Справа № 464/788/18
пр.№ 1-кп/464/119/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2019 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000512 від 23.02.2016 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зугдіді Республіки Грузія, громадянин Грузії, грузин, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, 06.05.2014 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя до сплати штрафу в розмірі 1700 грн., покарання не відбув, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 скоїв умисне корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.

11.03.2015 приблизно о 13:45 год. ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_7 (засуджений 29.03.2016 вироком Сихівського районного суду м.Львова за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік) та ОСОБА_8 , (засуджений 29.03.2016 вироком Сихівського районного суду м.Львова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки), на автомобілі марки «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , під`їхали до приміщення відділення №3 «Нова Пошта», що по вул.Угорська, 22 в м.Львові, де помітили автомобіль потерпілої ОСОБА_9 . Після чого, узгодивши свої дії та попередньо розподіливши між собою ролі, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вийшли із салону автомобіля марки «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого сидів ОСОБА_8 , та направились до автомобіля марки «Тойота РАВ 4», д.н.з. НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_9 , та був припаркований біля приміщення відділення №3 «Нова Пошта». В продовження своїх злочинних дій, спрямованих на таємне викрадення чужого майна, в той час як ОСОБА_8 сидів за кермом автомобіля та забезпечував втечу з місця скоєння злочину, а ОСОБА_7 стояв на сторожі та спостерігав за діями ОСОБА_9 , яка стояла позаду свого автомобіля, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що остання не вела спостереження за своїм майном, яке знаходилось в салоні автомобіля марки «Тойота Рав 4», д.н.з. НОМЕР_2 шляхом вільного доступу, через незачинені передні пасажирські двері автомобіля, проник в його салон, звідки таємно викрав жіночу сумочку вартістю 200 грн., в якій знаходились гроші в сумі 3 тис. грн. та 20 євро, які згідно встановленого курсу Національного банку України станом на 11.03.2015 становили 462,8 грн. Після скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , швидко сіли у автомобіль марки «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого сидів ОСОБА_8 , та з місця скоєння кримінального правопорушення втекли, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3 662, 8 грн.

В судовому засіданні обвинувачений вину у скоєному визнав повністю та пояснив, що в обідній час 11.03.2015 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під`їхали на автомобілі марки «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 до приміщення відділення №3 «Нова Пошта», що по вул.Угорська, 22 в м.Львові, де помітили автомобіль потерпілої ОСОБА_9 марки «Тойота Рав 4», д.н.з. НОМЕР_2 , передні пасажирські двері якого були незачинені. Попередньо узгодивши свої дії, вони викрали із салону автомобіля жіночу сумочку, в якій знаходились значні грошові кошти, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втекли на власному автомобілі. У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначеного злочину.
Суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.
Обвинувачений ОСОБА_3 своїми діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який віднесений до злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який одружений, не працює, не перебуває на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, раніше судимий, та те, що шкода повністю відшкодована.

Згідно досудової доповіді філії ДУ «Центр пробації» ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній; вважається за можливе виправлення особи без позбавлення або обмеження волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття, відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

З врахуванням даних про особу обвинуваченого, наявність кількох пом`якшуючих обставин, висновків досудової доповіді, а також того, що згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливим без відбування реального покарання. Тому призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі за скоєний злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, надавши іспитовий, який буде для нього оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Крім того, вироком Шевченківським районного суду м.Запоріжжя від 06.05.2014 ОСОБА_3 був засуджений до покарання в виді штрафу в розмірі 1700 грн., покарання не відбув, судимість не погашена. Суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено за правилами ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, оскільки до повного відбуття покарання за попереднім вироком він вчинив новий злочин. При визначені остаточного покарання необхідно керуватися правилами, передбаченими ч.3 ст.72 КК України, та призначити йому остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді сукупності покарань: штрафу та позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, шляхом самостійного виконання цих покарань.

Запобіжний захід ОСОБА_3 в виді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Судових витрат по справі немає, цивільний позов не заявлений.

Питання про речові докази вирішено вироками Сихівського районного суду м.Львова щодо ОСОБА_7 (від 29.03.2016) щодо ОСОБА_8 ( від 29.03.2016) .

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, с у д , -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, протягом якого він не вчинить нового злочину.

Згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до вимог ст. 71, 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 визначити в вигляді сукупності покарань: в виді штрафу в сумі 1700 грн. та в виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, протягом якого він не вчинить нового злочину, згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, шляхом самостійного виконання цих покарань.

На підставі ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України покарання призначене за цим вироком та за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.05.2014 виконувати окремо.

Міру запобіжного ОСОБА_3 в вигляді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1