановлено. Судом не дотримано загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення й допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`якого покарання, що відповідно до п.2 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку. Суд не врахував доводи державного обвинувачення щодо відсутності примирення з потерпілими, відсутність розкаяння, й те, що самі потерпілі у судових дебатах просили суд призначити обвинуваченому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_13 просить скасувати ухвалу суду від 19 серпня 2017 року, якою відведено від участі його представника адвоката ОСОБА_33 , та винести нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про відвід його представника; скасувати ухвалу суду від 18 вересня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні його заяви від 11 вересня 2018 року про відвід судді ОСОБА_1 , та винести нову ухвалу, якою задоволити його заяву; вирок скасувати та прийняти ухвалу про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його вини в суді і вичерпання можливостей їх отримання (п.3 ч.1 ст. 284 КПК України); повторно дослідити докази та допитати свідків. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: заперечує щодо ухвали судді від 19 серпня 2017 року, якою відведено від участі по справі його представника - адвоката ОСОБА_34 . Ухвалою судді від 18 вересня 2017 року безпідставно відмовлено у задоволенні його заяви від 11 вересня 2018 року про відвід судді Воловецького районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 . Вирок суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обвинувачення базується лише на показаннях другого учасника ДТП та його винуватця ОСОБА_17 . Сукупність зібраних доказів є недостатньою для встановлення факту доведеності вини обвинуваченого. Висновком транспортно-трасологічної експертизи місце первинного контакту експертом не встановлено. Порушувалось право обвинуваченого на захист. В порушення ст. 290 КПК України йому не відкрили основні докази по справі та не дали можливості оглянути автомобілі. Суд не надав оцінки клопотанням про визнання відомостей, зазначених в авто-технічних та транспортно-трасологічних експертизах, недопустимими доказами. Суддя ОСОБА_1 та прокурор ОСОБА_12 знаходяться в тісних родинних відносинах. Знаючи про ці родинні зв`язки, суддя ОСОБА_1 не заявила самовідводу по справі. Наведене свідчить про постановлення завідомо неправосудного вироку. Суддя Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_28 є рідним батьком дружини слідчого СУ ГУ НП у Закарпатській області ОСОБА_29 . Суддя Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_28 та суддя Воловецького районного суду Закарпатської області ОСОБА_35 є рідними братами, тому ухвали про відмову в задоволенні неодноразових його заяв про відвід судді ОСОБА_1 були завідомо неправосудними. Безпідставно не допитано ряд свідків у кримінальному провадженні. Висновки трьох транспортно-трасологічних експертиз експертів Маргіти, Демка та Головіна суттєво різняться. Суддя ОСОБА_1 відхилила всі клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , окрім клопотань про недопустимість доказів.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_14 просить вирок скасувати та винести ухвалу про закриття кримінального провадження, так як не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок є незаконним та необгрутованим. Ні під час досудового розслідування, ні судовим слідством не встановлено жодних доказів, які б доводили вину обвинуваченого, а вирок ґрунтується на припущеннях, що порушує вимоги та завдання кримінального процесуального законодавства. Згідно з висновками експертів транспортно-трасологічної експертизи № 10/12 від 31.01.2017 та № 110 від 27.03.2017 місце зіткнення транспортних засобів знаходиться на смузі руху по напрямку до м. Київ, а саме: на смузі руху вантажного автомобіля марки «DAF FT XF» номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом. Під час дослідження протоколу огляду місця ДТП і схеми ДТП від 16 січня 2017 року не виявлено фіксацію слідів транспортних засобів. Але в схемі ДТП під цифрою 2 зафіксовано слід тертя. Даному факту слідчий не дав оцінку, і не поставив питання експертам для ідентифікації цього сліду, залишеного транспортним засобом чи певного його екземпляра. Крім того у висновку № 110 від 27.03.2017 експерт ОСОБА_30 не відповів на поставлені запитання слідчого щодо визначення траєкторії руху автомобілів, так як відсутні сліди транспортних засобів. В наявних висновках експертів не містяться дані оцінки дій учасника ДТП - свідка ОСОБА_17 , а саме дотримання ним п.12.3 Правил дорожнього руху. Як видно зі схеми ДТП, до протоколу огляду місця ДТП від 16.01.2017 слідів транспортного засобу, які б залишились від вжитих заходів водієм вантажного автомобіля, не виявлено та не зафіксовано.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_15 просять вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, задовольнити цивільні позови повністю та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 500000 грн. відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_15 500000 грн. відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоду у розмірі 9548,86 грн. В обґрунтування апеляційних вимог покликаються на такі доводи: вирок є необгрунтованим в частині м`якості покарання та частковій відмові з задоволені цивільного позову. Оцінивши обставини справи суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_7 у вигляді семи років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, проте таке покарання є явно несправедливим через м`якість.Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжкого злочину, відсутні обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і в той же час суд призначив покарання яке є явно несправедливим через м`якість. Призначене покарання є явно несправедливим через неврахування особи обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_7 систематично порушував правила дорожнього руху, зокрема: 30.11.2013, 16.12.2013, 29.01.2014, 19.02.2016, 16.01.2017 вчиняв порушення Правил дорожнього руху, за що притягався до адміністративної відповідальності. Систематичне нехтування правилами дорожнього руху призвели до закономірного наслідку, а саме загибелі трьох осіб, зокрема і їх сина. Вони не побачили в обвинуваченого ОСОБА_7 щирого каяття. Обвинувачений ОСОБА_7 обрав агресивну тактику свого захисту, щиросердечно не покаявся й такими діями спричиняє їм додаткові страждання, оскільки знецінює життя їх сина та його смерть. Обвинувачений ОСОБА_7 не примирився із ними.Після ДТП вони постійно відчувають гострий нестерпний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт і в результаті змушені постійно приймати ліки та препарати для покращення здоров`я. В результаті загибелі сина у них часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому внаслідок смерті сина страждають не лише вони, але і рідні, близькі та знайомі люди. Непокоять постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях життя. В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_15 також просить дослідити письмові докази. Суд мотивував свою відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з похованням та ритуальними послугами, тим, що дана шкода не підтверджена належними та допустимими доказами, а саме через те, що суду не надані оригінали документів, якими мотивувалася матеріальна шкода. Така позиція суду є безпідставною, оскільки суд обмежився питанням, чи вона підтвердить цивільний позов, і на кожне засідання вона приносила квитанції про завдану шкоду. Проте питання дослідження доказів цивільного позову не було здійснено. Судом під час розгляду справи не були оголошені та не досліджувалися додані до цивільного позову докази. Тому наявні підстави для дослідження доказів та стягнення матеріальної шкоди в розмірі 9548,86 грн.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_9 просять дослідити письмові докази щодо завданої матеріальної шкоди; вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, задовольнити цивільні позови повністю та стягнути з ОСОБА_7 на його ОСОБА_16 535960 грн. відшкодування моральної та матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_9 500000 грн. відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування апеляційних вимог покликаються на такі доводи: вирок є необгрунтованим в частині м`якості покарання та частковій відмові з задоволені цивільного позову. Призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим через м`якість.Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжкого злочину, відсутні обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і в той же час суд призначив покарання, яке є явно несправедливим через м`якість. Призначене покарання є явно несправедливим через неврахування особи обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_7 систематично порушував правила дорожнього руху, зокрема: 30.11.2013, 16.12.2013, 29.01.2014, 19.02.2016, 16.01.2017 вчиняв порушення Правил дорожнього руху, за що притягався до адміністративної відповідальності. Систематичне нехтування правилами дорожнього руху призвели до закономірного наслідку, а саме загибелі трьох осіб, зокрема, і їх сина. Вони не побачили в обвинуваченого ОСОБА_7 щирого каяття. Обвинувачений ОСОБА_7 обрав агресивну тактику свого захисту, щиросердечно не покаявся й такими діями спричиняє їм додаткові страждання, оскільки знецінює життя їх сина та його смерть. Обвинувачений ОСОБА_7 не примирився із ними.Після ДТП вони постійно відчувають гострий нестерпний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт і в результаті змушені постійно приймати ліки та препарати для покращення здоров`я. У ОСОБА_16 стало прогресувати захворювання цукрового діабету, різко втратив зір, вже проведено чотири операції для відновлення зору. В результаті загибелі сина у них часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому внаслідок смерті сина страждають не лише вони, але і рідні, близькі та знайомі люди. Непокоять постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях життя. В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_16 також просить дослідити письмові докази. Суд мотивував свою відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з похованням та ритуальними послугами, тим, що дана шкода не підтверджена належними та допустимими доказами, а саме через те, що суду не надані оригінали документів, якими мотивувалася матеріальна шкода. Така позиція суду є безпідставною, оскільки суд обмежився питанням, чи він підтвердить цивільний позов, і на кожне засідання він приносив квитанції про завдану шкоду. Проте питання дослідження доказів цивільного позову не було здійснено. Судом під час розгляду справи не були оголошені та не досліджувалися додані до цивільного позову докази. Тому наявні підстави для дослідження доказів та стягнення матеріальної шкоди в розмірі 35960 грн.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали подані ними апеляційні скарги, покликаючись на викладені в них доводи, просять їх задоволити.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їх представник адвокат ОСОБА_11 підтримали подані ними апеляційні скарги, покликаючись на викладені в них мотиви, і просять їх задоволити.
Прокурор ОСОБА_12 підтримав подану ним апеляційну скаргу, полкикаючись на викладені в ній мотиви. Просить апеляційну скаргу задоволити.

Колегія суддів, заслухавши думки присутніх учасників судового провадження, ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які, будучи викликаними у встановленому КПК України порядку, в судове засідання не з`явилися і жодних документальних даних на підтвердження поважності своєї неявки не представили.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 слідзадоволити частково, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_13 , його представника ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , прокурора залишити без задоволення з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , протоколом проведення слідчого експерименту від 23.01.2017, протоколом огляду місця ДТП, схемою місця ДТП, фототаблицею та відеозаписом від 16.01.2017, протоколом огляду транспортного засобу від 18.01.2017 та фототаблицею до нього, висновком транспортно-трасологічної експертизи №10/12 від 31.01.2017, висновком №108 судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «Skoda Oktavia Tuor» НОМЕР_1 від 20.03.2017, висновком експертизи технічного стану транспортного засобу №10/11 від 30.01.2017, висновком №109 судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану вантажного автомобіля «DAF FT XF» ВС6847EA від 23.03.2017, висновком експерта №10/13 експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля від 30.01.2017, протоколом огляду предмету з фототаблицею від 01.02.2017, висновком судової автотехнічної експертизи №10/16 від 15.02.2017, висновком №110 судової транспортно-трасологічної експертизи від 27.03.2017, показаннями експертів ОСОБА_31 , ОСОБА_49 в судовому засідання суду першої інстанції, даними оптичного диска марки «KAKTUS DVD-R» 4.7 GВ з відеозаписом місця ДТП, що мало місце 16.01.2017 на автодорозі М-06 сполучення Київ-Чоп поблизу мотелю «Наталі», з бодікамер патрульних поліцейських, актом обстеження дорожніх умов місця ДТП від 16.01.2017, висновком судово-медичної експертизи №11 від 16.02.2017 пасажира ОСОБА_20 , висновком судово-медичної експертизи №13 від 16.02.2017 пасажира ОСОБА_19 , висновком судово-медичної експертизи №12 від 16.02.2017 пасажира ОСОБА_21 .

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, і викладені в апеляційних скаргах доводи про незаконність, необґрунтованість, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невинуватість обвинуваченого та відсутність достатніх, належних та допустимих доказів для доведення його винуватості в суді, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб.

Кримінально протиправні дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 286 КК України, й неправильного застосування кримінального закону допущено не було.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Натомість судом першої інстанції були з`ясовані всі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, досліджені докази та вчинені необхідні процесуальні дії.

Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

Доводи апелянтів про те, що не здобуто доказів, які б доводили вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, безпідставні.

Судом досліджені й наведені у вироку належні, допустимі та достатні докази, які в сукупності та взаємозв`язку узгоджуються між собою та свідчать про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, за обставин, описаних у вироку.

Апеляційні вимоги про необхідність дослідження ряду доказів під час апеляційного провадження не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з врахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України.

Згідно з ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 5-249кс15 від 21 січня 2016 року, повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду даний факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.

Передбачених ч.3 ст. 404 КПК України підстав для повторного дослідження апеляційним судом встановлених під час кримінального провадження обставин не виявлено, а тому відмовлено у клопотаннях про повторне дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується з даною судом першої інстанції оцінкою доказів і встановленими обставинами, які повністю та з дотримання визначеної процедури досліджені судом першої інстанції.

Доводи апелянтів про те, що заявленим під судового розгляду клопотанням не дано оцінки у вироку, не ґрунтуються на нормах закону.

Положення ст. 374 КПК України, в якій встановлені вимоги до обвинувального вироку, не містять вимог щодо необхідності оцінки клопотань учасників судового провадження. Розгляд клопотань судом здійснювався з дотриманням ст. 350 КПК України.

Доводи апеляційних скарг про недопустимість ряду доказів колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.

Суд правильно навів у вироку докази, оскільки такі є послідовними й у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину.

Покликання в апеляційних скаргах на те, що розгляд справи відбувся незаконним складом суду та ухвалою безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді, є безпідставними. Потерпілим ОСОБА_13 неодноразово (зокрема 18 вересня 2017 року, 03 жовтня 2017 року, 19 лютого 2018 року, 05 березня 2018 року), обвинуваченим ОСОБА_7 були заявлені судді ОСОБА_1 відводи, які були вирішені в порядку ст. 81 КПК України й ухвалами суддів Воловецького районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2017 року, від 03 жовтня 2017 року, 31 жовтня 2017 року, 12 березня 2018 року, 20 березня 2018 року у задоволенні відводів було відмовлено. В ухвалах наведені належні й достатні мотиви їх постановлення.

Апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_13 про скасування ухвали суду від 19 серпня 2017 року, якою відведено від участі його представника адвоката ОСОБА_33 , та про необхідність винесення нової про відмову в задоволенні клопотання про відвід його представника не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки судом при прийнятті рішення правильно враховано вимоги п.1 ч.2 ст. 78 КПК України, та задоволено відвід адвоката ОСОБА_33 як такого, що надавав правову допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи (обвинуваченого ОСОБА_7 ), яка звернулася з проханням про надання правової допомоги (потерпілого ОСОБА_13 ) (т.1 а.с.215).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_13 про невиконання вимог ст. 290 КПК України, зокрема, невідкриття речових доказів автомобілів, не ґрунтуються на матеріалах справи. Згідно з протоколами про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 01 червня 2017 року, 06 червня 2017 року підозрюваний ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_13 «з матеріалами кримінального провадження та речовими доказами ознайомився в повному обсязі, без обмежень в часі» (так зазначено у протоколах), про що розписались у протоколах (кримінальне провадження т.7 а.с.1, 2, 16, 17). Постановами старшого слідчого СУ ГУ НП у Закарпатській області ОСОБА_22 від 18 січня 2017 року автомобіль «Skoda Oktavia Tuor» номерний знак НОМЕР_1 , вантажний автомобіль «DAF FT XF» номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом «Schmitz S01» номерний знак НОМЕР_3 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні й постановлено зберігати відповідно на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Воловецького ВП Мукачівського ВП ГУ НП у Закарпатській області, на стоянці транспортних засобів дорожньо-ремонтного пункту №3 філії Мукачівська ДЕД в с. Підлоззя Воловецького району Закарпатської області, до завершення розслідування, а напівпричіп, який не пошкоджений, передано на зберігання власнику (кримінальне провадження т.1 а.с.91, 92). Окрім цього, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 березня 2017 року накладено арешт на автомобіль «Skoda Oktavia Tuor» номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , й постановлено зберігати на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Воловецькому ВП Мукачівського ВП ГУ НП у Закарпатській області до моменту вирішення питання в суді по суті кримінального провадження (кримінальне провадження т.3 а.с.101-103).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду в суді першої інстанції були допитані експерти ОСОБА_50 та ОСОБА_30 щодо проведених ними експертиз, які пояснили, що висновки проведених ними експертиз є повними та однозначними, а дослідження було проведене з вихідних даних, наданих досудовим розслідуванням відповідно до постанов про призначення відповідних експертиз, та ними не допущено жодних розбіжностей під час дослідження, які б не відповідали вихідним даним матеріалів кримінального провадження, про що зазначено у вироку суду. А тому доводи апеляційних скарг щодо висновків експертиз, їх оцінки та показань експертів у судовому засіданні колегія суддів до уваги не бере.
Щодо висновку експерта №1-07/17, то суд обгрунтовано не взяв його до уваги, мотивувавши своє рішення у вироку. Експерт ОСОБА_51 в судовому засідані в суді першої інстанції пояснив, що експертизу проводив на підставі фотокопій матеріалів кримінального провадження на цифровому носії, фото з сайту патрульної поліції Ужгорода та Мукачева та інших фото, наданих адвокатом ОСОБА_8 , про що зазначено у вироку. При цьому експерт однозначних відповідей на поставлені на експертизу питання дати не зміг через те, що, на його думку, на досудовому слідстві не зібрано достатньо вихідних даних з місця ДТП.
Обвинувачений, потерпілі, захисники, представники потерпілих у судовому засіданні в повній мірі користувалися своїми процесуальними правами, і реалізація цих прав була судом забезпечена.

Отже судовий розгляд був проведений належним чином з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб. Суд належним чином мотивував у вироку свої висновки.
Колегія суддів вважає, що у вироку наведені переконливі, послідовні й такі, що узгоджуються між собою докази, допустимість та належність яких не викликає сумніву.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, при судовому розгляді в суді першої інстанції допущено не було.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, є обгрунтованим та вмотивованим, і сукупність зібраних у кримінальному провадженні належних і допустимих доказів відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

Щодо покарання, з яким прокурор та потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 не погоджуються, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем проживання та роботи, є інвалідом ІІ групи; відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом при призначенні покарання тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.

Усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.3 ст. 286 КК України покарання у виді семи років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки через м`якість не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає.

На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав для ухвалення нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому не вбачає.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_13 , його представника ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , прокурора не містять правових підстав для скасування вироку.

Винними діями ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що в результаті ДТП потерпілі втратили синів, в результаті чого отримали значні емоційні переживання, стривоженість, нервові спалахи, змушені докладати зусиль для відновлення свого звичного способу та ритму життя.

З урахуванням наведеного, характеру та обсягу завданих ОСОБА_7 моральних страждань, суд першої інстанції з врахуванням можливості реального відшкодування з боку ОСОБА_7 завданої шкоди обґрунтовано дійшов висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн. кожному з потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди.

Цивільні позови потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди вирішені судом з урахуванням вимог закону.

Разом з тим вирок суду в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягає зміні з таких підстав.

Відмовляючи потерпілим у задоволенні цивільних позовів у частині відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з похованням та ритуальними послугами, суд першої інстанції покликався на те, що така шкода не підтверджена належними та допустимими доказами, оригінали яких не надані і в судовому засіданні не досліджувалися.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 була заподіяна матеріальна шкода, а саме понесені витрати на поховання та ритуальні послуги у зв`язку з втратою їх синів внаслідок вчинення ОСОБА_7 злочину.
Відповідно до представлених потерпілою ОСОБА_15 документів: рахунку-замовлення № 006206 від 19.01.2017, рішення №14 від 18.02.2016, довідки № 2 від 08.02.2017, довідки № 19 від 07.02.2017, квитанції № від 19.01.2017, рахунку № 4 від 17.01.2017, нею понесена матеріальна шкода на суму 9548 грн. 86 коп.
Відповідно до представлених потерпілим ОСОБА_16 документів: накладної № 2 від 17.01.2017, розрахункової квитанції серії ААФА № 511006 від 17.01.2017, розрахункової квитанції серії ААФА № 511007 від 18.01.2017, розрахункової квитанції серії ААФА № 511008 від 19.01.2017, розрахункової квитанції серії ААФА № 511009 від 20.01.2017, довідкою № 2 від 18.01.2017, ним понесена матеріальна шкода на суму 35960 грн.
Отже з ОСОБА_7 слід стягнути у відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_15 - 9548 грн. 86 коп. та на користь ОСОБА_16 - 35960 грн.
У решті вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_15 , ОСОБА_16 задоволити частково.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_13 , його представника ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , прокурора залишити без задоволення.
Вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 щодо відшкодування матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 9548 (дев`ять тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 86 коп. відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 35960 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн. відшкодування матеріальної шкоди.
У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4