УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року
м. Київ

справа № 753/10008/18
провадження № 51-4802 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року щодо останнього.
Обставини справи

1. Зазначеним вироком, залишеним без змін судом апеляційної інстанції,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця с. Сабіркент Марнєулієвського району Республіки Грузія, який має посвідку на постійне проживання в Україні, зареєстрований у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,
визнано винним та засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, за частиною 1 статті 135 КК у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Цивільні позови потерпілих про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково і стягнуто із засудженого у рахунок відшкодування моральної шкоди: на користь ОСОБА_6 200 000 грн, на користь ОСОБА_7 400 000 грн. Зі страхової компанії «Галицька» на користь ОСОБА_7 стягнуто страхову виплату в розмірі 178 137,28 грн.
2. Суд визнав доведеним, що засуджений 01 лютого 2018 року близько 17:00, керуючи автомобілем марки «Меrсеdes Веnz Sprinter» в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по трамвайних коліях на вул. Бориспільській у м. Києві зі швидкістю приблизно 90-100 км/год, порушив вимоги п. 1.5, п.п. «б» п. 2.3, п.п. «а» п. 2.9, п. 11.9, п. 12.4 та п. 1.1 додатку № 2 Правил дорожнього руху і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , після чого зник з місця події. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень.
Доводи, наведені в касаційній скарзі

3. Не оскаржуючи обставин, визнаних судом доведеними, у касаційній скарзі захисник, посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати оскаржені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
4. Свою вимогу захисник обґрунтовує тим, що всупереч вимогам частини 4 статті 29 КПК засудженому не було надано вироку та ухвали у перекладі на мову, якою він володіє. Це, на його думку, призвело до порушення права засудженого на захист. Крім того, захисник зазначає, що судами у вступній та резолютивній частинах їхніх рішень не зазначено по батькові засудженого.
Оцінка Суду

5. Суд погоджується із захисником у тому, що стаття 29 КПК вимагає від суду надати судові рішення у перекладі на мову, якою володіє обвинувачений (засуджений). Однак захисник, посилаючись на те, що цю вимогу судами не було дотримано, вимагає скасування оскаржених судових рішень.
6. Проте Суд, приймаючи рішення щодо відкриття касаційного провадження, виходить з того, що підставою для скасування судового рішення відповідно до статті 438 КПК є такі процесуальні порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
7. Право на перекладача часто є передумовою ефективного здійснення інших прав під час розгляду кримінального обвинувачення. Допомога перекладача має бути такою, щоб надати обвинуваченому можливість розуміти зміст обвинувачення проти нього та захищати себе, особливо бути в змозі представити суду свою версію подій.[1]
8. Суд зазначає, що в касаційній скарзі не ставиться під сумнів, що засуджений був забезпечений перекладачем під час розглядів у судах попередніх інстанцій. Суд також бере до уваги, що в суді першої інстанції засуджений визнав обставини, покладені в основу обвинувачення проти нього, внаслідок чого суд першої інстанції відповідно до частини 3 статті 349 КПК визнав недоцільним дослідження обставин, які ніким не оспорювалися. ОСОБА_5 був представлений адвокатом, і касаційна скарга не дає Суду підстав ставити під сумнів, що засуджений розумів суть обвинувачення проти нього і мав можливості, у тому числі за допомогою свого захисника, ставити перед судом усі важливі питання, що стосувалися розгляду його справи.
9. Суд також враховує, що єдиним питанням, яке сторона захисту винесла на розгляд суду апеляційної інстанції, було питання суворості покарання. В касаційній скарзі не наведено доводів того, що, доручаючи своєму захиснику подати апеляційну скаргу, засуджений не розумів змісту вироку, не знав про призначене йому покарання і не мав можливості обговорити зі своїм захисником доводи, які важливо було викласти в апеляційній скарзі. Про усвідомлення засудженим усіх важливих для апеляційного розгляду аспектів справи свідчить також те, що сторона захисту не ставила перед апеляційним судом питання про неможливість ефективно брати участь в апеляційному розгляді через відсутність перекладу вироку.
10. Таким чином, хоча ненадання письмового перекладу вироку суду і становить порушення вимог КПК, але стороною захисту не наведено переконливих доводів, які б вказували, що це істотно обмежило право засудженого на захист чи апеляційне оскарження вироку суду або що це порушення перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції постановити законне та обґрунтоване рішення. Отже, відсутні підстави вважати вказане порушення істотним у розумінні положень частини 1 статті 412 КПК. Такого ж висновку дійшов Суд у іншій справі за аналогічних обставин.[2]
11. У касаційній скарзі також не зазначено, яким чином відсутність по батькові засудженого у судових рішеннях перешкодила чи могла перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи, що особистість засудженого ніким не ставилася під сумнів.
12. З огляду на викладене Суд вважає, що з касаційної скарги і наданих копій судових рішень не вбачається підстав для їх скасування.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року щодо останнього.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Див, серед іншого, Kamasinski v. Austria, 19 December 1989, § 74, Series A no. 168, http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-57614

[2] Постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 202/8975/15-к

(провадження № 51-3898 км 18), http://reyestr.court.gov.ua/Review/78297709