Справа № 487/6687/19
Провадження № 1-кс/487/7326/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.10.2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:
14.06.2019 року адвокат ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із скаргою, якою просила скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 від 14.08.2019 року про відмову у визнані потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному проваджені №0000376 від 16.07.2019 року.

В обґрунтування скарги зазначає, що СУ ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000376 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, за заявою ОСОБА_3 від 26.06.2019 року. При розслідуванні даного кримінального провадження, постановою слідчого від 14.08.2019 року, ОСОБА_3 було відмовлено в визнанні його потерпілим у зв`язку із відсутністю в матеріалах провадження даних стосовно завдання йому будь-якої шкоди.

Таким чином, вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню оскільки суперечить вимогам чинного законодавства та обмежує його у процесуальних правах та просить суд: визнати незаконною бездіяльність слідчого щодо незаконного невизнання ОСОБА_3 потерпілим; зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 допитати ОСОБА_3 в якості потерпілого, вручити йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_6 обставини викладені в скарзі підтримував, наполягав на її задоволенні.

До судового засідання слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 , не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, суду надав матеріали кримінального провадження №0000376 від 16.07.2019 року.

У порядку ч.3 ст. 306 КПК України, скаргу було розглянуто за відсутності представника суб`єкта оскарження.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0000376, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Із матеріалів скарги вбачається, що СУ ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000376 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, за заявою ОСОБА_3 від 26.06.2019 року.

14.08.2019 року слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000376 від 16.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України у зв`язку із відсутністю відомостей про завдання шкоди.

Під час винесення постанови, слідчий, виходив з того, що відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Разом з тим, обставини, викладені у заяві ОСОБА_3 , не містять очевидних та достатніх підстав вважати, що кримінальним правопорушенням йому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З огляду на зазначену процесуальну норму, слідчий у випадку відмови у визнанні потерпілим, виносить вмотивовано постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у п.67 рішення від 4 квітня 2006 року у справі "Шевченко проти України", розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані.

Дослідивши постанову про відмову у визнанні потерпілим від 14.08.2019 року на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що окрім посилання на положення ст.55 КПК України, слідчим зроблено загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку не навів та не послався, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_3 щодо скасування постанови слідчого.

Що стосується інших вимог заявлених у скарзі, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки згідно ч.5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Крім того, КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті.

За такого, слідчий суддя не наділений повноваженнями вказувати органам досудового розслідування, які саме рішення за наслідком вирішення процесуальних питань вони повинні приймати, а тому в задоволенні інших вимог заявлених у скарзі слід відмовити.

Приймаючи до уваги вищевикладене скарга ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого від 14.08.2019 рокупро відмову у визнані потерпілим у кримінальному провадженні №0000376підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 від 14.08.2019 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000376 від 16.07.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошений 28.10.2019р.

Слідчий суддя ОСОБА_1