Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3089/16-к
Провадження № 1-кп/553/4/2019
В И Р О К
Іменем України

13.06.2019м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка, Машівського району, Полтавської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18.12.2013 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн.;

- 07.04.2014 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт у розмірі 200 год.;

- 23.12.2014 року Машівським районним судом Полтавської області засуджений за ч. 2 ст. 389, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення волі і штрафу в сумі 850 грн.,
19.02.2015 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області вирок Машівського районного суду Полтавської області від 23.12.2014 року відносно ОСОБА_5 змінено, за ч.2 ст. 389,ч.3 ст.185 ст. 69, ч.1ст. 70 , ч.1 ст.71 КК України остаточно засуджений до покарання у виді 3 місяців арешту та штрафу у розмірі 850 гривень, які виконувати самостійно,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в:

11 листопада 2015 року близько 03 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 знаходячись в будинку потерпілої ОСОБА_6 , з дозволу останньої, за адресою АДРЕСА_2 скориставшись тим, що його ніхто не бачить, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрав зі спальної кімнати мобільний телефон марки «Нокіа -7500», вартість якого згідно висновку вартості №110/15 від 18.11.2015 р. становить 684,00 грн., мобільний телефон марки «Нокіа-1280», вартість якого згідно висновку вартості №110/15 від 18.11.2015 р. становить 245,00 грн., джинси чоловічі вартість яких згідно висновку вартості №110/15 від 18.11.2015 становить 180,00 грн., кросівки марки «Nike» вартість яких згідно висновку вартості №110/15 від 18.11.2015 р. становить 300,00 грн., спортивну кофту марки «adidas» вартість якої згідно висновку вартості №110/15 від 18.11.2015 р. становить 60,00 грн., зимову чоловічу куртку вартість якої згідно висновку вартості №110/15 від 18.11.2015 р. становить 260,00 грн., та грошові кошти в сумі 250 гривень.

Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1 979 гривень.

Крім того, 27 травня 2016 року, близько 02 год. 00 год., обвинувачений ОСОБА_4 , проходячи повз будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , зайшов на подвір`я вказаного будинку, де помітив велосипед марки «Formula» чорного кольору.

Після чого обвинувачений ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, повторно, скориставшись тим, що його дії ніхто не помічає, відкрив незамкнену хвіртку та шляхом вільного доступу, зайшов на територію домогосподарства потерпілої ОСОБА_7 , шо знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , звідки скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку) велосипеду марки «Formula», вартість 1650 грн. (згідно експертного висновку ГТП «Центр незалежної оцінки та експертизи» від 07.06.2016 року), який належить потерпілій ОСОБА_7 , після чого з місця скоєння злочину зник та розпорядився вказаним майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 1650 грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у таємному заволодінні чужим майном (крадіжка), вчиненому повторно, вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.

Оскількиобставинисправинікимізучасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та іншіучасники судового розгляду правильно розуміютьзмістцихобставин, сумнівів у добровільностіїхпозиціїнемає та їмроз`яснено про позбавлення права оспорюватиціфактичніобставинисправи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК Українивизнав за недоцільнедослідженнядоказівстосовноцихобставинсправи, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України вважає повністю доведеною.

Надані стороною обвинувачення докази в сукупності з показаннями обвинуваченого, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачених ст. 185 ч.2 КК України.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним злочинів передбачених ст. 185 ч.2 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин.

Відповідно до ч.1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочинів передбачених ст. 185 ч.2 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.2 КК України.

Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочинів і щиро розкаявся у цьому, його характеристику, проте, обвинувачений раніше неодноразово судимий, вчинив корисливі злочини, не займається суспільно-корисною працею, суд вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді арешту, передбаченого в межах санкцій ст. 185 ч.2 КК України та без застосування положень ст. ст. 75,76 КК України, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

По справі цивільні позови не заявлялись.

Відповідно до ст. 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 24.05.2019 року тобто з моменту обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою по даній справі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі викрадені предметі, які знаходяться на відповідальному зберіганні повернути потерпілим як їх власність:

1) мобільний телефон «Nokia-7500», мобільний телефон «Nokia-1280», джинси чоловічі, кросівки «Nike», спортивну кофту «Adidas», куртку зимову чоловічу, паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_6 ОСОБА_6 ;

2) велосипед «Formula» ОСОБА_7 ;

3) паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_8 ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1