ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № - 1кп/201/171/2019
УХВАЛА

01 листопада 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0003829 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

законний представник

потерпілого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

05.09.2016 близько 17-00 годин ОСОБА_3 , перебуваючи на території дитячого садку № 210 по пр. Гагаріна, 173а у м. Дніпро, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розуміючи протиправний характер своїх дій, які направлені відносно малолітньої дитини, підійшов до малолітнього ОСОБА_7 , який в цей момент перебував на дитячому майданчику разом з іншими малолітніми дітьми, взяв його своєю правою рукою за праве вухо, підняв його з лавки, утримуючи вухо та кинув малолітнього ОСОБА_7 на землю таким чином, що останній впав на спину і отримав тілесні ушкодження у виді забою та підшкірного крововиливу в проекції хребтової лінії в грудино поперековому відділі, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Після чого ОСОБА_3 , підійшов до малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , який в цей момент лежав спиною на землі, та наніс йому один удар в область тулуба, чим спричинив малолітньому ОСОБА_7 фізичний біль не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 125 КК України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачений в судовому засіданні не визнав себе винним та пояснив, що в той день він від дружини дізнався, що у дитсадку хлопчик ім`я ОСОБА_8 , який до цього кусав їх доньку, пхнув доньку внаслідок чого остання впала, вдарившись об бордюр і зламала ногу. Взявши доньку та сина обвинувачений попрямував до дитсадку. Прибувши він побачив хлопчика ОСОБА_8 , який сидів на лавці один. Враховуючи, що хлопчик не вперше ображав його доньку, обвинувачений взяв ОСОБА_8 за вухо лівою рукою і пхнув його від чого той впав на живіт. Обвинувачений підійшов до нього і почав кричати, аби той запам`ятав що так робити не годиться, не виказуючи при цьому погроз. Після цього, обвинувачений зачепив хлопчика ногою, бо був на емоціях, але це не був удар, який б він міг нанести. Обвинувачений стверджує, що від його дій, тілесні ушкодження виявлені у дитини не могли бути спричинені.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, його винність у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і досліджених в судовому засіданні доказах.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що 05.09.2016, близько в 16-45 вона прийшла в дитсадок за своїм сином ОСОБА_8 , де побачила його у виховательки на руках, яка розповіла, що ОСОБА_3 побив її дитину, начебто за те, що син зламав ногу доньці ОСОБА_3 та показала синець на спині дитини розміром з долоню.

Свідок ОСОБА_10 , в судовому засіданні пояснила, щов той день вона йшла за своєю дитиною в дитсадок, коли почула крики вихователя. Підійшовши ближче, вона побачила як обвинувачений на подвір`ї дитсадка пхнув ногою дитину, яка вже лежала боком на землі від чого дитина відлетіла на 2 метри. Вихователь одразу підбігла та схопила дитину, яка впісялась від страху. Обвинувачений в цей час почав кричати в спину «розмовляй зі мною мразина коли я говорю дивись мені в обличчя». При цьому обвинувачений кричав, що начебто хлопець зламав його дитині ногу. ОСОБА_10 почала кричати і повідомила, що буде телефонувати чоловіку, після чого обвинувачений розвернувся і швидко вийшов з території дитсадка. Підійшовши ближче до хлопчика, свідок побачила червоне вухо, почервоніння на руці та відбиток на його спині від взуття обвинуваченого

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що на той час вона працювала помічником вихователя в дошкільному закладі № 210. Після обіду діти вийшли на вулицю і ОСОБА_8 сидів на лавочці, коли до нього підбіг обвинувачений, який схопив дитину за вухо, штовхнув його та вдарив ногою в живіт. Одразу після цього, вихователь схопила хлопчика, який впісявся. Після чого обвинувачений схопив дитину за голову розвернув її до себе та почав кричати «дивись на мене, розмовляй як чоловік». Що стосується дитини обвинуваченого, то вона зранку дійсно скаржилась на біль в нозі і з цього приводу вихователь говорила з мамою дівчинки, однак свідкові не відомо, що причиною пошкодження ноги дитини був ОСОБА_8 , який спокійно себе поводив.

Свідок ОСОБА_12 , в судовому засіданні пояснила, що вона працює вихователем в дитсадку. 05.09.2016 приблизно о 16.30-17-00 годині до дитсадку прийшов обвинувачений зі своїми дітьми. У доньки на нозі був гіпс. Обвинувачений підійшов до ОСОБА_8 , схопив його за вухо та відкинув на траву, після чого вдарив дитину ногою. ОСОБА_12 одразу підхопила дитину яка впісялася, а обвинувачений хотів повернути голову дитини і при цьому кричав - «подивись на мене та запам`ятай мене». Після цього інциденту у хлопчика було червоне вухо та подряпини від падіння. Щодо пошкодження ноги доньки обвинуваченого, то вихователь знає, що зранку під час гри ОСОБА_8 зіткнувся з дівчинкою від чого та впала, однак продовжила гру і лише через 20 хвилин поскаржилась на біль в нозі. На що вихователь викликала маму, яка забрала дитину.

Протокол слідчого експерименту від 17.10.2016, (т.1 а.с. 79-87) за участі свідка ОСОБА_13 в ході якого остання повідомила про те, що ОСОБА_3 стояв обличчям по відношенню до потерпілого, який сидів на лавці обличчям до обвинуваченого. Далі обвинувачений взяв потерпілого правою рукою за праве вухо та почав піднімати його з лавки тримаючи лише за вухо. Після чого ОСОБА_3 протягнув потерпілого за вухо декілька метрів на себе та кинув його від себе таким чином, що дитина впала на нерівну поверхню. Далі обвинувачений підійшов до малолітнього потерпілого в той момент коли він лежав на спині від кидка і вдарив його своєю правою ногою в область правого стегна.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що у вересні 2016 року близько 17-00 вона разом з ОСОБА_12 сиділи на площадці в дитсадку № 210, за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 73а, коли побачили як зайшов обвинувачений з дитиною на плечах в якої був гіпс на нозі. Ярослав в цей час сидів біля неї на лавці. Обвинувачений посадив дівчину на лавку, спитав у ОСОБА_12 де хлопчик ОСОБА_8 , після чого підійшов до хлопчика, взяв його за вухо та кинув його на траву від чого хлопчик впав на живіт. Обвинувачений підійшов до дитини, та вдарив його ногою, нахилився і мабуть хотів його підняти, взявши за руку, однак одразу підійшла ОСОБА_12 , яка взяла хлопчика на руки. Проте обвинувачений все одно підійшов до хлопчика та намагався повернути голову дитини зі словами «дивись на мене та запам`ятай мене».

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона прийшла в той день в дитсадок за своєю дитиною та коли виходила з території, то зустріла обвинуваченого, який йшов агресивно налаштований разом зі своєю донькою. Коли свідок зі своєю дитиною вже вийшли з дитсадку, то почули плач дитини і свідок побачила як обвинувачений вдарив дитину ногою, коли та лежала на землі. Вихователька взяла на руки і почала прикривати її, а обвинувачений крутився навкруги вихователя щоб дістати до дитини, погрожуючи в її бік. Піднявся ґвалт і обвинувачений припинив свої дії.

З висновку експерта № 3431 від 07.09.2016 (т. 1 а.с. 9-10) вбачається, що у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою та підшкіряного крововиливу, які спричинено від дії тупих твердих предметів (предмету), або при ударі о такий (такі) можливо в термін на який вказує обстежений, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
З висновку експерта № 3755е від 03.10.2016 (т.1 а.с. 63-64) вбачається, що у потерпілого встановлено тілесні ушкодження у вигляді забою та підшкіряного крововиливу в проекції хребтової лінії в грудинно-поперековому відділі, які могли утворитися від дії тупого твердого предмету незадовго до звернення до медичного закладу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні підтримала висновки викладені в експертизі та пояснила, що власноруч малолітній не зміг би спричинити собі такі тілесні ушкодження, однак вони могли виникнути і від удару пальцем чи будь-яким предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, але очевидно не чоловічою ногою.

Аналізуючи вказані докази кожен окремо, суд не знаходить підстав для визнання їх неналежними чи недопустимими і в своїй сукупності ці докази дозволяються прийти до висновку, що ОСОБА_3 дійсно застосовував фізичну силу відносно малолітнього, а враховуючи те, що даних про отримання малолітнім виявлених у нього тілесних ушкоджень деінде не встановлено, то поза розумним сумнівом можна прийти до висновку, що вони утворились внаслідок саме протиправних дій ОСОБА_3 , а тому його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

При цьому суд звертає увагу, що встановлення точного механізму нанесення тілесних ушкоджень та предмету (поверхні, кінцівки) яким вони були спричинені не є настільки необхідним для встановлення факту протиправних дій обвинуваченого та наслідків, які ці дії спричинили, так як стандарт доведення поза розумним сумнівом не вимагає деталізації події. При іншому підході цей стандарт просто не діяв би і дозволяв залишатись непокараними тих осіб відносно яких не було б доведено якою саме рукою вони вчиняли злочин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , разом з захисником заявили клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України та закриття щодо нього кримінального провадження, так як з дня вчинення подій, вказаних у обвинувальному акті минув строк понад три роки, перебіг строку давності не переривався, від слідства та суду не переховувався і до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину середньої тяжкості, тяжкого, або особливо тяжкого злочину не притягувався.
Прокурор не заперечувала щодо задоволення клопотання.
Законний представник малолітнього потерпілого заперечувала проти клопотання, оскільки обвинувачений повинен понести відповідальність за скоєні дії.

Вислухавши клопотання, думку учасників процесу, дослідивши підстави щодо звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, суд встановив, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як зазначено вище ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, який мав місце 05.09.2016, тобто більше трьох років тому.
Згідно ст. 12 КК України цей злочин відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості за який передбачено покарання менш суворе ніж обмеження волі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості за яке передбачено менш суворе покарання ніж обмеження волі пройшло більше двох років. Таке звільнення є імперативним і суд не має права прийняти інше рішення, якщо про таке звільнення заявляє обвинувачений, а тому в даному випадку клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Також суд вважає, що на підставі ч. 3 ст. 129 ЦПК України у зв`язку з закриттям кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49 КК України,ст. 284 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи діб з дня проголошення ухвали суду.

Повний текст ухвали буде оголошено 05.11.2019 о 10:00 годин.

Суддя: ОСОБА_1