621/3261/18 1-кп/621/98/19
У Х В А Л А

04 вересня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднані в одне кримінальні провадження №0001014, №0000074, №0000435 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Змієві Харківської області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , не працює, не одружений, раніше судимий: вироком Гагарінського районного суду м. Севастополя АРК за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 2 роки; вироком Ленінського районного суду м. Севастополя АРК від 12.11.2012 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, із застосуванням ст. 70, КК України до позбавлення волі на строк 8 років; вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 03.08.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 2 роки; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 09.01.2018 за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 3 роки, в силу статті 75 Кримінального кодексу України, звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки,

у злочинах, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_4 обвинувачується у двох епізодах таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, інше сховище, вчиненому повторно, а також в одному епізоді таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

Під час досудового розслідування кримінальних проваджень № 0001014 від 07.11.2018 та № 0000074 від 26.01.2019, а також і під час судового провадження у вказаних кримінальних провадженнях до вирішення питання про їх об`єднання з кримінальним провадженням № 0000435 від 18.05.2019, у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000435 від 18.05.2019 ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2019 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківській слідчий ізолятор", з визначенням розміру застави - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В подальшому, під час судового провадження в об`єднаному кримінальному провадженні, Зміївським районним судом строк запобіжного заходу продовжено, на даний час строк тримання під вартою встановлено до 12 вересня 2019 року.

Під час судового засідання виникли підстави для відкладення судового розгляду, обумовлені задоволенням клопотання сторони захисту про допит в суді додаткового свідка ОСОБА_6 , який відбуває покарання в Диканівській ВК № 12, у зв`язку з чим судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання зазначили, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою є необґрунтованим, незаконним та підлягає зміні на більш м`який.
На обґрунтування клопотання послалися на аналіз судової практики та вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зазначили, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, обґрунтування доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.
Врахування стану здоров`я обвинуваченого у разі необхідності стаціонарного лікування у зв`язку з тяжкими хронічними захворюваннями в багатьох випадках зумовлює необхідність зміни запобіжного заходу.
Однією із вагомих підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належне врахування стану здоров`я обвинуваченого та визначення можливості отримувати медичну допомогу в умовах СІЗО.
На думку сторони захисту, відсутні достатні та наявні доказів провини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Також, ОСОБА_4 має низку захворювань, але перебуває в Харківському СІЗО де йому не надається медична допомога, що стало підставою для звернення із заявою порядку ст. 206 КПК України в Жовтневий районний суд м. Харкова про ненадання йому медичної допомоги. На захист своїх Конституційних прав і інтересів ОСОБА_4 зібрані такі документи: 1) про наявність у нього ряду невиліковних захворювань; 2) про наявність у нього неповнолітнього сина, який на даний момент проживає з його батьками, які також хворіють низкою захворювань та мають інвалідність.
Також зазначили, що у справі залишився не допитаним один свідок, що виключає можливість впливу з боку обвинуваченого на потерпілих та свідків.
Застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з обмеженням волі, є необхідним для забезпечення права обвинуваченого на належну медичну допомогу, працевлаштування, піклування за неповнолітньою дитиною та батьками, які потребують його допомоги.
Крім того, просили врахувати відсутність претензій з боку потерпілих до обвинуваченого.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти клопотання сторони захисту та, у свою чергу, заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , яке мотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у тяжких злочинах, та злочині середньої тяжкості, вчинив злочини протягом іспитового строку. Зазначене дало прокурору підстави стверджувати, що продовжують існувати ризики переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків чи потерпілих, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відсутні підстави для зміни чи скасування застосованого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 наполягали на задоволенні клопотання сторони захисту та заперечували проти клопотання представника обвинувачення мотивуючи відсутністю підстав для продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо заявлених клопотань, суд дійшов наступного:

Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час застосування запобіжного заходу - тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 слідчим суддею було враховано ризики вчинення нових кримінальних правопорушень, а також переховування від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні сукупності тяжких однорідних злочинів вчинених одноособово, а також у злочині середньої тяжкості, проти власності, у період часу з листопада 2018 року по травень 2019 року, що у поєднанні з відомостями про минулі непогашені судимості вказує на наявність ризиків вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На наявність такого ризику вказують і ті обставини, що перший обвинувальний акт надійшов до суду 21.11.2018 і вже після цього мали місце події, у зв`язку з якими у відношенні ОСОБА_4 складено та направлено до суду два нових обвинувальних акти, а за всіма обвинувальними актами ОСОБА_4 обвинувачується у кримінальних правопорушеннях, вчинених під час іспитового строку, призначеного за попереднім вироком.

Отже запобіжний захід у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 був застосований лише під час досудового розслідування кримінального провадження, у якому ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 3 ст. 185 КК України, коли в суді вже розглядалися два обвинувальних акти у відношенні ОСОБА_4 за обвинуваченням його у злочинах, вчинених під час іспитового строку.

Зазначені вище обставини у поєднанні з тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні як всієї сукупності, так і частини інкримінованих йому злочинів, вказує на наявність ризику переховування від суду.

Наведені вище обставини в сукупності вказують на те, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу не зменшилися і продовжують існувати, а також на неможливість забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, передбачених статтею 42 Кримінального процесуального кодексу України у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, та усунення ризиків продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На необхідність застосування саме такого запобіжного заходу вказує не лише тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , а сукупність обставин, які обов`язкові до врахування відповідно до вимог статті 178 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого та необхідності його лікування, а також наявності у нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, є вагомими і підтверджені відповідними письмовими доказами, однак вони не є вирішальними у даному випадку застосування запобіжного заходу.

Так, суду не надано доказів, які б вказували на неможливість отримання необхідної медичної допомоги в умовах тримання під вартою.

А наявність неповнолітнього сина та батьків з інвалідністю не запобігли подіям, у зв`язку з якими ОСОБА_4 обвинувачується у корисливих, в тому числі тяжких, злочинах за трьома обвинувальними актами.

Суд погоджується з доводами сторони захисту щодо відсутності ризиків протиправного впливу на потерпілих та свідків, які вже допитані в судовому засіданні, однак ця обставиа не знижує ризиків, на існування та серйозність яких зазначалося вище.

За таких обставин належить відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу та задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до частини 3 статті 183, пункту 2 частини 5 статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, майнового та сімейного стану обвинуваченого, суд визначає заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 115260 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 176-178, 182, 183, 197, 199, 201, 331, 350 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу.

2. Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

3. Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" до 02 листопада 2019 року.

4. Визначити розмір застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 115260 (сто п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят) грн 00 коп., яка може бути внесена протягом строку тримання під вартою.

5. У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з під варти та покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатися із м. Змієва Харківської області без дозволу суду; повідомляти суд про своє фактичне місце проживання та засоби зв`язку; прибувати за викликом до суду.

6. У разі невиконання обов`язків ОСОБА_4 застава звертається в дохід Державного бюджету України та може бути застосовано інший запобіжний захід.

7. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Зміївський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1