Справа № 175/777/15-к
Провадження № 1-кп/175/35/15
Вирок

Іменем України

09 жовтня 2019 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

а також потерпілого ОСОБА_6 ,

цивільного позивача ОСОБА_7 ,

представника потерпілого та цивільного позивача

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000880 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, там проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, інваліда третьої групи,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту від 26 лютого 2015 року ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що 19 квітня 2014 року близько 20.30 години він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21099» державний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по автодорозі «Дніпропетровськ - Магдалинівка» зі сторони міста Підгородне у напрямку селища Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області в правому ряді руху з включеним світлом фар зі швидкістю близько 60 км/годину.

Здійснюючи рух у вказаному напрямку, в районі е/о № 61 автодороги «Дніпропетровськ - Магдалинівка» ОСОБА_10 втратив можливість контролювати рух свого автомобіля, виїхав на полосу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ-217030-110-01» державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку прямо з включеним світлом фар.

Унаслідок зіткнення транспортних засобів пасажиру автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичного експерта № 3132-е від 18.08.2014 року спричинені тілесні ушкодження у вигляді рубців на обличчі, що є наслідками загоєння скальпованої рани та забійних ран, значних розмірів, помітних, значно виражених і самих по собі на протязі часу або під впливом нехірургічних методів лікування не зникають і суттєво не змінять своїх характеристик, тобто вони являються без хірургічного втручання невиправними.

Ці тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких у зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_12 вказує на рубці на його обличчі як невиправні і без хірургічного втручання не можуть зникнути, незважаючи на те, що він пройшов курс реабілітаційного лікування в СМСЧ-6.

За версією органу досудового розслідування водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем, порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, і 10.1 Правил дорожнього руху України, які встановлюють:

- п.1.3 - «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

- п.1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен впевнитись, що це буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху».

Як зазначає орган досудового розслідування, невиконання водієм ОСОБА_13 вимог цих пунктів Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням потерпілому ОСОБА_14 тяжкого тілесного ушкодження.

Дії ОСОБА_15 , які виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинили тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і пояснив, що 19.04.2014 року приблизно о 20.30 годині він на автомобілі «ВАЗ-21099» рухався по автодорозі зі сторони м. Підгородне у напрямку сел. Спаське з увімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю близько 60-70 км/годину. Під час руху за межами населеного пункту він раптово помітив на своїй смузі руху велосипедиста, на що пригальмував і скерував керований ним транспортний засіб вліво ближче до середини проїзної частини, не виїжджаючи на смугу зустрічного руху. Відстань до правого краю проїзної частини була приблизно півметра. В цей час сталося зіткнення з іншим автомобілем, який рухався у зустрічному напрямку без увімкненого світла фар. Інших подробиць не пам`ятає, оскільки отримав тілесні ушкодження, з якими його госпіталізували до лікарні. Стверджував, що ДТП сталася на його смузі руху, що він визначив за побаченими фотознімками, котрі показав йому слідчий. Цивільні позови потерпілого ОСОБА_16 і цивільного позивача ОСОБА_7 не визнав у повному обсязі. Просить виправдати його, оскільки не вчиняв інкримінованих йому дій та не порушував правил дорожнього руху.

Прокурор у суді на доведеність винуватості ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, посилався на наступні докази:

-показання потерпілого ОСОБА_6 , який у суді повідомив про

те, що 19.04.2014 року він на автомобілі «ВАЗ-217030» під керуванням ОСОБА_17 рухався з смт. Магдалинівка у напрямку м. Дніпра зі швидкістю до 60 км/годину у якості пасажира на передньому пасажирському сидінні. Світло фар було увімкнене, але ближнє чи дальнє, не пам`ятає. Не доїжджаючи м. Підгородне через 200-250 метрів за залізничним переїздом сталося зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21099» червоного кольору, водій якого раптово на відстані 20-30 метрів виїхав на їх смугу руху, обганяючи інший автомобіль типу «Пиріжок» світлого кольору. ДТП сталася на їх смузі руху на відстані приблизно 1 метру від центру проїзної частини. Після зіткнення ОСОБА_18 його вмив водою та допоміг дійти до карети швидкої медичної допомоги. Просив призначити обвинуваченому покарання без позбавлення волі, але з позбавленням права керування транспортними засобами, та стягнути на його користь з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» 1732,60 грн. матеріальної та 5000 грн. моральної шкоди, а також з ОСОБА_15 45000 грн. моральної шкоди;

-показання свідка ОСОБА_11 , який у суді повідомив про те,

що 19.04.2014 року приблизно о 20.30 годині він разом із товаришем ОСОБА_19 на автомобілі «ВАЗ-217030» реєстраційний номер НОМЕР_3 рухався з смт. Магдалинівки у м. Дніпро зі швидкістю приблизно 60 км/годину з увімкненим ближнім світлом фар. Під час руху відстань до центру проїзної частини складала приблизно 1,5-2 метри. Проїхавши с. Перемога, через 200 метрів за залізничним переїздом назустріч йому рухався автомобіль білого кольору. У цей час на його смугу руху для виконання обгону раптово виїхав автомобіль «ВАЗ-21099» червоного кольору. Оскільки відстань між ними складала приблизно 15 метрів, він не встиг вчинити будь-які дії, щоб уникнути зіткнення. Унаслідок ДТП керований ним автомобіль розвернуло та занесло на узбіччя по ходу його руху. Після зіткнення він вимкнув двигун, так як передня частина автомобіля була повністю пошкоджена, працювала лише одна фара та аварійка, яка самостійно увімкнулася. Потім він виліз через задні двері та почав надавати допомогу ОСОБА_14 , який із закривавленим обличчям був без свідомості, оскільки вдарився головою. Особисто йому не спричинені серйозні тілесні ушкодження, так як спрацювала подушка безпеки. До водія автомобіля «ВАЗ-21099» не підходив, але бачив, що працівники МЧС дістали ОСОБА_15 з транспортного засобу, після чого на автомобілі швидкої медичної допомоги останнього відвезли до лікарні;

- показання цивільного позивача ОСОБА_7 , яка у суді повідомила, що 19.04.2014 року приблизно через годину після ДТП вона прибула на місце події, де справа на узбіччі автодороги у напрямку м. Підгородне побачила власний автомобіль «ВАЗ-217030». Автомобіль «ВАЗ-21099» стояв посередині зустрічної смуги. Зі слів сина ОСОБА_17 їй відомо, що ОСОБА_10 виїхав на смугу зустрічного руху та ніякий велосипедист по автодорозі назустріч не рухався. Просить призначити обвинуваченому покарання без позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами та стягнути на її користь з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» 49500 грн. матеріальної та 5000 грн. моральної шкоди, а також з ОСОБА_15 недоплачене страхове відшкодування у розмірі 32018,90 грн., безумовну франшизу у розмірі 500 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.;

- показання свідка ОСОБА_20 , який у суді повідомив про те, що 19.04.2014 року приблизно о 20.00-21.00 годині він на автомобілі «ВАЗ-2108» виїжджав із м. Підгородне. У цей час на відстані приблизно 1-1,5 км він за світлом габаритів, котре спочатку піднялося вверх, помітив, що якийсь автомобіль раптово розвернуло. На місці ДТП бачив, що автомобіль «ВАЗ-21099» червоного кольору стояв розвернутий у напрямку м. Підгородне, а автомобіль «Пріора» знаходився за межами проїзної частини у рівчаку. Обидва автомобілі мали пошкодження передньої лівої частини та одразу після ДТП на обох не горіло світло фар і габаритів. За розташуванням транспортних засобів не зміг визначити, на якій саме смузі руху сталося зіткнення та не зрозумів, звідки їхав автомобіль «Пріора». Він спочатку підійшов запитати про самопочуття до ОСОБА_16 , який сидів і тримався за голову, а потім направився надавати допомогу ОСОБА_21 , який до прибуття працівників МЧС знаходився в салоні керованого автомобіля. До того, як сталася ДТП, за світлом габаритів бачив, що попереду автомобіля ОСОБА_15 на відстані приблизно 1,5 км рухався ще один автомобіль;

- показання свідка ОСОБА_22 , який у суді повідомив про те, що 19.04.2014 року приблизно о 20.30 годині він на скутері їхав із м. Підгородне додому. У дорозі скутер заглух, через що він зупинився на узбіччі і, стоячи спиною до автодороги, лагодив його. У цей час позаду почув кілька-секундний свист гальм, який лунав із напрямку м. Підгородне, а коли обернувся, то побачив, що приблизно на відстані 2 метрів від нього зіткнулися два автомобілі. Він одразу підійшов на місце ДТП, де побачив, що водія автомобіля «ВАЗ-21099» червоного кольору зажало у транспортному засобі. У автомобілі «Пріора» чорного кольору знаходилися два хлопці, котрим він приніс води. Після зіткнення фари на обох автомобілях перестали горіти. Стверджував, що ДТП сталася на роздільній лінії, але не зміг сказати, хто саме із водіїв виїхав на зустрічну смугу, оскільки було темно. Одразу після ДТП повз нього проїхав велосипедист у напрямку сел. Спаське, який не зупинявся. Приблизно через 10 хвилин він поїхав з місця події, а на наступний день бачив на смузі руху автомобіля «ВАЗ-21099» сліди гальмування;

- показання свідка ОСОБА_23 , який в суді розповів, що 19.04.2014 року після 20.00 години йому подзвонили односельці та повідомили, що неподалік місця його роботи сталася ДТП за участю ОСОБА_24 зв`язку з цим він разом із ОСОБА_25 прибув на місце події, де побачив, що автомобіль «ВАЗ-21099» стояв у правій смузі руху в сторону сел. Спаське, але передньою частиною розвернутий у напрямку м. Підгородне, а автомобіль «Пріора» стояв у рівчаку ліворуч, передньою частиною майже перпендикулярно автодорозі. ОСОБА_10 знаходився защемлений у автомобілі до приїзду працівників МЧС. У подальшому він як понятий разом із слідчим у присутності водія автомобіля «Пріора» проводив заміри на місці події. Для себе особисто не зміг зробити висновок щодо того, де саме відбулася ДТП;

- аналогічні по суті показання свідка ОСОБА_26 ;

- матеріали кримінального провадження № 0000880, а саме:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2014 року, схему та фото-таблицю до нього, із яких убачається, що ДТП відбулася на автодорозі «Дніпропетровськ - Магдалинівка» в районі е/о № 61. На момент огляду, проведеного слідчим СВ Дніпропетровського РВ ОСОБА_27 з 23.46 години 19.04.2014 року до 00.15 години 20.04.2014 року за участю водія автомобіля «ВАЗ-217030», а також понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_26 , установлено, що дорожнє покриття у двох напрямках загальною шириною 7 метрів, вологе. При огляді на проїзній частині зафіксований осип скла (а.к.п.7-18);
- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КЗ «Дніпропетровський обласний наркологічний диспансер» ДОР» від 20.04.2014 року № 2313, із якого убачається, що станом на 01.45 годину 20.04.2014 року у ОСОБА_17 не виявлено ознак сп`яніння (а.к.п.21);
- висновок експерта № 2659 від 03.06.2014 року і додатки до нього, з яких убачаються отримані внаслідок ДТП пошкодження автомобіля «ВАЗ-217030» реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість відновлювального ремонту та сума матеріального збитку станом на дату проведення експертного дослідження (а.к.п.24-38);
- копію виписного епікризу з історії хвороби № Э2276, згідно якого протягом 19 квітня06 травня 2014 року ОСОБА_12 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, скальпована рана лобної області ліворуч» (а.к.п.48);
- копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 05.06.2008 року, з якого убачається, що автомобіль «ВАЗ-217030-110-01» реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, належить на праві власності ОСОБА_7 (а.к.п.55-56);
- фотознімки з місця ДТП, яка сталася 19.04.2014 року, котрі надав свідок ОСОБА_18 (а.к.п.58-64);
- висновок експерта № 1783е від 21-26 травня 2014 року з фото-таблицею, згідно яких у ОСОБА_16 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку скальпованої рани з надбрівної області праворуч ближче до внутрішнього кута з переходом у міжбрівну область та далі на проекцію лівої надбрівної дуги до зовнішнього кута; численних саден лобної області, слідів від загоєння саден на передній поверхні лівого стегна у середній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Ці тілесні ушкодження спричинені від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, частина яких, з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер і локалізацію виявлених пошкоджень, ступінь ознак їх загоєння можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування, тобто і в термін на який вказує обстежений і слідчий у постанові (а.к.п.67-70);
- висновок експерта № 3132е від 12-18 серпня 2014 року, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_16 рубці на обличчі, що є наслідками загоєння скальпованої рани та забійних ран - значних розмірів, помітні, значно виражені та самі по собі (на протязі часу або під впливом нехірургічних методів лікування) не зникаючих і суттєво не змінять своїх характеристик, тобто вони являються без хірургічного втручання невиправними. У разі, якщо судово-слідчими органами буде визнано, що виявлені рубці викликали знівечення обличчя, то наявні у потерпілого тілесні ушкодження повинні бути віднесені до категорії тяжких ушкоджень за критерієм невиправного знівечення обличчя (а.к.п.80-81);
- схему до протоколу допиту свідка ОСОБА_22 від 06.10.2014 року, з якої убачається, що водій ОСОБА_10 виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого сталася ДТП (а.к.п.104);
- висновок експерта № 70/27-740 від 21.10.2014 року, з якого убачається, що в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 повинен був діяти згідно з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути ДТП для нього визначалася виконанням вимог цього пункту та у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, що не дозволили б йому виконати їх. Дії ОСОБА_15 при заданому механізмі події не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. Можливість уникнути ДТП не визначалася односторонніми діями ОСОБА_17 і в його діях при заданому механізмі не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР України (а.к.п.141-142);
- висновок експерта № 11-14 від 28.10.2014 року з масштабною схемою до нього, з яких убачається, що на підставі проведення комплексу ознак, що характеризують механізм зіткнення на стадії зближення транспортних засобів, викладені вихідні дані в заяві про механізм даної ДТП, не суперечать схемі місця ДТП від 19.04.2014 року та показанням водія ОСОБА_17 і потерпілого ОСОБА_16 про обставини даної дорожньо-транспортної пригоди. У заданій дорожній обстановці водій ОСОБА_10 повинен був діяти згідно з вимогами пунктів 10.1 і 11.3 Правил дорожнього руху України та він мав технічну можливість уникнути ДТП. Невідповідність дій ОСОБА_15 вимогам п.10.1 ПДР України з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. У даній дорожній обстановці у діях ОСОБА_17 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України та він не мав технічної можливості запобігти ДТП (а.к.п.163-171);
- копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 22.11.2012 року, з якого убачається, що автомобіль «ВАЗ-210990» реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, належить на праві власності ОСОБА_5 (а.к.п.184-185);
- матеріали судової справи № 175/777/15-к (судове провадження № 1-кп/175/35/15), а саме:
- протоколи проведення слідчих експериментів від 12.05.2015 року з план-схемами до них, відповідно до яких на виконання судового доручення свідки ОСОБА_28 і ОСОБА_18 , потерпілий ОСОБА_12 за участю його представника ОСОБА_8 , і обвинувачений ОСОБА_10 за участю захисника ОСОБА_4 у присутності понятих і експерта розповіли та на місці події показали про обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19.04.2014 року (т.1, аркуші судового провадження (далі а.с.п.) 147-151,152-156, 157-161,162);
- висновок експерта № 70/27-356; 70/29-357 від 15.08.2015 року, з якого убачається, що за показаннями потерпілого ОСОБА_16 і свідка ОСОБА_17 у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 повинен був діяти згідно з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути ДТП для ОСОБА_15 визначалася виконанням вимог цього пункту та у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, що не дозволили б йому виконати їх. Дії ОСОБА_15 при заданому механізмі події не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. В умовах даної події дії ОСОБА_17 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, однак дані невідповідності з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП, запобігти якої він не мав технічної можливості (т.1,а.с.п.185-190);
- висновок експерта № 5720-15 від 01.12.2015 року, згідно якого за показаннями ОСОБА_17 , наданими 12.05.2015 року під час проведення слідчого експерименту, місце зіткнення транспортних засобів розташоване в межах смуги руху автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» реєстраційний номер НОМЕР_3 на відстані 1,9 м по відношенню до правого краю проїзної частини відносно напрямку руху цього автомобіля (т.2,а.с.п.34-40);
- висновок повторної комісійної комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 13637/8634 від 31.05.2017 року з фото-таблицями до нього, з якого убачається, що відповідно до показань ОСОБА_17 , у даній дорожній ситуації він повинен був діяти у відповідності до п.12.3 Правил дорожнього руху України. В даному випадку технічна можливість попередити зіткнення транспортних засобів не визначалася односторонніми діями водія ОСОБА_17 і в його діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даному варіанті водій ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.10.1 ПДР України, невиконання яких, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (т.2,а.с.п.177-199).
Оцінивши всі зібрані по справі та досліджені у судовому засіданні докази з точки зору допустимості, достовірності та належності, суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_15 не доведено з таких підстав.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, здобутих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною першою статті 9 КПК України закріплено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.2 і ч.4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Пунктами 1 і 2 частини 1 статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), необхідно оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року), і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність і точність (п.86 рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов» проти України від 11.07.2013 року).

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат і обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч.1 і ч.2 ст.92 КПК України).

Всебічно дослідивши всі обставини даного кримінального провадження та оцінивши кожний зібраний під час досудового розслідування доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і у сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За приписом ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року і «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

З рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Так, як на доказ вини обвинуваченого прокурор посилається на протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2014 року з доданими до нього схемою та фото-таблицею. Даним протоколом зафіксоване місце ДТП, стан дорожнього покриття, положення транспортних засобів на місці пригоди та інші обставини.

Огляд місця події у справах даної категорії є одним з найбільш важливих способів збирання доказів. Проведений вчасно, кваліфіковано і ретельно огляд місця ДТП дає змогу встановити дані та одержати відомості, що мають значення для справи, слугує гарантом успішного та об`єктивного розслідування злочину.

Загалом огляд місця ДТП це багатостороння слідча дія, яка передбачає вивчення слідчим матеріальної обстановки дорожньої події, транспортного засобу, різних слідів та об`єктів. Проведення огляду з метою виявлення і фіксації слідів, необхідних для встановлення обстановки дорожньої події, її механізму та інших обставин, які мають значення для розкриття та розслідування автотранспортного злочину, потребує застосування слідчим системи науково-обґрунтованих (безпосередніх і опосередкованих) прийомів, методів і способів дослідження.

Частиною 2 статті 39 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування уповноважений… визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

За приписом ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Він уповноважений…починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.104 КПК України протокол складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про … всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по-батькові, дати народження, місця проживання)…, інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; 2) описової частини, яка повинна містити відомості про… отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи.

Частина 5 цієї статті передбачає, що … протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. Якщо особа через фізичні вади або з інших причин не може особисто підписати протокол, то ознайомлення такої особи з протоколом здійснюється у присутності її захисника (законного представника), який своїм підписом засвідчує зміст протоколу та факт неможливості його підписання особою.

За приписом ст.105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатками до протоколу можуть бути… фото-таблиці, схеми… Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. У частині 7 цієї статті закріплено, що при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Однак, усупереч цим вимогам, у описовій частині протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2014 року на 8 аркуші слідчим ОСОБА_27 вказано, що ДТП сталася 20.04.2014 року близько 19.30-20.00 години, а не 19.04.2014 року, як про це зазначено в усіх інших документах у матеріалах кримінального провадження. Тобто, з цього процесуального документу убачається, що подія відбулася на один день пізніше, ніж складався сам протокол. Сама по собі ця описка не є критичною, але аналізуючи та даючи оцінку протоколу, схемі та фото-таблиці до нього у цілому, суд звертає увагу на наступне.

У вступній частині протоколу вказано, що під час його складання був присутній водій автомобіля «ВАЗ-217030», однак, у порушення вимог ч.3 ст.104 КПК України слідчим ОСОБА_27 взагалі не зазначені його прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, місце проживання. Ця особа, як установлено судом - водій ОСОБА_18 , не підписував ані протокол, ані схему місця ДТП. Це у свою чергу також свідчить про те, що він зі змістом вказаного протоколу не ознайомлювався. До того ж, при написанні анкетних даних понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_26 слідчий не вказав дати їх народжень.

Як убачається з протоколу огляду місця ДТП від 19.04.2014 року, під час проведення даної слідчої дії було складено схему, а також здійснювалася фото-фіксація. Фото-фіксацію здійснював слідчий ОСОБА_27 особисто, про що він зазначив у суді під час його допиту. До протоколу додана фото-таблиця у вигляді фотознімків з місця ДТП. Однак, протокол взагалі не містить інформації про характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації, які застосовував слідчий ОСОБА_27 при проведенні вказаної процесуальної дії. Суд звертає увагу, що фото-таблиця складена без зазначення дати її виготовлення, а також не містить відомостей про технічні засоби, які застосовувалися для створення фотознімків.

При цьому, фото-таблиця підписана слідчим ОСОБА_29 , який у складанні протоколу участі не брав і процесуальний статус якого у даному кримінальному провадженні на час проведення огляду місця ДТП не визначений (доручення керівника органу досудового розслідування на проведення досудового розслідування слідчому ОСОБА_29 датоване 20.04.2014 року і 10.09.2014 року, тоді як у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000880 і повідомленнях про початок досудового розслідування на ім`я прокурора і начальника міліції району від 20.04.2014 року зазначено лише слідчого ОСОБА_30 , а.к.п.1,3,4,6,84). Матеріали кримінального провадження не містять доручення керівника органу досудового розслідування на проведення досудового розслідування слідчому ОСОБА_30 , про що зазначено цим слідчим у повідомленнях про початок досудового розслідування на ім`я прокурора і начальника міліції району від 20.04.2014 року, а також не містять постанови керівника органу досудового розслідування про здійснення досудового розслідування слідчою групою та визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, коли та від кого слідчий ОСОБА_29 отримав ці фотознімки, яким чином зафіксував отримання фотознімків, коли складав такі фотоілюстрації та з якого носія інформації, на якому вони містилися, яку процесуальну дію проводив і якими нормами КПК України щодо фіксування процесуальних дій керувався при цьому, що суперечить вимогам ч.3 ст.104, ст.237 КПК України.

Також суд звертає увагу не те, що у порушення п.6.1 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 77 від 26.02.2009 року, котра діяла на момент вчинення ДТП, слідчим ОСОБА_27 на схемі до протоколу огляду місця події графічно не зображені та не зафіксовані такі об`єкти: ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода (на схемі пунктиром зображено коло без зазначення координат, однак, що воно собою представляє місце зіткнення, осип скла чи інше, відомостей немає); сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів (виявлено лише електроопору); інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини та ін.), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїзної частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту тощо; координати місця зіткнення, наїзду тощо відносно сталих орієнтирів; розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху. В обов`язковому порядку в схемі місця ДТП зазначаються назви об`єктів, зображених на схемі.

З наведеного суд робить висновок, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2014 року з доданими до нього схемою та фото-таблицею не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки оформлені всупереч вимог КПК України та містять неповну і суперечливу інформацію (а.к.п.7-18).

Згідно з ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Будь-яке порушення органом досудового розслідування конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, призводить до втрати ними юридичної сили. У такому разі «отруйне дерево» породжує «отруйні плоди» (рішення ЄСПЛ у справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 року та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року). Отримання доказів на підставі інформації, отриманої з недопустимого доказу, тягне за собою їхню безумовну недопустимість. Така недопустимість доказів не залежить від характеру та ступеня того чи іншого порушення кримінально-процесуального закону.

Оскільки протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2014 року, схема та фото-таблиця до нього є недопустимими доказами, керуючись практикою ЄСПЛ, суд визнає недопустимими похідні від них докази, а саме висновок експерта № 70/27-740 від 21.10.2014 року, який проведений на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, і висновок експерта № 11-14 від 28.10.2014 року з масштабною схемою до нього, котрий виконаний на підставі заяви представника потерпілого ОСОБА_8 експертом, який у своєму висновку на 163 аркуші не зазначив статті, по якими він попереджався про кримінальну відповідальність (а.к.п.141-142, 163-171).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлене у суді захисником ОСОБА_4 клопотання в частині визнання недопустимими висновків експертів № 70/27-740 від 21.10.2014 року та № 11-14 від 28.10.2014 року (помилково вказано, що висновки від 10.10.2014 року та від 24.10.2014 року), підлягає задоволенню, але не з підстав, указаних захисником, а з підстав, наведених судом.

Посилання захисника ОСОБА_4 на визнання недопустимим доказом протоколу допиту ОСОБА_5 від 18.06.2014 року (а.к.п.72-74), суд залишає поза увагою, оскільки ці показання, що були дані ним під час досудового слідства і зафіксовані у відповідному процесуальному документі, відповідно до ст.23 КПК України не мають доказового значення й суд на них не посилається у вироку.
Під час судового провадження 12 травня 2015 року слідчим ОСОБА_29 на виконання судового доручення були проведені слідчі експерименти зі свідками ОСОБА_31 і ОСОБА_32 , потерпілим ОСОБА_19 і обвинуваченим ОСОБА_33 . Зі змісту цих протоколів убачається, що ці слідчі дії проводилися за участю спеціаліста ОСОБА_34 та прокурора ОСОБА_35 . Однак протоколи проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_17 , а також потерпілого ОСОБА_16 не містять підпису спеціаліста ОСОБА_36 . До кожного з протоколів долучені план-схемами, жодна з яких не підписана ані ОСОБА_37 , ані прокурором ОСОБА_38 .

Враховуючи викладене, суд визнає протоколи проведення слідчих експериментів від 12.05.2015 року з план-схемами до них зі свідками ОСОБА_31 і ОСОБА_32 , потерпілим ОСОБА_19 , а також план-схему до протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_15 недопустимими доказами, оскільки останні здобуті всупереч вимог ст.ст.104, 105 КПК України (т.1,а.с.п.147-151,156,157-161,162).

Керуючись принципом «Плодів отруєного дерева», суд визнає недопустимими похідні від них докази, у яких також враховувалися як джерела інформації визнані судом недопустимими протокол огляду місця ДТП від 19.04.2014 року та схема до нього, а саме: висновок експерта № 70/27-356; 70/29-357 від 15.08.2015 року, висновок експерта № 5720-15 від 01.12.2015 року та висновок повторної комісійної комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 13637/8634 від 31.05.2017 року з фото-таблицями до нього (т.1,а.с.п.185-190;т.2,а.с.п.34-40,177-199).

Усі вищезазначені експертизи були проведені, у тому числі на підставі даних з протоколу огляду місця ДТП від 19.04.2014 року та схеми до нього, у яких, як було вище встановлено судом, слідчий припустився істотних помилок.

Незважаючи на визнання недопустимими усіх проведених експертних досліджень, суд їх аналізує та звертає увагу на наступне.

Під час проведення першої експертизи № 70/27-740 від 21.10.2014 року експерт ОСОБА_39 зробив висновок, що саме дії ОСОБА_15 при заданому механізмі події не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України та з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП, а у діях ОСОБА_17 не вбачається невідповідностей п.12.3 ПДР України (а.к.п.141-142). Проте, при допиті у суді експерт ОСОБА_40 зазначив, що під час проведення цього експертного дослідження він взагалі не враховував показання ОСОБА_15 , оскільки у протоколі його допиту від 18.06.2014 року було зазначено, що останній не пам`ятає обставин ДТП (а.к.п.72-74).

Захисник ОСОБА_4 у суді пояснила, що цей допит ОСОБА_15 слідчий ОСОБА_29 провів під час перебування обвинуваченого у лікарні, який на той час за своїм станом здоров`я не міг згадати обставини ДТП, але у протоколі допиту слідчий вказав, що цю слідчу дію проводив у своєму службовому кабінеті.

На підставі тих же даних аналогічного висновку прийшов і експерт ОСОБА_41 у своєму висновку № 11-14 від 28.10.2014 року (а.к.п.163-170).

Під час судового провадження після проведення слідчих експериментів, у тому числі за участю ОСОБА_15 , який розповів про відомі йому обставини ДТП, були проведені експертні дослідження № 70/27-356; 70/29-357 від 15.08.2015 року, № 5720-15 від 01.12.2015 року та № 13637/8634 від 31.05.2017 року (т.1,а.с.п.185-190; т.2,а.с.п.34-40,177-199).

Так, згідно з висновком експерта № 70/27-356; 70/29-357 від 15.08.2015 року, за показаннями обвинуваченого ОСОБА_15 , в умовах даної події він повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України та його дії не відповідали цим вимогам. Однак дані невідповідності, з технічної точки зору, не знаходяться у причинному зв`язку з даною ДТП, запобігти якої він не мав технічної можливості. У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_18 повинен був діяти згідно з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути ДТП для ОСОБА_17 визначалася виконанням ним вимог цього пункту, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. Дії ОСОБА_17 при заданому механізмі події не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з настанням даної ДТП (т.1,а.с.п.185-190).
З висновку експерта № 5720-15 від 01.12.2015 року слідує, що весь перелік ознак, що дозволяють експертним шляхом вирішити питання про розташування місця зіткнення, а також наявність (відсутність) даних ознак, зафіксованих у протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього, не надається можливим експертним шляхом визначити розташування місця зіткнення (як у повздовжньому так і в поперечному напрямку відносно меж проїзної частини та місць фіксації транспортних засобів і нерухомих об`єктів).

Місце зіткнення транспортних засобів згідно показань, наданих 12.05.2015 року в ході проведення слідчих експериментів з водіями ОСОБА_13 і ОСОБА_32 , розташовано: за показаннями ОСОБА_15 в межах смуги руху автомобіля «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 на відстані 3,0 м від правого краю проїзної частини відносно напрямку руху цього автомобіля; за показаннями ОСОБА_17 в межах смуги руху автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» реєстраційний номер НОМЕР_3 на відстані 1,9 м по відношенню до правого краю проїзної частини відносно напрямку руху цього автомобіля (т.2,а.с.п.34-40).
У відповідності до висновку експерта № 13637/8634 від 31.05.2017 року першопочатково автомобіль «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 лівою стороною переднього бамперу контактував з лівою стороною переднього бамперу автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» реєстраційний номер НОМЕР_3 . У протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього відсутні будь-які інформативні ознаки, які б свідчили про знаходження місця зіткнення вказаних автомобілів, а тому неможливо встановити експертним шляхом, з технічної точки зору, розташування місця зіткнення цих транспортних засобів, смугу руху, на якій відбулося їх зіткнення (розташування проекції на проїзну частину деталей, що контактували в момент первинного контакту), з розмірними характеристиками відносно меж проїзної частини дороги. Перевірити з технічної точки зору спроможність показань водіїв ОСОБА_15 і ОСОБА_17 , а також показання потерпілого ОСОБА_16 , в цілому відносно того, як автомобіль «ВАЗ-21099» виїхав на смугу руху автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» і там відбулося зіткнення, або автомобіль «ВАЗ-217030-110-01» виїхав на смугу руху автомобіля «ВАЗ-21099» і там відбулося зіткнення, тобто відносно виникнення механізму даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, неможливо. За показаннями водія ОСОБА_15 , в даній дорожньо-транспортній ситуації він повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. У даному випадку технічна можливість попередити зіткнення даних транспортних засобів не визначалася його односторонніми діями та в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даною ДТП. У даному варіанті дорожньої ситуації водій ОСОБА_18 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України. У даному випадку технічна можливість попередити виникнення даної ДТП для ОСОБА_17 визначалася виконанням ним вимог цього пункту та його дії не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, та, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (т.2,а.с.п.177-188).
Таким чином, жоден із експертів категорично не встановив порушення вимог Правил дорожнього руху України саме ОСОБА_13 і вище зазначені висновки мають два абсолютно різних варіанти як по показанням самого обвинуваченого, так і по показанням свідка ОСОБА_17 і потерпілого ОСОБА_16 , а отже містять в собі сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_42 .

Експерт ОСОБА_39 у судових засіданнях підтвердив висновки проведених ним експертних досліджень і пояснив, що при проведенні першої експертизи використовував вихідні дані з постанови слідчого та матеріалів кримінального провадження, зокрема схеми до протоколу огляду місця ДТП. Оскільки слідчим на схемі належним чином не зафіксована слідова інформація, то експертним шляхом неможливо встановити місце зіткнення транспортних засобів. Стан дорожнього покриття, а саме вологе чи сухе, не має значення у даному випадку та не змінив би результатів його висновку. При проведенні другої експертизи він, крім того, використовував і дані зі слідчих експериментів. Оскільки обвинувачений ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_12 і свідок ОСОБА_18 розповіли про абсолютно різні механізми ДТП, то неможливо зробити однозначний висновок про місце зіткнення транспортних засобів, оскільки відсутня слідова інформація щодо зміни напрямку руху когось із водіїв (юзу, гальмування та інше). Кожен із варіантів має право на своє існування.

З висновку експерта ОСОБА_43 № 1949-16 від 08.08.2016 року убачається, що з аналізу всього комплексу пошкоджень і деформацій, виявлених під час огляду автомобіля «ВАЗ-210990», їх взаємного розташування, характеру утворення та загального напрямку зусиль, внаслідок яких утворилися всі перелічені пошкодження та деформації аварійного характеру, а також із співставлення величин відстаней, у показаннях водія ОСОБА_15 не вбачається технічної неспроможності в частині розташування автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» на момент зміни напрямку руху відносно місця зіткнення, а у показаннях водія ОСОБА_17 убачається технічна неспроможність в частині вказаного переміщення автомобіля «ВАЗ-210990» на момент виїзду із зустрічної смуги руху по відношенню до місця зіткнення (т.2,а.с.п.91-105).

У судових засідання експерт ОСОБА_43 підтвердив висновки проведених ним експертних досліджень і пояснив, що після огляду наданого йому автомобіля «ВАЗ-21099» він за наявними пошкодженнями та деформаціями визначив напрямок дії зусилля та зробив висновок щодо технічної спроможності саме показань ОСОБА_42 . Навіть дослідження та співставлення з іншим транспортним засобом з метою визначення контактної взаємодії не дозволить експертним шляхом встановити місце зіткнення. За характером пошкоджень і подряпин неможливо категорично визначити чи виїздив ОСОБА_10 на смугу зустрічного руху, так як відсутні об`єктивні дані щодо місця зіткнення по відношенню до меж проїзної частини та розташування кожного з автомобілів у момент первинного контакту.

Таким чином, аналіз вищевказаних доказів, наданих стороною обвинувачення, свідчить про те, що органом досудового розслідування грубо порушено кримінально-процесуальне законодавство під час їх збирання.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_22 стверджував, що слідчому на допиті не говорив, що саме ОСОБА_10 виїхав на зустрічну смугу руху, а надана йому у суді для огляду схема до його протоколу допиту, котра мається у матеріалах кримінального провадження, є не тією, яку він підписав у слідчого. Оскільки з метою викриття саме ОСОБА_15 слідчий чинив на нього тиск, то він засвідчив своїм підписом, що саме обвинувачений виїхав на зустрічну смугу руху, чого насправді не бачив.

Оскільки свідок ОСОБА_22 під час судового розгляду суттєво змінив свої показання, то схема до його протоколу допиту 06 жовтня 2014 року (а.к.п.107) не може бути використана судом як доказ на підтвердження висунутого ОСОБА_21 обвинувачення, оскільки, по-перше, у суді зазначений свідок не підтвердив ці показання, обґрунтовуючи певну невідповідність змісту протоколу його допиту фактичним показанням, які він давав; по-друге, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

23 квітня 2015 року судом задоволено клопотання захисника ОСОБА_4 і органу досудового розслідування дорученого провести слідчі експерименти з обвинуваченим, потерпілим, свідками ОСОБА_32 , ОСОБА_31 і ОСОБА_44 (т.1,а.с.п.135-137). Однак, зі свідком ОСОБА_44 слідчий експеримент не проведений, через що ухвала суду частково не виконана та будь-яких документів щодо неможливості її виконання в цій частині суду не надано.

22 вересня 2017 року за клопотанням прокурора судом ухвалено процесуальне рішення про дачу судового доручення органу досудового розслідування на проведення певних слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_45 , після чого проведення з ним слідчого експерименту по обставинам дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19.04.2014 року (т.2, а.с.п.228-230).

23 жовтня та 14 грудня 2017 року, а також 15 січня 2018 року за клопотанням процесуального керівника суд продовжував строки виконання вищезазначеного судового доручення (т.2,а.с.п.239-240; т.3,а.с.п.17-18,34-35).

У подальшому суду неодноразово надавалися письмові пояснення ОСОБА_46 від 10.11.2017 року, 02.01.2018 року, 13.01.2018 року та 15.02.2018 року, з яких убачається, що її чоловік ОСОБА_47 працює у Російській Федерації та має невдовзі приїхати додому (т.3,а.с.п.2,23,39,42).

Однак, у судовому засіданні свідок ОСОБА_46 повідомила, що її пояснення від 13.01.2018 року та 15.02.2018 року не відповідають дійсності, оскільки вона неодноразово повідомляла працівникам поліції про те, що її чоловік ОСОБА_47 найближчим часом взагалі не збирається приїздити до України, але поліцейські її умовили їх підписати для припинення подальших турбувань.

У той же час, сторона обвинувачення після допиту свідка ОСОБА_46 , зловживаючи своїми процесуальними правами, вкотре заявила клопотання про продовження строку виконання судового доручення, достеменно знаючи про неможливість його виконання, тим самим затягуючи розумні строки судового розгляду (т.3,а.с.п.58-60).

Так, суд звертає увагу, що протягом усього судового провадження, судом було вжито всіх заходів, передбачених кримінальним процесуальним законом, для забезпечення можливості проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_48 . Проте суд вважає, що навіть якби цю слідчу дію було б проведено, то її результати не змогли б суттєво вплинути на переконання суду, оскільки цей свідок у суді пояснив, що не бачив, хто із водіїв виїхав на смугу зустрічного руху.

Таким чином, проаналізувавши наявні у матеріалах кримінального провадження докази, суд приходить до висновку про те, що цими доказами доведені лише факт ДТП, яка відбулася за участю водіїв ОСОБА_15 і ОСОБА_49 у місці та у час, котрі зазначені у обвинувальному акті, а також наслідки цієї ДТП у вигляді спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_50 .

Висновок експерта № 2659 від 03.06.2014 року з додатками до нього щодо механічних пошкоджень автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також висновки експертів № 1783е від 21-26 травня 2014 року і № 3132е від 12-18 серпня 2014 року щодо наявності у ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, які є належними та допустимими доказами (а.к.п.24-38,67-70,80-81), жодним чином не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Суд звертає увагу, що унаслідок вкрай непрофесійного, поверхневого, однобічного, необ`єктивного та упередженого досудового розслідування, що супроводжувалось грубими порушеннями вимог КПК України, перелік яких наведено вище в мотивувальній частині вироку, так і залишились невстановленими всі обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, що мають істотне та вирішальне значення для з`ясування його механізму.
За наведених вище обставин, суд не може обґрунтовувати обвинувальний вирок лише показаннями потерпілого ОСОБА_16 і свідка ОСОБА_17 , які зацікавлені у засудженні ОСОБА_42 .
Зібрані та надані суду докази як кожний окремо, так і у сукупності, не дозволяють зробити однозначний висновок «поза розумним сумнівом» про винуватість обвинуваченого ОСОБА_15 у порушенні правил безпеки дорожнього руху за обставин, викладених у обвинувальному акті від 26 лютого 2015 року, що призвело до тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , а тому суд у відповідності з вимогами ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого.
Показання допитаних у суді за клопотанням сторони захисту свідків ОСОБА_51 , ОСОБА_52 і ОСОБА_53 , які не були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, судом не оцінюються, оскільки даних щодо предмету доказування вони не містять.

Також суд не оцінює надані у суді в режимі відеоконференції показання експерта ОСОБА_54 через нечіткість саме його показань, котрі практично не зафіксовані на оптичному носії інформації. Навіть повторний його допит, на думку суду, ніяким чином не зможе змінити вищевикладених мотивів суду.

Таким чином, аналіз усіх доказів свідчить про те, що висунуте органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_21 ґрунтується на припущеннях про його винуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_50 .

Будь-яких інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б беззаперечно, «поза розумним сумнівом», доводили винуватість ОСОБА_15 у пред`явленому йому обвинуваченні, у кримінальному провадженні немає і стороною обвинувачення суду не надано, тобто у відповідності до вимог ст.ст.91, 92 КПК України органами досудового розслідування і стороною обвинувачення не доведена винуватість ОСОБА_15 у пред`явленому йому за ч.2 ст.286 КК України обвинуваченні, що відповідно до вимог ст.62 Конституції України, ч.2 і ч.4 ст.17, ст.94, п.2 ч.1 ст.373 КПК України є підставою для прийняття рішення про визнання ОСОБА_15 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні через недоведеність вини та його виправданні.

Враховуючи, що по кримінальному провадженню не ухвалюється обвинувальний вирок і з огляду на вимоги ч.ч.1 і 2 ст.124, ч.1 ст.129 КПК України, уточнені цивільні позови потерпілого ОСОБА_16 і цивільного позивача ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_15 і ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на їх користь матеріальної та моральної шкоди, а також недоплаченого страхового відшкодування та безумовної франшизи (т.1,а.с.п.228-234,235-240), суд залишає без розгляду.
У зв`язку з викладеним суд не бере до уваги заперечення представника ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» проти позову (т.2,а.с.п.111-131).

З тих же підстав суд не стягує з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз № 70/27-740 від 21.10.2014 року, № 70/27-356; 70/29-357 від 15.08.2015 року, № 5720-15 від 01.12.2015 року, 1949-16 від 08.08.2016 року та № 13637/8634 від 31.05.2017 року, які складають 393,12 грн., 491,04 грн., 1722,00 грн., 7944,00 грн. і 9047,00 грн. (а.к.п.143; т.1,а.с.п.211;т.2,а.с.п.33,89,90,176).

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Вимогами п.6 цієї ж частини ст.5 вказаного Закону також передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання.

Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної і моральної), завданої у результаті заподіяння тілесних ушкоджень або смерті, незалежно від того, настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно Закону.

Виходячи з наведеного та з урахуванням практики Апеляційного суду Дніпропетровської області (рішення у справах 175/4527/16-к, № 175/3501/16-к), цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, а тому судовий збір, сплачений потерпілим і цивільним позивачем на виконання ухвали суду від 23.10.2015 року у розмірі по 487,20 грн. кожним за вимоги морального характеру, підлягає поверненню ОСОБА_14 і ОСОБА_55 (т.1,а.с.п.245-246,256,257).

Під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_21 запобіжний захід не обирався.

Питання щодо долі приналежного ОСОБА_7 автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» реєстраційний номер НОМЕР_3 та приналежного ОСОБА_5 автомобіля «ВАЗ-210990» реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданих на відповідальне зберігання ОСОБА_11 та ОСОБА_56 по розписках без дат, суд не вирішує, оскільки вони не визнавалися речовими доказами у кримінальному провадженні, на них слідчим суддею не накладався арешт.

Керуючись ст.ст.368-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільні позови потерпілого ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_6 ) і цивільного позивача ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_7 ) до ОСОБА_5 та ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також недоплаченого страхового відшкодування та безумовної франшизи - залишити без розгляду.

Сплачений судовий збір у розмірі по 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок відповідно до квитанцій № 0.0.452648803.1 від 23.10.2015 року і № 0.0.452664700.1 від 23.10.2015 року - повернути потерпілому ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_6 ) і цивільному позивачу ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_7 ).

Судові витрати за проведення експертиз № 70/27-740 від 21 жовтня 2014 року, № 70/27-356; 70/29-357 від 15 серпня 2015 року, № 5720-15 від 01 грудня 2015 року, 1949-16 від 08 серпня 2016 року та № 13637/8634 від 31 травня 2017 року у загальному розмірі 19597 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) гривень 16 копійок, - віднести за рахунок Державного бюджету України.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1