Справа № 758/7486/18 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2793/2019 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відео конференції обвинуваченого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 08 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України та обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146 КК України.
11 липня 2019 року суд згідно вимог ст. 331 КПК України розглянув питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.10.2019 року.
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що на даний час є наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з ухвалою судді захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та звільнити його з-під варти в залі судового засідання.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що викладені в ухвалі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження що є підставою для скасування або зміни судового рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України та матеріалам справи, а також їм не надана правильна та належна правова оцінка.
Зокрема, як зазначає апелянт, відповідно до тексту обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146 КК України, що є відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України злочином середньої тяжкості.
При цьому, п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, передбачає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Однак, прокурором у клопотанні не зазначалося про вищевказані підстави та ризики взагалі.
На сьогоднішній день не з`явилися нові ризики, які б давали підстави для тримання ОСОБА_6 під вартою.
Також апелянт зазначає, що адвокатом ОСОБА_11 , яка надає правову допомогу і ОСОБА_6 , ОСОБА_10 було подано до суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з її перебуванням у відпустці, однак суд не дивлячись на неможливість прийняття ухвали про продовження строку запобіжного заходу без захисника та поважність причини неприбуття її до суду, ігнорував вимоги кримінального процесуального законодавства, чим також порушив право ОСОБА_6 на захист.
На думку захисника, також судом було порушено вимоги ч. 1 ст. 197, ч. 3 ст. 331 КПК України, оскільки з 11.07.2019 року до 08.10.2019 року строк тримання під вартою складатиме 90 днів.
При цьому, на переконання сторони захисту, суд прийняв ухвалу без дотримання принципу альтернативного запобіжного заходу не визначивши розмір застави.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вивчивши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності ухвали суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 146 КК України, тобто у закінченому замаху на викрадення людини вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у придбанні, носінні вогнепальної зброї, боєвих припасів без передбаченого законом дозволу (а.с. 1-11).
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 серпня 2019 року (а.с. 35-38).
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 жовтня 2019 року (а.с. 15-17).
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що на даний час є наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, та вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не будь-який інший не пов`язаний з триманням під вартою, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Під час судового розгляду суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з наданих матеріалів контрольного провадження, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 серпня 2019 року. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 08 жовтня 2019 включно (а.с. 15-17, 35-38).
За правилами ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою суду не може перевищувати шістдесяти днів.
З огляду на те, що діючим кримінальним процесуальним законодавством не заборонено вирішувати питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим до закінчення строку дії попередньої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника в частині порушення судом положень ч. 1 ст. 197 КПК України, є необґрунтованими.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 обвинувачується тільки у вчиненні злочину середньої тяжкості та прокурором не доведено наявності додаткових підстав для тримання його під вартою, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується також у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КПК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років.
Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначив розміру застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, передбачених цим Кодексом, оскільки ч. 4 цієї статті, на яку послався суд у своєму рішенні, надає йому право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, що охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 146 КК України, у замаху на яку обвинувачується ОСОБА_6 .
Доводи захисника обвинуваченого про порушення судом права ОСОБА_6 на захист не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Так, в судовому засіданні де прийнято рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 були присутні два його захисника ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , що підтверджується матеріали контрольного провадження (а.с. 12-17).
Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжкого злочину, мають високий ступінь суспільної небезпеки, враховуючи, наявність ризиків визначених ст. 177 КПК України, а саме, те що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, офіційно не працевлаштований, відсутність у нього постійного місця проживання на території м. Києва та Київської області, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 оскільки відсутні підстави вважати, що інший менш суворий запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінаьному провадженні.
При обранні запобіжного заходу суд оцінює наявні ризики, а також враховує обставини визначенні в ст. 178 КПК України щодо вагомості доказів, тяжкості покарання, даних що характеризують особу обвинуваченого.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
При розгляді апеляційної скарги колегією суддів не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали судді, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 199, 331, 404, 407,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 08 жовтня 2019 року - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4