Справа №463/5890/19
Провадження №1-кс/463/3800/19
У Х В А Л А

30 серпня 2019 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 09.08.2019 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000228 від 18.03.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що 09.08.2019 року він звернувся до слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові з клопотанням про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні за № 0000228 від 18.03.2019 року, а також просив допитати його в якості потерпілого, невідкладно розпочати слідчі дії щодо службової особи слідчого ОСОБА_5 , повідомити його, які були проведені слідчі дії по даному кримінальному провадженні з березня 2019 року, допитати керівника та охоронців майданчику, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Суботівська,13А, отримати тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження за № 0000218 від 02.04.2014 року, звукозаписів та відеозаписів судових засідань. 09.08.2019 року слідчим ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання його потерпілим. Дану постанову він отримав через поштове відправлення 23.08.2019 року. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ч.2 ст.55 КПК України. Факти, викладені у постанові слідчого від 09.08.2019 року є перекрученими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Протиправними діями слідчого під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000218 від 02.04.2014 року за ч.2 ст.286 КК України йому заподіяно як майнову, так і моральну шкоду, яка полягає у тому, що його незаконно обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, якого він не вчиняв, обмежуються його права внаслідок дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, крім цього, він позбавлений можливості користуватися належним йому на праві власності транспортним засобом, який знаходиться на арешт майданчику з 2014 року по теперішній час. А тому, просить визнати протиправною бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 щодо не ознайомлення його з правами та обов`язками потерпілого після подачі заяви про вчинення кримінального правопорушення, скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 09.08.2019 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000228 від 18.03.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України та зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000228 від 18.03.2019 року.
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів викладених у такій, просить скаргу задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги, не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарги проведено без його участі.
Заслухавши пояснення скаржника, вивчивши та дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 09.08.2019 року звернувся до слідчого із клопотанням про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні за № 0000228 від 18.03.2019 року. У даному клопотанні також просив допитати його в якості потерпілого, невідкладно розпочати слідчі дії щодо службової особи слідчого ОСОБА_5 , повідомити його, які були проведені слідчі дії по даному кримінальному провадженні з березня 2019 року, допитати керівника та охоронців майданчику, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Суботівська,13А, отримати тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження за № 0000218 від 02.04.2014 року, звукозаписів та відеозаписів судових засідань.
Слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 09.08.2019 року винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000228 від 18.03.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно з положеннями ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Під час судового розгляду слідчим суддею не здобуто підтвердження про те, що вказаним вище кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.3 ст.365 КК України, станом на день розгляду скарги ОСОБА_3 завдана майнова та моральна шкода. Скаржником до матеріалів скарги не долучено жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому майнової та моральної шкоди. Такі докази не надано і на момент розгляду скарги. Останнім лише зазначено те, що слідчий не мав жодних правових підстав для вилучення транспортного засобу та поміщення його на арешт майданчик, за адресою: АДРЕСА_1 , який зберігається там з 2014 року по теперішній час. Крім цього, скаржником не представлено доказів того, що належний йому на праві власності транспортний засіб незаконно зберігається на арешт майданчику, оскільки під час розгляду скарги, з`ясовано, що на сьогоднішній день триває судовий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. У протоколі допиту в якості свідка від 10.05.2019 року, ОСОБА_3 особисто зазначив, що 17.04.2014 року його транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за № 0000218 від 02.04.2014 року. Слідчим суддею встановлено, що кримінальне провадження за № 0000228 від 18.03.2019 року не завершене, а ОСОБА_3 перебуває в статусі свідка, що на даному етапі виключає можливості однозначно дійти до висновку про заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди.
Враховуючи наведене, постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 09.08.2019 року, ОСОБА_3 правомірно відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000228 від 18.03.2019 року.
Відповідно до ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1