Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/1479/19
Провадження № 1-кп/689/134/19
УХВАЛА

20 листопада 2019 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ярмолинецького райсуду матеріали справи у кримінальному провадженні №0000130 від 30.05.2019 р.

за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гомель, Республіка Білорусь, громадянина України, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , освіта середня, не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого:

16.12.1999 р. Ярмолинецьким районним судом за ч. 1 ст. 140 КК України (в ред. 1960 р.) до 1 року виправних робіт;

30.08.2000 р. Ярмолинецьким районним судом за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України (в ред. 1960 р.) до 1 року і 1 місяця позбавлення волі;

04.07.2002 р. Ярмолинецьким районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі;

14.12.2006 р. Ярмолинецьким районним судом за ч. 1 ст. 308 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі;

11.06.2007 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років і 8 місяців позбавлення волі;

08.01.2013 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року і 2 місяців обмеження волі;

19.06.2013 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 850 грн. штрафу;

02.07.2015 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі;

13.12.2018 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 850 грн. штрафу;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

29.07.2019 р. до суду надійшли матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000130 від 30.05.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Обвинувальний акт надійшов разом із угодою про примирення від 26.07.2019 р. між потерпілою і підозрюваним.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив відмовити у затвердженні угоди, оскільки така не відповідає вимогам закону. Інші учасники провадження просили затвердити угоду про примирення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

Угода про примирення між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була укладена 26.07.2019 р. Відповідно до її умов ОСОБА_5 беззастережно визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся, зобов`язався повністю відшкодувати завданий матеріальний збиток в сумі 528 грн. та вибачитись перед потерпілою. Сторони погодили призначення ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому, сторони угоди під розписку ознайомлені з наслідками укладення та затвердження угоди, передбаченими у ст. 473 КПК України.

Згідно із ч. 7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Згідно із п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 р. «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

- положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК;

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Суд прийшов до висновку, що угода в частині погоджених сторонами виду та розміру покарання не відповідає вимогам закону, а саме, щодо застосування ст. 69 КК України.

Підстави для висновку про щирість каяття обвинуваченого з матеріалів справи не вбачаються. Так, обвинувачений неодноразово судимий, у т.ч. за ч. 2 ст. 185 КК України. У відповідності до обвинувального акту, у даному випадку обвинувачений не зміг довести злочин до кінця, з незалежних від його волі причин, оскільки він був виявлений та затриманий власником на місці події.

Відшкодування завданої шкоди (повернення вкраденого майна) на дату укладення угоди не носило добровільного характеру, оскільки обвинувачений був затриманий на місці події з поличним. Подальші можливі заходи, які за твердженням сторони захисту вчинялись обвинуваченим щодо потерпілої, здійснювались після укладення угоди та об`єктивно не могли враховуватись при її укладенні.

Дослідженням відомостей щодо особи обвинуваченого, неодноразово судимого за аналогічні злочини, не встановлено підстав для врахування його особи як пом`якшуючої обставини. Не впливають на це також існуючі соціальні зв`язки та наявність батьків-пенсіонерів при тому, що ОСОБА_5 є особою працездатного віку, але не працює, в сфері суспільного виробництва не задіяний, матеріальної допомоги батькам не надає.

Враховуючи наведене, суд вважає, що застосування ст. 69 КК України у даному випадку не відповідає змісту зазначеної норми.

Згідно із п. 18 вказаної постанови, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, може, зокрема, відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 474, 372 КПК України,-

ухвалив:

Відмовити в затвердженні угоди про примирення між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка була укладена 26.07.2019 р..

Призначити справу для проведення судового провадження в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1