Провадження № 1-кс/344/9968/19
У Х В А Л А
19 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що 23.09.2018 року посадовими особами Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області було проведено огляд автомобіля марки «Volkswagen Passat B4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_4 . Протоколом огляду місця події від 23.09.2018 року автомобіль, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 були вилучені. Слідчий чи прокурор у відповідності до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України не звернулись до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна. Судове рішення з даного приводу відсутнє. 22.10.2019 року адвокат подала слідчому ОСОБА_5 клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, яке залишено без розгляду, а тому адвокат просила суд зобов`язати слідчого повернути тимчасово вилучене майно - автомобіль марки «Volkswagen Passat B4» реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номером НОМЕР_2 .

Скаржник в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив; доказів наявності поважних причин для неявки в судове засіданні суду не подав; протокольні ухвали суду про зобов`язання слідчого надати інформацію щодо предмету судового розгляду та витребувані судом офіційні документи, що стосуються обставин, які складають предмет судового розгляду суду не надав.

Прокурор не з`явився в судове засідання, будь-яких заяв суду не подав.

Відповідно до змісту скарги 23.09.2018 року в ЄРДР внесено відомості щодо обставин кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України.

02.10.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області доручено експертам Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України провести технічну експертизу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

06.11.2019 року в зв`язку з розглядом скарги судом було направлено запит слідчому СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 про надання суду: витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження №0003487 від 23.09.2018 року; судові рішення про вирішення питання арешту майна в кримінальному провадженні №0003487 від 23.09.2018 року; судові рішення або постанови слідчого про призначення експертиз автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію у відповідному кримінальному провадженні; висновки експерта з приводу результатів експертиз в кримінальному провадженні №0003487 від 23.09.2018 року; інформацію щодо процесуального статусу ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0003487 від 23.09.2018 року. Однак слідчим не виконано обов`язок з надання суду доказів, ні за змістом КПК України, ні за ухвалою слідчого судді.

Адвокат також не подала суду зазначені докази та інформацію на підтвердження її припущень за скаргою.

Поданий адвокатом витяг з ЄРДР датовано 27/09/2019, а тому він не відображає будь-яку релевантну інформацію щодо стану кримінального провадження, процесуального статусу його учасників на час розгляду даної скарги. Юридична вірогідність обставин за вказаним витягом не може бути доведена.

Доказу закриття кримінального провадження адвокат та слідчий суду не подали.

У свою чергу в ч. 9 ст. 100 КПК України вказано, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Отже у разі закриття кримінального провадження встановлено порядок здійснення дій слідчого та прокурора щодо визначення долі речових доказів.

Крім цього відповідно до п. 3 ст. 100 КПК України документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

В ч. 2 ст. 23 КПК України вказано, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд може надати юридичну оцінку виключно тим обставинам, які доведені перед судом заінтересованими в результатах розгляду скарги сторонами.

Так скаржником не доведено перед судом обставин, які вказані в скарзі.

При цьому, відповідно до ст. 23 КПК України, суд може використати в доказуванні виключно ті докази, які безпосередньо досліджено судом.

Так скаржник звернулась до суду зі скаргою про вирішення їх зі слідчим кримінального процесуального спору, однак не подала суду будь-яких достовірних, релевантних доказів щодо встановлення обставин на підтвердження її скарги про незаконне утримання слідчим та прокурором речових доказів, про призначення та проведення експертиз, наявності чи відсутності судових ухвал щодо обставин, які вказані в скарзі.

Важливо особливо відзначити, що відповідно до змісту ст. ст. 7, 22 КПК України обов`язок доказування відповідних обставин та обов`язок надання суду доказів на підтвердження відповідних обставин процесуальним законом безпосередньо покладено на суб`єкта звернення до суду.

Однак всупереч відповідному обов`язку суб`єкт звернення до суду подав суду скаргу, не подав суду відповідних доказів та подала суду заяву про розгляд її скарги без її ж участі.

Аналогічну поведінку виявив і слідчий ОСОБА_5 .

Разом з цим підтримання обвинувачення на підставі відповідних речових доказів, скасування постанов слідчого про закриття провадження належить до безпосередньої компетенції прокурора у відповідному кримінальному провадженні, що не може не бути відомо адвокату. Однак адвокатом подано скаргу на бездіяльність слідчого, якому відповідно до змісту КПК України не належить компетенція на підтримання обвинувачення.

Таким чином скаргу подано щодо дії та бездіяльності неуповноваженого законом суб`єкта.

Крім цього адвокатом подано суду, незавірену у встановленому законом порядку, копію ухвали слідчого судді від 02/10/2018 про призначення експертизи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Разом з цим суду не надано інформацію про завершення відповідної експертизи, про результат відповідної експертизи.

Однак процесуальним законом не гарантовано право адвоката на створення ситуації, в якій експерта зобов`язано провести експертизу офіційного документу та одночасно із цим відібрано у нього об`єкт дослідження.

Так само в ст. 343 КК України встановлено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Скаржником не доведено перед судом незаконності дій працівника правоохоронного органу.

За цих обставин скарга позбавлена правових підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Трегубенко проти України» Європейський суд з прав людини зробив категоричний висновок про те, що суспільна потреба передбачає і правильне застосування закону, що для даного виду скарг передбачає необхідність виконання суб`єктом звернення до суду його обов`язку щодо форми та змісту клопотання, надання суду доказів, а не припущень.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66, поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене.

Однак національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України суб`єкту звернення до суду з клопотанням не гарантовано право на використання звернення до суду з метою зловживання процесуальними правами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1