Провадження № 1-кп/331/276/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» листопада 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000028 від 05.01.2019 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азербайджан, громадянина Азербайджану, освіта професійно-технічна, сімейний стан не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, який офіційно не працевлаштований, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який має судимості:

- 24.11.2010 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки;

- 13.02.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі; звільнений 26.01.2018 року за відбуттям строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2019 року, приблизно о 14 годині 50 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, перебуваючи в салоні маршрутного таксі, яке здійснювало рух за маршрутом № 18 та прямувало від зупинки громадського транспорту «Університетська» в бік зупинки громадського транспорту «Редакція газети Запорізька Січ» в м. Запоріжжі, побачив раніше невідомого неповнолітнього ОСОБА_8 , який стояв у проході вищезазначеного транспортного засобу, після чого підійшов до нього з боку та почав розмову.
Далі, ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, тримаючи в руці ніж, який згідно висновку експерта є кишеньковим ножем предметом господарчо-побутового призначення, підніс його до лівого боку тулубу потерпілого ОСОБА_9 та, погрожуючи його застосуванням, наказав останньому віддати йому мобільний телефон, тим самим застосував погрозу насилля, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, потерпілий ОСОБА_9 підкорився незаконній вимозі ОСОБА_5 та віддав йому мобільний телефон Xiaomi IW Redmi Note 4 32Gb black в корпусі чорного кольору з ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , вартістю 4699 гривень.
Після чого, ОСОБА_5 , дочекавшись відкриття дверей маршрутного таксі, на зупинці громадського транспорту «Фортечна» по проспекту Соборному в м. Запоріжжі, вийшов з салону маршрутного таксі та зник з місця вчинення злочину.
Викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 4699 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив суду, що 05 січня 2019 року, в період часу з 14-00 години до 15-00 години, він разом із своїм сусідом зайшов до автобусу на зупинці громадського транспорту «вул. Анголенка». Знаходячись в салоні автобусу, він звернув увагу на раніше незнайомого хлопця, яким виявився потерпілий ОСОБА_9 , після чого він підійшов до останнього та поцікавився в нього, чи може він доїхати на вказаному автобусі до зупинки громадського транспорту «пр. Металургів». В ході спілкування з потерпілим, він побачив, що в кишені куртки останнього знаходиться мобільний телефон. В цей момент у нього виник умисел на заволодіння вказаним телефоном потерпілого. Скориставшись неуважністю потерпілого, в ході розмови з останнім, він непомітно для нього витягнув з кишені його куртки вищевказаний телефон. При цьому, будь-яких погроз потерпілому він не висловлював, ножем не погрожував. Ніж, який згодом у нього був вилучений співробітниками поліції, знаходився в його сумці, який він не діставав та не використовував при заволодінні майном потерпілого. Разом з тим пояснив, що вказаний ніж більше схожий на пластикову картку, всередині якої знаходиться невелике лезо, яка шляхом загинання кутів перетворюється у невеликий ніж, тому погрожувати ним потерпілому не було жодного сенсу.

Після того, як він заволодів телефоном потерпілого, на зупинці громадського транспорту «вул. Пушкіна», він разом із своїм знайомим, якому деталі вчиненого ним злочину не повідомляв, покинув приміщення маршрутного автобусу та направився на ринок «Анголенка», де продав незнайомому хлопцю, викрадений у потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон, отримавши за нього грошові кошти в сумі 1400 гривень. Вказані грошові кошти витратити не встиг, оскільки через деякий час був затриманий співробітниками поліції в районі вул. Жуковського в м. Запоріжжі.

Вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, оскільки мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_9 він заволодів непомітно для останнього, не застосовуючи при цьому погрозу застосування предмета, схожого на ніж.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї провини, його винуватість та причетність до вчинення вказаного злочину повністю підтверджується наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив суду, що 05 січня 2019 року, в післяобідній час доби, він зайшов до маршрутного автобусу № 18 на зупинці громадського транспорту «Театр Магара», повертаючись додому після занять з репетитором. Пасажирів в салоні автобусу було небагато. Через деякий час до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_5 та почав ставити різні питання, на які він охоче відповідав, ніякого страху від спілкування з обвинуваченим не відчував, оскільки розумів, що напередодні Різдвяних свят у людей може бути гарний настрій. Потім обвинувачений, перегородивши йому вихід із автобуса, приставив до його лівого боку розкладний ніж з невеликим лезом та, погрожуючи цим ножем, наказав віддати йому мобільний телефон, який знаходився у нього в кишені куртки. Він, сприйнявши погрозу ОСОБА_5 як реальну загрозу своєму життю, злякавшись та, відчувши страх, що останній зможе застосувати відносно нього вказаний ніж з метою заволодіння його мобільним телефоном та спричинити йому тілесні ушкодження, не став кликати на допомогу пасажирів та віддав йому свій мобільний телефон. Після цього ОСОБА_5 , заволодівши таким чином його мобільним телефоном, покинув салон автобусу на зупинці громадського транспорту «вул. Грязнова». Він, перебуваючи в шокову стані та, будучи розгубленим, оскільки жодного разу до вказаних подій він не піддавався нападу із застосуванням будь-яких предметів, доїхав до зупинки громадського транспорту «вул. Гагаріна», вийшов з автобусу та направився додому, де розповів батькам про те що сталося, які після цього викликали поліцію.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила суду, що неповнолітній ОСОБА_9 є її сином і на момент вчинення відносно нього вказаного злочину, йому було повних 16 років. Так, 05 січня 2019 року, у другій половині дня, її син повернувся додому після занять з репетитором. Перебуваючи у шоковому стані, він повідомив, що в салоні маршрутного автобуса, незнайомий чоловік, який спочатку задавав безглузді питання, а потім, приставивши ніж, заволодів його мобільним телефоном. Вони із чоловіком одразу ж зателефонували до поліції, працівники поліції прибули через 15 хвилин на адресу їх проживання. Вказаний мобільний телефон вона придбала сину на день народження в травні 2018 року в магазині «Цитрус» за 4699 гривень. В ході досудового розслідування вказаний мобільний телефон переданий їй на відповідальне зберігання, який перебуває в користуванні її сина, тому претензій матеріального характеру до обвинуваченого вона не має.

Допитаний в судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 надав суду пояснення, аналогічні поясненням потерпілої ОСОБА_4 . Разом з тим додав, що після прибуття працівників поліції, він разом із сином в супроводі працівників поліції на службовому автомобілі почали об`їжджати весь Олександрівський район в пошуках злочинця. Через деякий час, коли вказана дія не дала результатів, вони направились до Олександрівського відділення поліції, де його син розповів обставини вчинення відносно нього злочину та описав нападника. При перегляді картотеки у відділенні поліції, його син вказав на особу, яка заволоділа його мобільним телефоном. Наступного дня його син, в ході проведення слідчих дій, які відбувалися з його безпосередньою участю в приміщенні Олександрівського відділення поліції, впізнав ОСОБА_5 як особу, яка, перебуваючи в автобусі, погрожувала йому ножем та заволоділа мобільним телефоном. Разом з тим, його син впізнав ніж, яким йому погрожував ОСОБА_5 та речі, які були при обвинуваченому, а саме: шапку та сумку. Матеріальних або моральних претензій до обвинуваченого він не має.

Крім того, провина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо в судовому засіданні:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 05.01.2019 року, згідно якого ОСОБА_4 заявила, що 05.01.2019 року, близько 15-00 години невідома особа, знаходячись в громадському транспорті, між зупинками громадського транспорту «Університетська» та «Грязнова», під загрозою застосування насильства, відкрито та незаконно заволоділа майном неповнолітнього ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном Redmi Note 4 (т. 1, а.п. 79);

- протоколом пред`явлення речі для впізнання за фотознімками від 06.01.2019 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 , в присутності законного представника ОСОБА_7 , впізнав на фото № 1 річ у вигляді металевого предмета, зовні схожого на ніж, який знаходився в руці невідомої особи в момент погрози останнього щодо нього з метою заволодіння майном в автобусі 05.01.2019 року (т. 1, а.п. 80-81);

- протоколом пред`явлення речі для впізнання за фотознімками від 06.01.2019 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 , в присутності законного представника ОСОБА_7 , впізнав на фото № 3 річ у вигляді сумки чорного кольору, яка висіла через плече у невідомої особи, в той час, коли останній, погрожуючи ножем, заволодів його майном в автобусі 05.01.2019 року (т. 1, а.п. 82-84);

- протоколом пред`явлення речі для впізнання за фотознімками від 06.01.2019 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 , в присутності законного представника ОСОБА_7 , впізнав на фото № 2 річ у вигляді шапки-ушанки чорного кольору, яка знаходилась на голові невідомої особи, в той час, коли останній, погрожуючи ножем, заволодів його майном в автобусі 05.01.2019 року (т. 1, а.п. 85-86);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06.01.2019 року з фототаблицею та дослідженим відеозаписом вказаної слідчої дії, зі змісту якого слідує, що потерпілий ОСОБА_9 , в присутності законного представника ОСОБА_7 , впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 05.01.2019 року в салоні автобусу, із застосуванням ножа, відкрито заволоділа його мобільним телефоном (т. 1, а.п. 86-92);

- заявою ОСОБА_10 , згідно якої останній добровільно видав співробітникам поліції мобільний телефон Ксиомі Редмі Нот 4 в корпусі чорного кольору та дві сім-картки операторів мобільного зв`язку Київстар та Водафон (т. 1, а.п. 98);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.01.2019 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 05.01.2019 року продала йому мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 4 (т. 1, а.п. НОМЕР_3 );

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.01.2019 року з фототаблицею, під час проведення якого, в ході здійснення обшуку ОСОБА_5 в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України, у останнього було виявлено та вилучено наступне майно: грошові кошти на загальну суму 325 гривень; металевий предмет, зовні схожий на ніж; шапку чорного кольору; сумку чорного кольору з особистими речами (т. 1, а.п. 102-110);

- висновком експерта № 2-43 від 31.01.2019 року, яким встановлено, що наданий на дослідження предмет, схожий на ніж, який був вилучений в ході обшуку у ОСОБА_5 , представляє собою пластикову картку чорного кольору, в центральній частині якої розташовується клинок. При трансформації предмета шляхом повертання клинка на 180 градусів відносно продольної вісі та загинів двох протилежних кутів картки утворюється ніж, який складається з клинка та руків`я загальною довжиною 144 мм., який до холодної зброї не відноситься, а є кишеньковим ножем предметом господарчо-побутового призначення, виготовленого промисловим способом (т. 1, а.п. 117-120).

В ході судового розгляду, при дослідженні в судовому засіданні речових доказів, неповнолітній потерпілий ОСОБА_9 прямо вказав на шапку-ушанку чорного кольору, яка була одягнута на голові обвинуваченого, на сумку чорного кольору, яка висіла через плече у обвинуваченого та на ніж, який ОСОБА_5 приставав йому в лівий бік, після чого наказав віддати мобільний телефон. Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував, що вказані речі були при ньому в момент заволодіння майном потерпілого, не погоджуючись лише с тим фактом, що застосовував ніж з метою залякування останнього, наполягав на тому, що вказаний ніж знаходився в його сумці в складеному стані у формі пластикової картки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заперечував правильність кваліфікації його дій та наполягав на власній версії подій, зазначивши, що неповнолітній потерпілий обмовляє його, оскільки мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_9 він заволодів непомітно для останнього, не застосовуючи при цьому а ні насилля, а ні погрозу застосування ножа.

Перевіряючи версію обвинуваченого, суд вважає її такою, що не підтверджується жодними доказами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки). Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів, які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погроз, але потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я. Така погроза містить у собі вимогу майнового характеру щодо передачі майна.
У контексті конкретних фактичних обставин справи встановлено, що дії ОСОБА_5 , коли останній, знаходячись в приміщенні маршрутного автобуса, перегородивши вихід потерпілому, приставив до лівого боку останнього предмет, схожий на ніж, який той реально сприйняв як ніж і під погрозою застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я, заволодів мобільним телефоном потерпілого, містять ознаки нападу на особу з метою заволодіння чужим майном й утворюють склад злочину, передбачений статтею 187 КК України.
При цьому доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в обґрунтування своєї позиції суд розцінює як реалізацію наданого йому права на захист та намагання понести більш м`яке покарання, оскільки доказів на підтвердження його версії подій судом не встановлено, у зв`язку із чим відноситься до них критично та не бере до уваги при ухваленні вироку. Такий висновок суду ґрунтується на аналізі досліджених доказів, які як у своїй сукупності, так і кожний окремо підтверджують правильність висновків суду щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, викладених у вироку.

При цьому у суду не має підстав ставити під сумнів свідчення потерпілого ОСОБА_9 стосовно вчиненого відносно нього розбійного нападу, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з обставинами, встановленими під час дослідження доказів у їх сукупності. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б спростовували його показання і давали підстави вважати, що він обмовляє обвинуваченого. Таких доказів не було надано стороною захисту і в подальшому при розгляді кримінального провадження.

Так, суд, забезпечуючи реалізацію принципу рівності та змагальності сторін в поданні суду своїх доказів, задовольнив клопотання захисника про доручення органу досудового розслідування встановити анкетні дані та відомості про адресу проживання сусіда обвинуваченого ОСОБА_11 , який за версією сторони захисту міг підтвердити, що обвинувачений при заволодінні майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 не використовував ніякого предмета, схожого на ніж та не погрожував його застосуванням та допитати вказану особу в судовому засіданні в якості свідка. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд неодноразово вживав передбачених законом заходів для забезпечення явки в судове засідання в якості свідка ОСОБА_11 як шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом, так і шляхом неодноразового прийняття рішень про здійснення примусового приводу вказаної особи в судові засідання. Як встановлено з інформації, направленої начальником Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, застосованим судом примусовим приводом свідок ОСОБА_11 в судові засідання, призначені на 30.08.2019 року, 17.10.2019 року, 07.11.2019 року не доставлений у зв`язку з відсутністю останнього за місцем свого проживання і неможливістю встановлення місця його знаходження (т. 1, а.п. 174-176, 185-186, 189-190, 201-202, 204-206, т. 2, а.п. 3-9, 14-15, 29-37).

Крім того, сторона захисту, окрім як звертатися до суду з клопотаннями про застосування заходів примусового приводу відносно свідка ОСОБА_11 , жодним чином не доклала зусиль для забезпечення його явки в судові засідання, з метою надання останнім пояснень.

Таким чином, оцінюючи та аналізуючи докази, дослідженні в судовому засіданні на предмет їх належності, допустимості, достовірності та сукупність усіх зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що провина ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких кримінальних правопорушень, а також правопорушень проти власності, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, вчинив тяжкий злочин, місця реєстрації не має, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має законного та стабільного джерела доходу, не одружений, дітей на утриманні не має, на хронічні захворювання не страждає, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, як стійко орієнтовану на антисуспільний спосіб життя та схильність до скоєння злочинів, відношення самого обвинуваченого до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги думку потерпілих, які просить суд призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і за цих підстав вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікується його діяння у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.
Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме: з 05 січня 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі ( т. 1, а.п. 102-110).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2019 року на грошові кошти загальною сумою 325 гривень; металевий предмет, зовні схожий га ніж; шапку чорного кольору; сумку чорного кольору з особистими речами, які були вилучені 05.01.2019 року під час проведення особистого обшуку ОСОБА_5 (т. 1, а.п. 115).

Речові докази:
- грошові кошти загальною сумою 325 гривень, які передані на зберігання до УФЗБО ГУНП в Запорізькій області повернути ОСОБА_5 за належністю (т. 1, а.п. 93-95);

- шапку чорного кольору, сумку чорного кольору з особистими речами, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути ОСОБА_5 за належністю (т. 1. а.п. 93-94, 96);

- металевий предмет, зовні схожий на ніж, який переданий на зберігання до камери схову речових доказів Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області підлягає знищенню (т. 1, а.п. 93-94, 96);
- мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 4 32 GB в корпусі чорного кольору з ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕФ2 НОМЕР_2 , сім-картка «Водафон» з мобільним номером НОМЕР_4 , сім-картка «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_5 , які передані на відповідальне зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_4 залишити у законного власника за належністю (т. 1, а.п. 93-94, 97).

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1