Справа № 759/3498/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2503/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 ,

представників потерпілих ОСОБА_44 , ОСОБА_45 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_14 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які, кожний окремо, обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258; ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 262 КК України, а також стосовно ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258; ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 258; ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 263 КК України.
16 липня 2019 року під час судового засідання прокурор заявив щодо кожного обвинуваченого клопотання про продовження строку тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на вагомість доказів вчинення всіма обвинуваченими особливо тяжких та тяжких насильницьких злочинів, наявність ризиків їх ухилення від суду та можливість впливу на очевидців подій.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року клопотання прокурора задоволено та строк тримання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під вартою продовжений на 60 днів, тобто по 14 вересня 2019 року включно.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 просить ухвалу скасувати в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у задоволенні клопотання прокурора відмовити, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 про скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 задовольнити, застосовані відносно ОСОБА_8 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що ухвала суду в цій частині є незаконною та необґрунтованою, а клопотання прокурора не обґрунтованим. Вказує, що стороною захисту подано заперечення щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , в яких були наведені суду аргументовані доводи щодо відсутності об`єктивних даних, які давали б підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_8 в саме тих кримінальних правопорушеннях, що інкриміновані йому обвинувальним актом, зокрема ст. 258 та ст. 115 КК України, і в своєму клопотанні прокурор доказів на підтвердження своїх доводів не наводить. Вважає, що у випадках, коли вже йде судовий розгляд з одночасним дослідженням матеріалів провадження, питання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід вирішувати в контексті вагомості доказів, які надаються прокурором на підтвердження обставин, зазначених ним в обвинувальному акті, як стосовно події злочину, так і стосовно наявності об`єктивних даних, які вказують на можливу причетність обвинуваченого до інкримінованого правопорушення. В запереченнях вказував, що протягом судового розгляду прокурор вже біля тридцяти разів звертається до суду з клопотаннями про продовження строку тримання під вартою, які за своїм змістом майже не відрізняються, трансформуючись лише в бік зменшення аргументів сторони обвинувачення, яка поступово відмовляється від посилання на ті чи інші докази, що явно вказує на зниження рівня обґрунтованості підозри. Щодо обґрунтованості підозри як підстави для продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 зазначає, що оцінка обставин судом проведена односторонньо, а перелік наведених в ухвалі обставин щодо самої події злочину дійсно є достатнім, але щодо пов`язування обвинуваченого ОСОБА_8 саме із певним злочином (ст. 258,115 КК України) є явно недостатнім. Вважає, що суд вийшов за межі процесуальних повноважень на даній стадії судового розгляду, надавши своїм висновком оцінку експертному дослідженню як доказу саме на предмет його належності, допустимості та достатності, що має здійснюватися виключно на стадії видалення в нарадчу кімнату для складання остаточного рішення, крім того, висновки суду не відповідають фактичним обставинам і базуються на припущеннях. Крім того, наголошує на тому, що суд всупереч положенням ст. 178,194 КПК України на підтвердження обґрунтування підозри щодо ОСОБА_8 врахував викладену в обвинувальному акті інформацію, що є предметом доказування. Щодо визначення судом наявності ризиків у відповідності до п.2 ч.1 ст. 194 КПК України, то захист вважає, що суд порушив права обвинувачених, а обґрунтування судом ризиків суперечить практиці ЄСПЛ із зазначених питань. Підкреслює, що ризик переховування втратив свою значимість з огляду на тривалість судового розгляду та суттєве зменшення рівня обґрунтованості підозри з-за відсутності вагомих доказів зі сторони обвинувачення. Захисник вказує, що на даний час стадія подання доказів стороною обвинувачення закінчена, матеріали досліджені, свідки допитані, у зв`язку з чим доказові можливості цієї сторони вичерпалися, а тому інші, передбачені ст.177 КПК України ризики втратили свою актуальність. Стосовно оцінки застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам захисник зазначає, що стороною обвинувачення не надано суду даних, які б вказували про наявність намірів у обвинуваченого ухилятися від явки до суду, змінювати місце проживання, вчиняти інші будь-які дії, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, крім того, відсутні будь-які дані, які вказували на суспільну небезпеку обвинуваченого. Вказує, що ОСОБА_8 має сім`ю та сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання в м. Києві, має бездоганну репутацію та виключно позитивні характеристики, після подій 20.02.2014 року постійно та безвиїзно проживав у м. Києві, працював у правоохоронному спецпідрозділі і не здійснював спроб уникати від слідства. Захист просить врахувати, що на обвинуваченого поширюється дія положень ЗУ № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, і у разі визнання його винуватості у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень або їх частини, на день ухвалення остаточного рішення може призвести до неможливості призначення покарання у відповідності до ст.. 65 КК України, оскільки у відповідності до вказаного закону строк позбавлення волі ОСОБА_8 вже складає 10 років 7 місяців.

Захисник обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати в частині, що стосується продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою, у задоволенні клопотання сторони обвинувачення відмовити та звільнити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з-під варти. Захисник вважає, що виходячи з встановлених обставин, сукупності досліджених доказів обвинувачення, стадію судового розгляду, доказів бездоганної процесуальної поведінки обвинувачених, тривалість строків перебування під вартою без вироку суду ( ОСОБА_9 перебуває під вартою з 03 квітня 2014 року, ОСОБА_10 з 23 лютого 2015 року), ухвала суду про продовження строку тримання під вартою є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що в даному кримінальному провадженні відсутні докази про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 причетні до вбивства когось з активістів, а дані про можливе перебування обвинувачених в складі підрозділу, окремі представники якого можливо застосовували вогнепальну зброю, на стадії судового розгляду в умовах, коли досліджені абсолютно всі докази обвинувачення, не можуть створювати правових підстав тримання людей під вартою. Вважає, що події 20 лютого 2014 року розгорталися в умовах групового, озброєного (в тому числі і вогнепальною зброєю) нападу активістів на працівників правоохоронних органів, що поєднувалося із захопленням правоохоронців в полон, захопленням державних будівель, тощо, а тому суд помилково дійшов висновку про те, що наявні докази, які пов`язують обвинувачених з певним злочином. Вказує, що за ОСОБА_9 у 2012 році був закріплений АКМС за № 7033087, проте досліджені матеріали кримінального провадження за епізодом поранення ОСОБА_47 виключають можливість спричинення потерпілому вогнепального поранення ОСОБА_9 , крім того, матеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_9 винен у вбивстві когось із потерпілих. Стосовно ОСОБА_10 захисник вказує, що в матеріалах справи відсутній наказ про закріплення АКМС за ним, крім того, суд, з посиланням на фактичні дані щодо самої події злочину та можливої причетності до них ОСОБА_10 виходить в першу чергу з судово-балістичних експертиз, проте такі експертизи в повній мірі спростовують будь-яку причетність ОСОБА_10 до вбивства та замахів на вбивства активістів 20 лютого 2014 року на вул. Інститутській в м. Києві. Захисник, посилаючись на положення КПК та практику ЄСПЛ, вказує на неможливість продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та про те, що сторона обвинувачення не довела суду обґрунтованість обвинувачення, наявність ризиків не процесуальної поведінки обвинувачених, а також про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, вважає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_14 просить ухвалу про продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити. Захисник вказує, що судовий розгляд по даному кримінальному провадженні триває понад чотири роки, завершені стадії допитів потерпілих, свідків обвинувачення, досліджені докази сторони обвинувачення та майже всі докази сторони захисту, сторони готуються до допиту свідків захисту, показів обвинувачених. ОСОБА_11 затримано 26 червня 2015 року, 28 червня 2015 року Печерським районним судом м. Києва йому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який вже понад три десятки разів продовжувався. Вважає, суд не достатньо критично підійшов до оцінки вагомості наявних доказів на підтвердження обґрунтованості обвинувачення про вчинення ОСОБА_11 інкримінованих кримінальних правопорушень, встановлені фактичні дані, які по суті своїй є непрямими доказами, а єдиними прямими доказами є допити «легендованих» свідків, один з яких ОСОБА_48 під час безпосереднього допиту не міг впізнати ОСОБА_11 . Захисник вказує, що кваліфікація дій всіх обвинувачених у вказаній справі є неправильною, помилковою і штучно перевантаженою, обстановку на місці вчинення кримінальних правопорушень органами досудового розслідування спотворено. Вважає, що застосування до ОСОБА_11 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставним та процесуально невиправданим. Підкреслює, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_11 від суду не є актуальним, тривалий час розгляду справи робить його мінімальним, а тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 , не є вирішальною при продовженні строку перебування під вартою.

Потерпіла ОСОБА_49 подала до суду заяву, в якій просить врахувати її пояснення зазначені в заяві та відмовити в повному обсязі в задоволенні апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 , захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_14 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року. Вважає, як потерпіла особа в даному кримінальному провадженні, неприпустимість на даному етапі зміни запобіжного заходу до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на більш м`яке ніж тримання під вартою.

Прокурором подані заперечення на апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_14 , в яких він просить в задоволенні апеляційних скарг відмовити, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року залишити без зміни. Вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, оскільки при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом враховані вимоги кримінального процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та захисників, які підтримали апеляційні скарги, потерпілих, представника потерпілих, прокурорів, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, надані до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд дійшов висновку про доцільність продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до 14.09.2019 з тих мотивів, що зазначені особи обвинувачуються у вчиненні як тяжких, так й особливо тяжких насильницьких злочинів, що призвели до загибелі великої кількості людей, строки судового розгляду, враховуючи складність справи, є розумними, докази, надані стороною обвинувачення, здатні викликати у неупередженого спостерігача впевненість у тому, що обвинувачені могли вчинити інкриміновані їм дії, а також існують ризики того, що обвинувачені, опинившись на волі, можуть ухилятися від суду та не виконувати його процесуальні рішення. Також суд визначив що, з огляду на вищевикладене, при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, існує загроза затягування судового розгляду.

Колегія суддів вважає ухвалу суду щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 законною, обґрунтованою та мотивованою, виходячи з наступного.

Із змісту обвинувального акту випливає, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 визнано потерпілими 173 особи, кримінальне провадження має значний суспільний інтерес.

Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства.

Колегія суддів вважає, що продовження строку утримання під вартою обвинувачених не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з тим, що тривале перебування обвинувачених під вартою є виправданим, у зв`язку з чим посилання у апеляційних скаргах на зазначену обставину як на підставу для зміни запобіжного заходу, безпідставним.

Як встановлено із змісту апеляційних скарг та пояснень учасників судового розгляду розгляд кримінального провадження триває та стороною обвинувачення надані докази, які, на думку її представників, доводять винуватість обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Даних про те, що зазначені докази визнані судом не допустимими, сторонами до суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи апеляційних скарг про те, що аналіз доказів сторони обвинувачення не підтверджує винуватості обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинувачених під час судового розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст.368 КПК України, питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, мають вирішуватися судом при ухваленні вироку.

Таким чином, є підтвердженим той факт, що стороною обвинувачення представлені докази на підтвердження висунутого обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Отже, висновки суду про те, що докази сторони обвинувачення здатні викликати у неупередженого спостерігача впевненість у тому, що обвинувачені могли вчинити інкриміновані їм дії, є також вірним.

За змістом ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинення особою кримінального правопорушення

На думку колегії суддів, на стадію судового розгляду кримінального провадження, вимоги ч.2 ст.177 КПК України про необхідність з`ясування при продовженні строку тримання під вартою наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, не поширюються, оскільки зазначеній особі вже висунуте обвинувачення, яке має іншу правову природу.

Також судом мотивовані висновки про наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, та про неможливість на даній стадії судового розгляду застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Тяжкість висунутих обвинувачень, за умови доведеності яких обвинуваченим загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі, у сукупністю з даними про ухилення значної кількості інших осіб, які за висунутим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинуваченням діяли у одній групі за попередньою змовою, свідчать про наявність реального ризику переховування від суду.

Згідно правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Судом першої інстанції зазначена норма міжнародного права дотримана, і колегія суддів є також переконаною у правильності доводів клопотання прокурора про те, що жоден із інших альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на даній стадії судового розгляду не взмозі забезпечити уникнення ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень норм кримінального процесуального права, які б могли слугувати безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_14 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до 14 вересня 2019 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: