Ухвала
Іменем України
27 травня 2019 року
м. Київ
Провадження № 51-2105 ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2019 року щодо останнього,
встановив:
За вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років. Задоволено цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та прийнято рішення щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Відповідно до змісту оскаржених судових рішень і встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставинОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, 14 листопада 2015 року близько 07:18 год, керуючи, у стані алкогольного сп`яніння, без отримання у встановленому законом порядку посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, автомобілем марки "ВАЗ 2101", д.р.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче, в межах с. Шепетин, Дубенського району, Рівненської області, зі сторони м. Кременець, Тернопільської області у напрямку смт Смига, Дубенського району, у порушення вимог пунктів 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 12.3, 31.4.1 (в) ПДР України, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , який рухався у попутному напрямку з вказаним автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо засудженого ОСОБА_5 і закрити кримінальне провадження на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Обґрунтовуючи вимоги скарги захисник наводить доводи, якими не погоджується з оцінкою судами доказів та надає їм свою. Вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також посилається на недопустимість деяких доказів. Зокрема стверджує, що висновок судово-токсикологічної експертизи від 10 грудня 2015 року щодо наявності алкоголю в крові засудженого здобутий з порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки до матеріалів провадження не долучено двох пробірок із рідиною бурого кольору. Зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки його мотивувальна частина не містить чіткого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Вважає, що всі наведені їм доводи апеляційної скарги, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, залишились без належної перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім того, захисник вказує на порушення права засудженого ОСОБА_5 на захист через неналежне підтвердження захисником своїх повноважень при наданні правової допомоги засудженому на досудовому розслідуванні.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність порушень вимог КПК України при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді першої інстанції. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом.
Зміст оскаржених судових рішень свідчить, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені безпосередньо під час судового розгляду, належно оцінені.
Зокрема, як убачається з вироку, свої висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у ньому обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про обставини дорожньо-транспортної пригоди, показаннями потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; даними протоколу огляду місця події від 14 листопада 2015 року, висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 від 14 листопада 2015 року, висновку судово-інженерної транспортної експертизи від 20 лютого 2016 року, висновку судово-токсикологічної експертизи від 10 грудня 2015 року, а також іншими доказами, зміст яких детально відображений у вироку.
При цьому, доводи захисника про те, що висновок судово-токсикологічної експертизи щодо наявності алкоголю в крові засудженого ОСОБА_5 є недопустимим доказом, оскільки в описі документів кримінального провадження відсутні такі речові докази як рідина бурого кольору в кількості 2-х флаконів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки кров, яка надається експертам, відповідно до ч. 3 ст. 245 КПК України є біологічним зразком. На відміну від речових доказів, суд не досліджує біологічні зразки і не оцінює доказове значення кожного з них, дослідженню лише підлягають результати експертиз та їх висновки.
Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Вирок суду є вмотивованим і відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України. Посилання в касаційній скарзі захисника на те, що у мотивувальній частині вироку відсутнє конкретне формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, спростовуються змістом вказаного судового рішення в якому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Так, розглядаючи провадження, суд зобов`язаний установити і зазначити у вироку всі порушення ПДР, які допустив обвинувачений, і при цьому чітко вказати, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених у ст. 286 КК України (тобто перебували у причинному зв`язку з ними), а які лише сприяли порушенню цих правил.
При ухваленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 суд вказав при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, порушення пунктів 2.3 (б), 12.3 ПДР України, інкриміновані останньому, як такі, що перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали. Також врахував ті порушення, які лише сприяли недотриманню засудженим вказаних норм правил безпеки дорожнього руху, а саме: пунктів 2.1 (а), 2.9 (а), 31.4.1 (в) ПДР України.
Колегія суддів вважає, що суд належним чином вмотивував свій висновок щодо доведеності винуватості та кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності, правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку.
Як убачається із змісту ухвали суду апеляційної інстанції, переглядаючи справу за апеляційною скаргою захисника, доводи якої за своїм змістом аналогічні доводам його касаційної скарги, в тому числі щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, недопустимості деяких доказів, а також відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, належно перевірені апеляційною інстанцією. Вказаний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям засудженого. Висновки суду апеляційної інстанції щодо цього належним чином мотивовані, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Її законність сумнівів у колегії суддів не викликає.
Що стосується доводів захисника про порушення права на захист засудженого ОСОБА_5 , то колегія суддів вважає їх непереконливими. Як убачається із копій судових рішень, під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій у засудженого ОСОБА_5 був захисник ОСОБА_4 , який надавав йому правову допомогу. Доводів, які б свідчили про безумовне порушення права на захист засудженого, касаційна скарга не містить. При цьому, колегія суддів виходить з того, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведено доказами, які були предметом безпосереднього дослідження суду, як того вимагає ст. 23 КПК України, та під час судового розгляду засуджений був забезпечений захисником.
З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній та вважає, що у відкритті касаційного провадження йому слід відмовити, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2019 року щодо останнього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_16