У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000655, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2019 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Воронежі Російської Федерації, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаного злочину та злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.04.2018 р., шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_5 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.02.2018 р. по день набрання вироком законної сили із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на проведення експертиз в розмірі 12 083,84 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити в частині призначення покарання та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації дій, вважає вирок необґрунтованим в частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити покарання до 5 років позбавлення волі та з урахуванням визнання ним вини, його щирого каяття, наявності міцних соціальних зв`язків (проживання разом із матір`ю) та тяжкого захворювання (інфільтрований туберкульоз), відшкодування завданої шкоди, шляхом оплати лікування, вважає, що є і підстави для його звільнення, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
Зауважує, що судом безпідставно не взято до уваги його щирого каяття як обставини, яка пом`якшує покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

18.02.2018 р. близько 09.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання у приміщенні кухні житлового будинку по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту із вітчимом ОСОБА_8 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , схопив кухонний ніж та наніс останньому один удар вказаним ножем в область правого підребер`я спричинивши при цьому проникаюче, колото-різане поранення з раньовим каналом, що проникає до черевної порожнини з пораненням печінки та внутрішньочеревною кровотечею. За висновком судово-медичної експертизи № 341 від 12.04.2018 р. вказані тілесні ушкодження віднесені до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, дітей не має, до затримання мав постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий за аналогічний насильницький злочин проти життя людини. Визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України не оспорюється, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив злочин, який відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, в тому числі, за злочини проти життя та здоров`я. Вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, на думку апеляційного суду, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, зокрема, врахував і ті обставини, на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачений.
Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та особі обвинуваченого, не вбачається.

Щодо доводів обвинуваченого про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, то апеляційний суд приходить до наступного.
За змістом ст. 75 КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе у випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
З огляду на обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК України, тобто звільнення останнього від відбування покарання з іспитовим строком, як того просить апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому, апеляційні вимоги обвинуваченого про його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги, про невизнання його щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.
Під щирим каяттям розуміється певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується повним, дійсним, відвертим, а не уявним визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодування завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Разом з тим, зі змісту показань, наданих обвинуваченим ОСОБА_5 під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, вбачається, що він наполягав, на тому, що потерпілий ОСОБА_8 сам наштовхнувся на ніж, а у нього був відсутній суб`єктивний умисел на спричинення тяжких тілесних пошкоджень потерпілому від якого він захищався, оскільки йому загрожувала реальна небезпека, у зв`язку із тим, що він разом із потерпілим перебували у стані алкогольного сп`яніння, у невеликому за розміром приміщенні та з урахуванням раптового удару нанесеного потерпілим. Аналогічну позицію обвинувачений висловив і під час апеляційного розгляду, але така позиція обвинуваченого не свідчить про визнання ним вини та каяття у вчиненому злочині.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним, обґрунтованим і підстав для його зміни або скасування, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2019 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

_____________________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3