Номер провадження: 11-сс/813/1402/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003947 від 28 липня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2019 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі Г`УНП в Одеській області ОСОБА_9 , та до громадянина республіки Азербайджан ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003947 від 28 липня 2019 року.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтувала тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, привівши такі доводи:
- слідчим суддею не надана оцінка порушенням вимог ст.208 КПК України, допущеним органом досудового розслідування під час затримання ОСОБА_10 та повідомлення йому про підозру, оскільки фактично він був затриманий о 17:00 год. 28.07.2019 року, а процесуально рішення про затримання оформлено о 21:00 год. 28.07.2019 року;
-судовий розгляд проводився без участі перекладача, хоча ОСОБА_11 є громадянином Республіки Азербайджан і його рідною мовою є азербайджанська;
- прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки клопотання слідчого не містить жодного належного обґрунтування того, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового слідства або суду, знищити або спотворити речі і документи, що мають значення для кримінального провадження.
Крім того підозрюваний ОСОБА_11 має постійне місце проживання на території м. Одеси та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п.3 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а саме в тому, що 28.07.2019, о 04 год. 30 хв. він разом з ОСОБА_12 у м. Одесі по вул. Рішельєвська кут вул. Троїцької підійшли до потерпілого ОСОБА_13 , завели з ним розмову, під час чого ОСОБА_12 підняв ОСОБА_13 а ОСОБА_11 з задньої правої кишені джинсів потерпілого вихопив мобільний телефон марки «IPhone 8» вартістю 21 998 грн. В цей час ОСОБА_13 вирвався з рук ОСОБА_12 та сказав ОСОБА_14 повернути мобільний телефон, однак ОСОБА_11 поклав чуже майно собі до кишеню.
Після чого з метою недопущення супротиву з боку ОСОБА_13 та утримання майна, яким раніше заволодів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 дістав з кишені джинсів розкладний ніж та став розмахувати ним поряд з ОСОБА_13 , при цьому наказуючи йому уходити.
Розуміючи чисельну перевагу нападників та сприймаючи погрозу ножем, як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, ОСОБА_13 побіг з місця вчинення злочину, після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зникли з місця вчинення розбійного нападу з майном потерпілого на загальну суму 21 998 гривень.
Зазначена підозра не оскаржується стороною захисту та підтверджується доказами, долученими до клопотання слідчого, зокрема: протоколом огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Ковальська, 25, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_13 , який впізнав ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , як осіб, що вчинили відносно нього розбійний набад; протоколом огляду предмету - мобільного телефону, що належить потерпілому; протоколом огляду предмету ножа, яким ОСОБА_12 погрожував потерпілому; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 (працівник БПОП ГУНП в Одеській області); протоколом допиту свідка ОСОБА_16 (працівник БПОП ГУНП в Одеській області), іншими доказами.
Злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна. Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_10 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурором доведена наявність ризику того, що, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі доведеності його вини, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Більш того, апеляційний суд враховує, що відповідно до пунктів 34-36 рішення Європейського суду «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України також підтверджується і тією обставиною, що підозрюваний є громадянином іншої держави та не має постійного місця проживання на території України. Більш того ОСОБА_11 навіть не має посвідки на право проживання в Україні.

Крім того, у підозрюваного взагалі відсутні міцні соціальній зв`язки в Україні, оскільки він не одружений, не має сім`ї та утриманців, ніде не працює.

Також апеляційний суд вважає наявним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_11 , перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними первинних показань.Доводи сторони захисту про наявність розписки потерпілого про відсутність матеріальних та моральних претензій до підозрюваного, не спростовує наявність цього ризику.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що підозрюванийє студентом 5 курсу Одеської Національної академії зав`язку ім. О.С. Попова, проте вважає, що зазначені обставини не зменшують існування вищезазначених ризиків та не спростовують висновок слідчого судді.
Також апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника про те, що слідчий суддя безпідставно встановив, що ОСОБА_11 не має місця проживання у м. Одесі, оскільки наданий договір найму житла між ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , в інтерсах ОСОБА_8 , укладений після постановлення ухали слідчого судді про застосування запобіжного заходу.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_19 .

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність задоволення клопотання слідчого про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки злочин, що інкримінується ОСОБА_14 був вчинений із погрозою у застосуванні фізичного насильства до потерпілого.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003947 від 28 липня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3