Дата документу 06.08.2019 Справа № 336/3657/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/750/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/3657/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 15 липня 2019 року, якою залишено без задоволення клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №00000068 від 04.05.2019 за ч.1 ст.190 КК України про арешт майна.

Згідно з ухвалою, прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням по кримінальному провадженню № 00000068 від 04.05.2019 року за ч.1 ст.190 КК України про арешт квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту клопотання випливало, що в ході досудового слідства було встановлено факт заволодіння невстановленою особою шляхом обману квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва на право власності від 20.01.2001 № НОМЕР_1 , при тому, що згідно з повідомленням Шевченкіської районної адміністрації таке свідоцтво не видавалось.
З метою вжиття запобігання відчуження або знищення вказаної квартири прокурор прохала накласти на неї арешт шляхом заборони ОСОБА_9 та іншим фізичним чи юридичним особам відчужувати, розпоряджатися зазначеним об`єктом нерухомості.
В обґрунтування залишення без задоволенні клопотання прокурора слідчий суддя зазначила, що кримінальне провадження було розпочате на підставі заяви прокурора ОСОБА_6 а тому саме ця прокурор, на переконання слідчого судді не могла бути процесуальним прокурором у вказаному кримінальному провадженні. Крім цього слідчий суддя зазначила, що клопотання про арешт майна необґрунтоване, оскільки дійшла висновку що воно не містило зазначення мети і підстав для накладення арешту на майно. Також слідчий суддя звернула увагу що надані до клопотання матеріали належним чином не завірені.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Прокурор вважає хибними висновками слідчого судді на предмет того, що вона - прокурор ОСОБА_6 , набула статусу заявника у цьому кримінальному провадженні, і не мала права брати участь у ньому (безпідставне посилання слідчого судді в цьому контексті на положення ст.ст.60, 77 КПК України).
Так саме апелянт вважає безпідставними висновки слідчого судді на предмет необґрунтованості клопотання, оскільки клопотання було подано з метою збереження речового доказу, а згадана у клопотанні квартира є об`єктом кримінально протиправних дій
Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 15.07.2019 та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони ОСОБА_9 та іншим фізичним чи юридичним особам відчужувати, розпоряджатися зазначеним об`єктом нерухомості.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про сутність судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя фактично навела дві підстави, однак колегія з висновками слідчого судді не може погодитись.

Однією з підстав для відмови в задоволенні клопотання було те, що, на думку слідчого судді, прокурор, яка звернулася із клопотанням, не мала права цього робити, оскільки вона ж була заявником у цьому кримінальному провадженні. Вказаний висновок є помилковим адже прокурор ОСОБА_6 не є заявником, а є прокурором, яка самостійно виявила факт кримінального правопорушення, про що були внесені відомості в ЄРДР. Вказані дії прокурора в повній мірі відповідають вимогам ч.1 ст.214 КПК України. Посилання ж слідчого судді на положення ст.ст.60, 77 КПК України в контексті обґрунтування прийнятого рішення є безпідставними.
Іншою підставою для відмови в задоволення клопотання про арешт майна, були висновки слідчого судді щодо відсутності у ньому обґрунтування застосування такого заходу, адже, на думку слідчого судді, воно не містило мети і підстав для накладення арешту на майно. З цими висновками колегія також не може погодитись.

Згідно з п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Саме з цією метою прокурор прохала накласти арешт, адже вказана квартира обґрунтовано визнана речовим доказом, оскільки виступала об`єктом кримінально-протиправних дій, про що свідчили додані до клопотання копії документів.

Ці ж копії документів свідчили і про наявність підстав для внесення відомостей в ЄРДР за фактом заволодіння квартирою.

Посилання слідчого судді на те, що копії документів, доданих до клопотання, не були належним чином завірені, на думку колегії суддів не може розцінюватись як істотне процесуальне порушення, адже об`єктивні відомості, які давали підстави ставити під сумнів інформацію, що містили копії цих документів відсутні, до того ж при наявності таких сумнівів слідчий суддя мала можливість витребувати належним чином завірені копії документів.

Приймаючи рішення, слідчий суддя фактично не звернула належної уваги на вказані у клопотанні доводи, натомість, послалася на формальні обставини і підстави для відмови у його задоволенні.

Колегія суддів визнає, що прокурором доведено існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України, та достатність підстав вважати, що принаймні один ризик, а саме ризик відчуження квартири, може мати місце.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора про наявність достатніх підстав для арешту майна, визнаного речовим доказам, є обґрунтованими, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.407 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 15 липня 2019 року, якою залишено без задоволення клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №00000068 від 04.05.2019 за ч.1 ст.190 КК України про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.

Накласти арештна на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) зареєстроване за ОСОБА_9 (картка платника податків: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_3 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області, країна громадянства: Україна), а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони ОСОБА_9 та іншим фізичним чи юридичним особам відчужувати, розпоряджатися зазначеним об`єктом нерухомості.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4