Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1575/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 ,

представника ПрАТ «СК «ТАС» ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000775 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_11 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Паволочка Дзержинського району Житомирської області, з вищою освітою, неодруженого, який осіб на утриманні не має, не працює, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме у сумі 5100 гривень (п`ять тисяч сто) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_9 та Приватного акціонерного товариства Страхова група «ТАС» задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок та моральну шкоду в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення: судової експертизи технічного стану №3/1186 від 03.01.2018 у розмірі 790,96 гривень; судової експертизи технічного стану №3/1187 від 19.01.2018 у розмірі 1144,00 гривень; судової транспортно-трасологічної експертизи №3/1185 від 13.02.2018 у розмірі 1144,00 гривень; судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди №3/282 від 03.04.2018 у розмірі 1144,00 гривень.
Вирішено питання щодо речових доказів, -
в с т а н о в и в:
За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, 10 листопада 2017 року близько 19:30 години ОСОБА_9 керував технічно справним автомобілем марки ВАЗ-21213, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Рухаючись вказаним транспортним засобом по вул. Потєхіна в м. Коростишіві Житомирської області зі сторони вул. Гелевея в напрямку вул. Броневицького в порушення вимог п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав маневр повороту ліворуч в напрямку автомобільної стоянки поблизу будинку №99а вул. Гелевея, виїхавши на смугу руху мопеда марки Yamaxa, без р/н, у результаті чого здійснив зіткнення із мопедом марки Yamaxa, без р/н, під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку по вул. Потєхіна зі сторони вул. Броневицького в напрямку вул. Гелевея.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда марки Yamaxa, без р/н, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, в проекції лівого колінного суглобу, переломо-вивиху в лівому кульшовому суглобі з вивихом головки стегнової кістки, перелому кісток тазу, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Так, необережні дії, які виразилися в порушенні водієм ОСОБА_9 вимог пункті 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки й виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, встановлених судом, кваліфікації його дій, доведеності вини та призначеного судом покарання, просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким стягнути із нього на користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» задовольнити в повному обсязі. В решті вирок залишити без зміни. Вважає вирок суду в цій частині таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, не навів у вироку переконливих мотивів прийнятого рішення, безпідставно відмовив в задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди із ПрАТ «СК «ТАС». Вважає, що судом не було враховано тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те що на його утриманні перебуває особа похилого віку, його мама, яка є інвалідом третьої групи, а також те, що обов`язок відшкодування завданої шкоди згідно чинного законодавства покладається і на страховика, в межах лімітів страхової відповідальності.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами протягом трьох років. Його цивільний позов задовольнити в повному обсязі. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції безпідставно врахував обставиною, яка пом`якшує його покарання щире каяття, оскільки обвинувачений розкаявся лише формально, не вчинив жодної дії направленої на усунення негативних наслідків ДТП та відшкодування завданої шкоди, і вибачився лише під час свого формального каяття в судових дебатах. Вказує, що судв повній мірі не розглянув його цивільний позов та не оцінив глибину його фізичних та моральних страждань, а тому необгрунтовано визначив розмір завданої йому обвинуваченим моральної шкоди та безпідставно відмовив у стягненні страхового відшкодування із страхової компанії.
Прокурор Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_14 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 , в якій вказав на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій вказав про безпідставність доводів апеляційної скарги, та просив залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 в підтримання своєї апеляційної скарги та в заперечення апеляційної скарги потерпілого, пояснення потерпілого ОСОБА_11 та його представника адвоката ОСОБА_12 в підтримання своєї апеляційної скарги та в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується матеріалами кримінального провадження, які були перевірені судом першої інстанції та яким була надана належна оцінка.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано характер і ступень тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, конкретні обставини справи, розмір завданої майнової шкоди, дані про особу обвинуваченого.
Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав повністю, раніше не судимий, неодружений, осіб на утриманні не має, за місцем проживання характеризується позитивно, останньому встановлено третю групу інвалідності, щиро розкаявся у вчиненому.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , суд визнав щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції не встановлено.
Також, суд частково врахував думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні обвинуваченого.
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого, пом`якшуючу обставину та відсутність обтяжуючих обставин, суд першої інстанції вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та обрав йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами.
З врахуванням наведеного, колегія судді погоджується з призначеним судом першої інстанції основним покаранням обвинуваченому ОСОБА_9 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, з урахуванням пом`якшуючої обставини.
Доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що суд безпідставно визнав шире каяття обставиною, що пом`якшує покарання, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою вину, критично ставиться до вчиненого, приніс публічні вибачення потерпілому, частково відшкодував шкоду в розмірі 2000 грн. та зазначив, що в подальшому буде відшкодовувати спричинену шкоду з урахуванням своїх фінансових можливостей.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений працює і його робота пов`язана безпосередньо з керуванням транспортними засобами, суд першої інстанції вважав можливим не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Проте, апеляційний суд не може погодитись з наведеним, оскільки судом не в повній мірі враховані конкретні обставини кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ч.2 ст.55 КК України з урахуванням характеру злочину, вчиненого у зв`язку із керуванням транспортним засобом, особи обвинуваченого та наслідків вчиненого, суд може визнати за неможливе збереження за ним права керування транспортними засобами.

Отже, апеляційний суд враховує, що порушення Правил дорожнього руху України, допущені обвинуваченим ОСОБА_9 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а також відсутність даних про те, що ОСОБА_9 працює і його робота пов`язана безпосередньо з керуванням транспортними засобами, те, що доказів на підтвердження вказаної інформації не надано обвинуваченим і під час апеляційного розгляду, та вважає за неможливе збереження за ним права керування транспортними засобами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що не призначення обвинуваченому ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, тобто, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілого та вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з наведених мотивів з ухваленням нового вироку у вказаній частині.

Щодо вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_11 в порядку ст. 128 КПК України було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 та ПрАТ «СК «ТАС», в якому він з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути : з обвинуваченого ОСОБА_9 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» на його користь завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитки в сумі 8184,53 грн. у дольовому порядку, а саме: з ОСОБА_9 510,00 грн., з ПАТ «СК «ТАС» 7674,53 грн.; стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 - 149 903,77 грн. та із ПрАТ «Страхова група «ТАС» - 96,23 грн.; стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на його користь страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в розмірі 44 400,00 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що після ДТП він був госпіталізований, проходив стаціонарне лікування в Коростишівській ЦРЛ, як одразу після ДТП, так і ще два рази з різною періодичністю з 10.11.2017р. по 01.12.2017р., з 01.12.2017р. по 15.01.2018р., з 15.03.2018р. по 27.03.2018р., загальна вартість придбаних ним ліків становить 1 924,53 грн., що підтверджується чеками. Також йому завдана матеріальна шкода, пов`язана із пошкодження мопеда Yamaxa, яку він орієнтовно оцінює у сумі 6 260,00 грн., виходячи із вартості необхідних для ремонту запасних частин (т.1 а.п.27-29, 61-62) .

Вирішуючи вказаний цивільний позов, суд першої інстанції зазначив, що потерпілим ОСОБА_11 не доведено факт його звернення до страховика із заявою про здійснення страхової (регламентної) виплати у строк, передбачений пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відтак, у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, слід відмовити.
Проте, колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції та вважає його передчасним.
Так, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5973027, укладеного між ОСОБА_9 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» 14.03.2017 року цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_9 застрахована у ПрАТ Страхова група «ТАС» (т.1 а.п. 236) та вказана страхова компанія була залучена судом в якості цивільного відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Частиною 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, вирішуючи цивільний позов та стягуючи з обвинуваченого ОСОБА_9 матеріальну та моральну шкоду, суд не врахував вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не звернув увагу, що розмір стягнутої завданої матеріальної шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Також, відповідно до правового висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року (справа №465/4621/16-к), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страхової компанії про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_11 до ПрАТ «Страхова група «ТАС».
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Проте, відповідно до кримінального процесуального закону, апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати обставини, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції. Крім того, при апеляційному розгляді клопотання про дослідження доказів щодо розміру цивільного позову сторона захисту не заявляла.
Враховуючи що в даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості прийняти рішення щодо зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову, у вказаній частині вирок суду підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження для розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого, суду першої інстанції слід врахувати наведене та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 415, 420 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 .

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 5100 гривень (п`ять тисяч сто) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Призначити в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в частині призначеного покарання до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців, в частині призначення нового розгляду - оскарженню не підлягає.

Судді: