Справа № 338/72/19
Провадження № 11-кп/4808/186/19
Категорія ст.117 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000256 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Узин Тисменицького району Івано-Франківської області, жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 117 КК України та призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

До набрання вироком законної сил обрано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в установі виконання покарань м. Івано-Франківська та взято її під варту у залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу фактичного затримання.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2002 грн. витрат, пов`язаних із залученням експертів у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинила вбивство своєї новонародженої дитини, тобто умисно протиправно заподіяла смерть своїй новонародженій дитині відразу після пологів.

Злочин вчинила при таких обставинах:

ОСОБА_8 разом з чоловіком ОСОБА_10 , чотирма малолітніми дітьми проживала в АДРЕСА_1 у будинку матері чоловіка.

У травні 2018 року, відчувши поштовхи плоду, зрозуміла, що є вагітною з тривалим не визначеним строком внутрішньоутробного виношування.

Побоюючись конфліктів з чоловіком з приводу можливого народження п`ятої дитини, ОСОБА_8 стала приховувати факт вагітності від чоловіка, родичів та знайомих. При цьому до медичних закладів з приводу супроводу вагітності та пологів та відповідного обліку не звернулась.

15 жовтня 2018 року близько 8 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку за місцем проживання в АДРЕСА_1 , відчула сильні болі в ділянці живота та вийшла на вулицю. Перебуваючи на подвір`ї за характерними симптомами зрозуміла, що розпочався фізіологічний процес народження дитини. При цьому за медичною допомогою ні по спецлінії «103», ні до медичних працівників місцевого медичного закладу не звернулась. Неподалік підсобного приміщення на території подвір`я, вибрала для себе придатне положення і самостійно, без допомоги сторонніх осіб та медичної допомоги народила живу, життєздатну, доношену дитину чоловічої статі.

Одразу після природного виходу дитини з пологових шляхів ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою протиправного позбавлення життя своєї новонародженої дитини, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та, бажаючи їх настання, взяла в руки ніж, яким нанесла декілька цілеспрямованих ударів у шию та завушну ділянку голови дитини справа.

Внаслідок нанесення ударів ножем новонароджені дитині були спричинені тілесні ушкодження у виді : різаної рани шиї з ушкодженням м`яких тканин, судинно-нервового пучка справа, з повним пошкодженням шийного відділу хребта, повним пересіченням спинного мозку між 5 і 6 шийними хребцями, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, які є небезпечними для життя в момент спричинення, а також закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку надтверду мозкові оболонки в лівій тім`яній ділянці та перелом кісток склепіння черепа в лівій тім`яній ділянці і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечні для життя в момент спричинення; різаної рани в правій завушній ділянці, подряпин в лівій ділянці лівого передпліччя, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Смерть новонародженої дитини чоловічої статі настала від різаних ран шиї справа, з ушкодженням м`яких тканин шиї, судинно-нервового пучка справа, шийного відділу хребта та спинного мозку, які ускладнилися тяжким спінальним шоком.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить змінити вирок Богородчанського районного суду від 12.03.2019 року та пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст.75 КК України і звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку судової психіатричної експертизи та не взяв до уваги покази експерта психолога, надані в судовому засіданні. Так, згідно висновку судової психологічної експертизи №273/2018 від 27.11.2018 року ОСОБА_8 під час інкримінованого їй діяння перебувала у стані емоційного напруження, і її поведінка визначається афективною мотивацією, яка вплинула суттєво на її свідомість та поведінку, що, на думку захисника, відповідно до п.7 ч.1 ст.66 КК України є однією з обставин, які пом`якшують покарання. Проте, суд не врахував вказану обставину та не мотивував причини невизнання. Крім того, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченої.

Просить врахувати обставини, які пом`якшують покарання, а саме з`явлення із зізнанням, щире каяття, наявність на утриманні чотирьох малолітніх дітей, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 117 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюється.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченої вказує на неврахування судом першої інстанції висновку судової психологічної експертизи №273/2018 від 27.11.2018 року та показів експерта психолога ОСОБА_11 , наданих нею під час судового розгляду, з яких вбачається, що ОСОБА_8 під час інкримінованого їй діяння перебувала у стані емоційного напруження і її поведінка визначається афективною мотивовацією, яка вплинула суттєво на її свідомість та поведінку, а також те що ситуація, яка склалась набула психотравмуючого характеру ще задовго до народження дитини і важко переживалась обвинуваченою, що в свою чергу зумовлювало кумуляцію негативних переживань і стало причиною зростання емоційного напруження.

Тобто, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Верховний Суд у постанові від 1 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к) роз`яснив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Перевіряючи вирок в частині законності та справедливості призначення покарання обвинуваченвй ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винної, її характеристику з місця проживання, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання в силу ст.ст. 66, 67 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання з`явлення із зізнанням, а також наявність на утриманні обвинуваченої чотирьох малолітніх дітей.

Водночас судом першої інстанції не встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій.

Також суд першої інстанції врахував висновок експерта психолога №273/2018 від 27.11.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_8 під час інкримінованого їй діяння перебувала в стані емоційного напруження, причиною якого стала психотравмуюча ситуація, яка вплинула суттєво на її свідомість та поведінку. (а.с.48-53), а також показання експерта психолога ОСОБА_11 , яка роз`яснила вищевказаний висновок, зазначивши, що під час психологічного дослідження у ОСОБА_8 виявлено емотивний тип акцентуації характеру, що вказує на високий рівень емоційності, чутливості, вразливості, а також наявний високий рівень ригідності та тривожності. Виявлені індивідуально-психологічні особливості вказують на схильність до накопичення емоційного напруження в умовах психотравмуючої ситуації з можливою подальшою їх розрядкою. Перебування ОСОБА_8 у психотравмуючих умовах, які були зумовлені рядом об`єктивних та суб`єктивних чинників, описаних у експертному дослідженні, зумовило кумуляцію негативних переживань і стало причиною зростання емоційної напруги. А це у свою чергу спричинило вибух агресії, який був запущений процесом пологів, народження небажаної дитини в умовах, коли обвинувачена не знаходила подальшого виходу із ситуації, що склалась. Дії ОСОБА_8 були продиктовані афективною мотивацією, що знижує можливість адекватно оцінювати дійсність, обмежує здатність контролювати свої вчинки та прогнозувати наслідки. Агресія під час інкримінованих їй дій стала розрядкою накопиченого емоційного напруження.

Врахувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ст.117 КК України у виді позбавлення волі.

Крім того, колегія суддів враховує спосіб вбивства, поведінку обвинуваченої до вчинення злочину та інші обставини кримінального провадження, тому вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим через суворість чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання, а також свідчили б про можливість виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, обвинувачена та її захисник у апеляційній скарзі не навели.

Конституція України у ст. 27 закріпила невідємне право кожної людини на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Відповідно до класифікації умисних вбивств, яка існує в теорії кримінального права, вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини належить до виду умисних вбивств з обставинами, що пом`якшують покарання. Це зумовлено наявністю такого особливого психофізіологічного стану жінки під час пологів або відразу після них, за якого вона неспроможна в повній мірі розуміти характер своїх дій та керувати ними, що і зумовлює зменшену суспільну небезпечність цього злочину порівняно з умисним вбивством, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Тому кваліфікація діяння ОСОБА_8 саме за ст. 117 КК України вже свідчить про врахування судом як стану вираженої емоційної напруги обвинуваченої, так і будь-яких інших її психофізіологічних станів, зумовлених пологами.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5