Провадження №1-кп/748/6/19
Єдиний унікальний № 736/1392/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2019 року м. Чернігів
Чернігівський районний суд Чернігівської області
в складі:
головуючої- судді ОСОБА_1 ,

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.03.2014 за № 0000121 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Домашлин, Корюківського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, не працюючого, із базової загальною середньою освітою, розлученого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.2 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,-

В С Т А Н О В И В :

24 березня 2014 року близько 21 години ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, з корисливим мотивом та з метою особистого збагачення, умисно, відкрито, незаконно, протиправно, поза волею власника, заволодів транспортним засобом із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я потерпілого.

Дані злочинні дії ОСОБА_7 вчинив за наступних обставин: з метою незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 , вимагав у останнього ключі від вказаного автомобіля.

Отримавши відмову на своє вимагання, ОСОБА_7 один раз вдарив ОСОБА_11 рукою по шиї ззаду, від чого потерпілий впав на підлогу в коридорі будинку за вищевказаною адресою. Після чого ОСОБА_7 схопив сковорідку, котра стояла на плиті в коридорі, та наніс нею не менше двох ударів в область голови потерпілому, потім схопив останнього за одяг та затягнув до будинку у другу кімнату і поклав на диван та продовжив знову вимагати ключі від автомобіля. ОСОБА_7 , отримавши повторно відмову у наданні йому ключів, вже лежачому ОСОБА_11 , наніс близько десяти ударів по тулубу. Після отриманих тілесних ушкоджень, не витримавши їх, потерпілий ОСОБА_11 погодився виконати незаконну вимогу ОСОБА_7 . Потерпілий, підійшовши до телевізора, котрий знаходився в другій кімнаті будинку, взяв ключі від зазначеного автомобіля за телевізором та кинув їх на стіл ОСОБА_7 .

Від нанесених ударів у ОСОБА_11 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини справа, що супроводжується переломами 3-4 ребра і відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на термін більше 3 тижнів. Синця та забійної рани правої тім`яної ділянки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синців в ділянці крила крубової кістки справа, крижової ділянки справа, в ділянці правої вушної раковини, в ділянці лівої вушної раковини, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, котрі є небезпечними для здоров`я в момент їх заподіяння.

Отримавши ключі від автомобіля, ОСОБА_7 , всупереч волі потерпілого, користуючись тим, що потерпілий не може перешкоджати діям останнього, шляхом запуску двигуна автомобіля ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 встановив контроль над даним транспортним засобом. Шляхом пересування на вказаному транспортному засобі з місця вчинення злочину зник, розпорядившись вищевказаним автомобілем на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_12 в розмірі 16065 гривень 36 копійок, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 19 від 10.04.2014.

Продовжуючи свої протиправні дії, після застосованого фізичного насильства до потерпілого, 24 березня 2014 року близько 21 години 20 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, умисно, незаконно вимагав важливі особисті документи, що засвідчують важливі факти і події в житті, втрата яких істотно утруднює реалізацію прав, свобод і законних інтересів та потребує значних зусиль для їх поновлення та відкрито викрав наступні важливі особисті документи, а саме: посвідчення водія серія НОМЕР_2 , виданого МРЕО м. Мена 22.08.1991 на ім`я ОСОБА_11 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого МРЕВ ДАІ м. Мена 29.01.2002 на автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_4 , власник ОСОБА_13 .

ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння важливими особистими документами з корисливих мотивів вимагав їх у ОСОБА_11 . Останній, боячись за своє життя та здоров`я, підійшов до серванту, котрий знаходився в другій кімнаті будинку, відкрив одну із тумбочок та дістав чорного кольору гаманець, в якому знаходились: посвідчення водія серія НОМЕР_2 , виданого МРЕО м. Мена 22.08.1991 на ім`я ОСОБА_11 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого МРЕВ ДАІ м. Мена 29.01.2002 на автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_4 , власник ОСОБА_13 .

ОСОБА_7 забрав з рук ОСОБА_11 вищевказаний гаманець з зазначеними документами та розпорядився ними на власний розсуд.

Крім того, 24 березня 2014 року близько 21:40 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, скориставшись неуважністю господаря ОСОБА_11 , шляхом вільного доступу, умисно, таємно, з корисливим мотивом та з метою особистого збагачення, зі столу, котрий розташований в другій кімнаті будинку, скоїв крадіжку б/в мобільного телефону марки SAMSUNG SGH-C130, вартістю 85 гривень та б/в мобільного телефону марки SAMSUNG SGH-B200 вартістю 110 гривень, які належали ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 142 від 11.04.2014 на загальну суму 195 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що потерпілий був троюрідним братом його мами. З потерпілим він перебував у дружніх відносинах. Кожного місяця він приїжджав до потерпілого з пляшкою коньяку, яку вони разом розпивали. Так було і того дня. Він прийшов до потерпілого додому о 19-00 годині з пляшкою коньяку. Потерпілий спочатку показав йому автомобіль, це був жигуль сьомої моделі, а потім вони пішли в будинок вживати спиртне. Випивши пляшку коньяку він вийшов на вулицю так як почував себе не дуже добре. Потерпілий залишився в будинку. Зайшовши до будинку, потерпілий, з невідомої йому причини, без будь-яких пояснень накинувся на нього з ножем, тому він його відштовхнув і той впав. Після цього у потерпілого одразу почалася конвульсія. Тоді він потерпілого відніс на диван. Вважає, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження коли падав, після його поштовху. Потім потерпілий попросив його з"їздити на його автомобілі за пляшкою горілки і дав йому ключі. Спочатку він відмовлявся, а потім погодився. Тому, вважає, що з дозволу потерпілого він взяв автомобіль останього і поїхав до магазину, де випив пляшку пива та ще більше захмелів. Потім він вирішив поїхати додому, а автомобіль повернути потерпілому вранці. Перебуваючи на заправці, яка знаходиться за м. Мена, він у бардачку, де шукав зажигалку, виявив гаманець, в якому побачив документи, але саме які там були документи, він не дивився і з гаманця не витягував. Гаманець положив на сидіння. Мобільні телефони, він з будинку потерпілого не забирав, вони теж знаходилися в машині, але тільки біля коробки передач. На посту "Новоселівка" його зупинили працівники поліції, попросили вийти з машини, він їм одразу передав гаманець потерпілого, але для чого пояснити не може. Стверджує, що документи на потерпілого він працівникам поліції не пред"являв і ім"ям потерпілого не називався. Які були документи в гаманці потерпілого він не знав. На запитання працівника поліції, який оглядав документи на ім"я потерпілого, він сказав, що якщо він схожий на ОСОБА_11 , то це він. Після цього він був затриманий працівниками поліції. Потерпілому він відшкодував 20 000 грн, тому що вони родичі і він завжди йому допомагав. Стверджує, що потерпілого він не бив. Цивільний позов на лікування потерпілого визнає, тому що до потерпілого дуже добре ставився і поважав.

Потерпілий ОСОБА_11 згідно копії актового запису по смерть, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т.1 а.с.217), тому його допит не є можливим.

Недивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, його винуватість підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні наступних показань свідків.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що у 2014 році в темний час доби, на посту, його колегою ОСОБА_15 було зупинено автомобіль, якої марки, він вже не пам`ятає. На той час він працював на посаді інспектора ДПС ВДАІ при УМВС України в Чернігівській області. У водія автомобіля були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, тому водію було запропоновано надати водійські права та техпаспорт на автомобіль. Водій пред`явив запитувані ними документи як свої, з яких було встановлено, що вони належать не водію, а іншій особі. Під час уточнення особи водія вони дізналися, що автомобіль перебуває в угоні, про що було повідомлено відповідні правоохоронні органи.

Допитаний в судовому засіданні син потерпілого свідок ОСОБА_16 , показав, що у 2014 році від сина його співмешканки ОСОБА_17 йому стало відомо, що за кермом автомобіля його батька перебувала інша особа. Після цього він пішов до батька, автомобіля у дворі не було. Батько лежав у будинку. Він викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції. Батько перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, чи були у батька тілесні ушкодження не пам`ятає. Зі слів батька йому відомо, що він випивав з обвинуваченим і документи на автомобіль та мобільні телефони були у бардачку автомобіля. Хто наніс батьку тілесні ушкодження останній йому не розповідав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що він бачив як з двору потерпілого виїжджав автомобіль, що належав потерпілому і за кермом був обвинувачений, про що він повідомив сину потерпілого - ОСОБА_18 . Зі слів потерпілого йому відомо, що обвинувачений та потерпілий побилися.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінуємих йому злочинів в сукупності з показаннями свідків підтверджується також іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 , 24.03.2014 о 23-30 год звернувся до Корюківського РВ УМВС України в Чернігівський області та повідомив про незаконне заволодіння шляхом його побиття автомобілем марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_4 та документами ( правами на ім"я ОСОБА_16 , правами, медичною довідкою, страховим полісом, техпаспортом на причеп та двома телефонами марки Самсунг ( т.2 а.с.6);

- протоколом огляду місця події від 24.03.2014 та фототаблицею до нього, згідно якого оглядалося домогосподарство потерпілого за адресою: АДРЕСА_3 , де зафіксовано в будинку, на дивані, застеленому покривалом, пляму бурого кольору, схожу на кров, а на подвір"ї - два сліди від протектора автомобіля, які ведуть до воріт і виходять на вулицю ( т.2 а.с.7-9);

- протоколом огляду місця події від 25.03.2014, доводиться, що на відстані 10 метрів від стаціонарного поста ДАІ №1, який розташований в м. Чернігові по вул. Шевченка,20, на асфальтному майданчику, знаходиться легковий автомобіль марки ВАЗ 2107, зеленого кольору з вентиляційним люком на криші, державний номерний знак НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( т.2 а.с.10-11).

Під час огляду автомобіля на передній панелі автомобіля було виявлено та вилучено:

- портмоне чорного кольору, в якому знаходилася одна банкнота номіналом одна гривня, одна банкнота номіналом один долар США, сім-карта «МТС» НОМЕР_5 , сім-карта «Київ-Стар» НОМЕР_6 ; три візитки таксі з одним номером НОМЕР_7 ;

- портмоне чорного кольору - пусте;

- коричнева книжка «Документи водія », в середині якої знаходилися: талон № 136727 до членського квитка Спілки автомобілістів; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 на причіп, реєстраційний номер НОМЕР_9 , власником якого записана ОСОБА_19 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на мотоцикл «Восход» НОМЕР_10 власником зазначено: ОСОБА_20 ;

- посвідчення водія № НОМЕР_11 на ім`я ОСОБА_11 , яке знаходилося в обкладинці зеленого кольору із наклейкою «Жигули ВАЗ 2106»;

- обкладинка чорно-сірого кольору, в якій знаходилися талон до посвідчення водія, номер талону НОМЕР_12 на ім`я ОСОБА_11 ; талон НОМЕР_13 на ім`я ОСОБА_16 ; тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_14 на автомобіль ИЖ 2125, реєстраційний номер НОМЕР_15 , власником вказаний ОСОБА_16 ; медична довідка серія 10ААВ № 680336 на ім`я ОСОБА_11 ; поліс обов'язкового страхування АС/ 7551891;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_4 , власником записана ОСОБА_13 ;

- поліс обов'язкового страхування АС 7551891 на ім`я ОСОБА_21 , мешканця АДРЕСА_4 ;

- мобільний телефон марки SAMSUNG, чорно-сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_16 , номер НОМЕР_17 ;

- мобільний телефон марки SAMSUNG, чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_18 , номер НОМЕР_19 ;

- мобільний телефон марки Lenovo, чорного кольору, в чорному футлярі, без сім-карток, ІМЕІ НОМЕР_20 , ІМЕІ НОМЕР_20 ;

- мобільний телефон марки Lenovo, чорного кольору, в чорному футлярі, на дві сім-картки, ІМЕІ НОМЕР_21 , ІМЕІ НОМЕР_22 , номер телефону НОМЕР_23 , НОМЕР_24 .

В середині автомобіля також були виявлені в замку запалення ключі на червоному шкіряному брелку, де знаходилося три ключі.

- протоколом огляду предмету від 07.04.2014 та фототаблицею зафіксовано огляд документів, вилучених в автомобілі ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_7 ( т.2 а.с.14-18).

- протоколом огляду від 07.04.2014 автомобіля марки ВАЗ 2107 темнозеленого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_4 зафіксовано, що автомобіль перебуває у справному стані, предмети салону автомобіля у гарному вигляді, прилади панелі водія в неушкодженому стані, показники пробігу на позначці 68952 ( т.2 а.с.19);

- протоколами пред"явлення особи для впізнання за фотознімками, від 10.07.2014, згідно яких свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 впізнали на одному із пред`явлених ним 4- фотознімків, ОСОБА_7 як особу, яку на СП № 1 РДПС в с. Новоселівка Чернігівського району Чернігівської області, вони зупинили на автомобілі ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_4 , ( т.2 а.с.22-23). Результати цих слідчих дій співпадають з показаннями свідка ОСОБА_14 , даних ним в судовому засіданні;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 04.11.2016 за участю потерпілого ОСОБА_11 , фіксування якого здійснювалося із застосуванням технічних засобів. З відтвореного в судовому засіданні слідчого експерименту вбачається як потерпілий ОСОБА_11 розказав та показав на місці про обставини вчинених стосовно нього злочинів, зазначивши, що в березні о 20-00 годині до нього прийшов ОСОБА_22 та запропонував випити, на що він погодився. Під час розпивання спиртних напоїв він помітив, що ОСОБА_22 не дуже хотів пити алкоголь. Коли вийшли з ним покурити другий раз, в коридорі, ОСОБА_22 вдарив його рукою по голові, після чого він впав. Потім наніс йому 3-4 удари по голові сковорідкою, яка стояла на плиті в коридорі. При цьому ОСОБА_22 вимагав у нього ключі від машини, яка стояла у дворі. Після цього ОСОБА_22 затягнув його до будинку в кімнату, де кинув на диван і знову почав бити руками по голові, по туловищу, при цьому вимагав ключі від машини. Приблизно наніс йому 15 ударів. Потім він підійшов до телевізора, так як боявся за своє життя, взяв за ним ключі від автомобіля та кинув їх ОСОБА_22 на стіл. Після цього ОСОБА_22 почав вимагати документи. Всі документи, в тому числі, які належали його сину ОСОБА_23 , знаходилися разом з його документами в портмоне, в буфеті. Він дістав з буфету портмоне. ОСОБА_22 у нього вирвав з рук портмоне та пригрозив, що вб`є якщо він встане раніше 15 хвилин. Він просив ОСОБА_22 віддати документи, які належать його сину, але той вийшов із будинку та поїхав на його машині. Через деякий час до нього прийшов син ОСОБА_24 , який і викликав поліцію та швидку. Зникнення телефонів, які лежали у кімнаті на столі, він помітив лише тоді, коли прийшов син ( т.2 а.с.124-127) ;

- висновком судово-медичної експертизи №73 від 25.04.2014 ( т.2 а.с.30-32), відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_11 мають місце тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої травми грудної клітини справа, що супроводжується переломами 3-4 ребра, і відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на термін більше трьох тижнів;

- синця та забійної рани правої тім`яної ділянки, що відноситься та категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- синців в ділянці крила крубової кістки справа, крижової ділянки справа, в ділянці правої вушної раковини, в ділянці лівої вушної раковини, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

За вказаним висновком дані тілесні ушкодження могли утворитися в час та при обставинах, що вказані в постанові слідчого (тобто 24.03.2014 близько 21 год. шляхом побиття потерпілого). Тілесні ушкодження у ОСОБА_11 в комплексі не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту з прискоренням. Для утворення даних тілесних ушкоджень необхідно нанести не менше шести ударів. Дані тілесні ушкодження не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

- висновком автотоварознавчої експертизи №19 від 10.04.2014, встановлена ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_4 , 1988 року випуску, станом на 24 березня 2014 року - 16 065,36 грн ( т.2 а.с.37-38);

- висновком товарознавчої експертизи №142 від 11.04.2014, встановлена вартість мобільного телефону торгової марки „SAMSUNG SGH-C130" - 85,00 грн, мобільного телефону торгової марки „SAMSUNG SGH-B200" - 110,00 грн, гаманця чорного кольору - 35,00 грн (т.2 а.с.42-46).

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 228, 231, 237, 240, 223 КПК України при дослідженні вищевказаних доказів судом не встановлено та сторонами не доведено, тому суд визнає їх належними та допустимими, крім того, вони вказують на місце, час, мету та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник просили визнати слідчий експеримент недопустимим доказом, вказуючи, що викладені в протоколі результати слідчої дії не відповідають відеозапису даної слідчої дії, що є додатком до протоколу, а також, на їх думку, потерпілий під час даної слідчої дії знаходився в нетверезому стані. Проте, досліджуючи в судовому засіданні відеозапис слідчої дії, колегією суддів не встановлено невідповідності відеозапису із викладеними в протоколі її результатами. Також не було встановлено, що потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння. Навпаки, потерпілий, в присутності двох понятих, чітко, послідовно розповів та показав на місці про обставини тих подій. А отже, наведені стороною захисту підстави для визнання слідчого експерименту недопустимим доказом, не знайшли свого підвердження в судовому засіданні. Підстав для визнання слідчого експерименту не допустими доказом, колегія суддів не вбачає.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку що обвинувачення прокурора за ч.3 ст.289, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.2 ст.185 КК України знайшло своє підтвердження у судовому засіданні частково.

Так, аналізуючи зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, колегія суддів дійшла висновку, що твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він взагалі не вчиняв будь-яких дій, що становлять об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України є безпідставними і спростовуються наведеними вище доказами. Так, під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_11 детально, послідовно вказував на те, що саме ОСОБА_7 завдав йому один удар рукою по голові, потім 3-4 рази сковорідкою по голові, далі приблизно 15 ударів рукою по тулубу та по голові. Показання потерпілого ОСОБА_11 щодо механізму утворення тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з висновком експерта № 73 від 25.04.2014, згідно якого тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися 24.03.2014 близько 21-00 години шляхом його побиття і не могли утворитися при падінні з висоти власного росту. Про незакононне заволодіння транспортним засобом шляхом його побиття, потерпілий повідомив правоохоронні органи, про що свідчить протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення. Протоколом огляду місця події від 24.03.2014 зафіксовано відсутність автомобіля у господарстві потерпілого та два сліди від протектора автомобіля, які ведуть до воріт і виходять на вулицю. Протоколом огляду місця події від 25.03.2014 зафіксовано, що автомобіль марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_4 , яким керував обвинувачений був виявлений на відстані 10 метрів від стаціонарного поста ДАІ №1. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що бачив як обвинувачений виїжджав з двору потерпілого на автомобілі останнього. Свідок ОСОБА_16 вказав, що після того як дізнався, що за кермом автомобіля його батька, була інша особа, він одразу пішов до нього та побачив, що батько лежав на дивані, після чого викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Свідок ОСОБА_14 , який на той час працював на посаді інспектора ДПС ВДАІ при УМВС України в Чернігівській області, підтвердив в судовому засіданні, що ним з напарником було зупинено автомобіль, водій надав їм водійські права та техпаспорт на автомобіль на іншу особу, при цьому видаючи їх за свої. Під час пред`явлення особи для впізнання за фотокартками, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 впізнали обвинуваченого як особу, яку на СП № 1 РДПС зупинили на автомобілі ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_4 , що зафіксовано протоколами пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2014. Отже, сукупність наведених доказів вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_11 , поєднаного з насильством, що є небезпечним для здоров`я потерпілого.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України доведена поза розумним сумнівом. Однак з обвинувачення в цій частині слід виключити повторнісь так як ОСОБА_7 у відповідності до ст.89 КК України раніше не судимий.
Згідно ч.4 ст. 32 КК України при погашенні судимості кваліфікуюча ознака повторність відсутня.
Проаналізувавши у сукупності та взаємозв`язку докази досліджені в судовому засіданні, колегія суддів також вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у незаконному заволодінні шляхом вимагання та викрадення важливих особистих документів таких як посвідчення водія серія НОМЕР_2 , виданого МРЕО м. Мена 22.08.1991 на ім`я ОСОБА_11 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого МРЕВ ДАІ м. Мена 29.01.2002 на автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_4 , власником в якому зазначено ОСОБА_13 , і його дій вірно кваліфіковані за ч.3 ст.357 КК України. Покази обвинуваченого, що дані документи він у потерпілого не вимагав і не викрадав, що вони знаходилися у гаманці в бардачку автомобіля, спростовуються дослідженими судом доказами, а саме, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, де потерпілий повідомив також і про незаконне заволодіння його документами, слідчим експериментом за участю потерпілого, під час якого потерпілий показав як обвинувачений після отримання ключів від автомобіля почав вимагати документи, потім вирвав у нього з рук портмоне, де знаходилися всі його документи та пішов з будинку; показами свідка ОСОБА_14 який показав, що на посту, ним та ОСОБА_15 був зупинений автомобіль, який як з`ясувалося пізніше, перебував в угоні, водій даного автомобіля пред`явив їм водійські права та техпаспорт на автомобіль на іншу особу, видаючи їх за свої. Протоколом огляду місця події від 25.03.2014 ( т.2 а.с.10-11) доводиться, що інспекторами ДАІ - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , на посту був зупинений автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_7 . Факт виявлення у нього на місці зупинки даних документів, ним не заперечується. Умисел ОСОБА_7 на заволодіння вказаними документами підтверджується показами свідка ОСОБА_14 , згідно яких обвинувачений пред`явив їм ці документи, видаючи їх за свої.

В той же час, по даному епізоду з пред`явленого обвинучення за ч.3 ст.357 КК України слід виключити посилання на незаконне заволодіння шляхом вимагання та викрадення важливих особистих документів таких як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на мотоцикл «Восход» серія НОМЕР_10 виданого МРЕВ ДАІ м. Мена 13.09.1997, власник: ОСОБА_20 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданого МРЕВ ДАІ м. Мена 20.02.2000 на причіп, реєстраційний номер НОМЕР_9 , власник ОСОБА_19 , виходячи з наступного.

Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується лише прямим умислом, з чого слідує, що для кваліфікації дій ОСОБА_7 за цією нормою закону, його умислом мало б охоплюватись бажання заволодіти, в даному випадку, і свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на мотоцикл «Восход» серія НОМЕР_10 виданого МРЕВ ДАІ м. Мена 13.09.1997, власник: ОСОБА_20 ; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданого МРЕВ ДАІ м. Мена 20.02.2000 на причіп, реєстраційний номер НОМЕР_9 , власник ОСОБА_19 .

Якщо особа не мала такого умислу, а паспорт або інший важливий особистий документ виявилися у винного лише тому, що він викрав яке-небудь майно, в якому ці документи знаходилися, то все вчинене кваліфікується як викрадення чужого майна.

У судовому засіданні встановлено, що потерпілий передав обвинуваченому портмоне, в якому знаходилися всі його документи, документи з портмоне він не діставав і обвинуваченому їх не показував. Сам обвинувачений категорично заперечував, що вимагав та мав намір викрадати будь-які документи, в тому числі і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на мотоцикл «Восход» власником якого записаний ОСОБА_20 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на причіп, реєстраційний номер НОМЕР_9 , власником якого записана ОСОБА_19 . Тому в суді не знайшло свого підтвердження, що ОСОБА_7 мав умисел на заволодіння свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на мотоцикл «Восход» власником якого записаний ОСОБА_20 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на причіп, реєстраційний номер НОМЕР_9 , власником якого записана ОСОБА_19 .

Крім цього, стороною обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 24 березня 2014 року, близько 21-20 год умисно, незаконно, вимагав та відкрито викрав офіційні документи, що містять зафіксовану інформацію, яка підтверджує та посвідчує юридично значимі факти і події, а саме, талон № НОМЕР_25 до членського квитка спілки автомобілістів; талон до посвідчення водія № НОМЕР_12 на ім`я ОСОБА_11 ; талон до посвідчення водія НОМЕР_13 на ім`я ОСОБА_16 ; тимчасовим реєстраційний талон НОМЕР_14 на автомобіль ИЖ 2125, реєстраційний номер НОМЕР_15 , власник ОСОБА_16 ; медичну довідку серія 10ААВ № 680336 на ім`я ОСОБА_11 ; поліс обов'язкового страхування АС 7551891 на ім`я ОСОБА_21 .

Зазначеними діями ОСОБА_7 стороною обвинувачення обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, як незаконне вимагання та викрадення офіційних документів. Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується лише прямим умислом. Обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони є корисливий мотив або інші особисті інтереси.

З аналогічних підстав, зазначених вище, стороною обвинувачення в судовому засіданні будь-якими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_7 вимагав та мав умисел на викрадення талону № 136727 до членського квитка спілки автомобілістів; талону до посвідчення водія № НОМЕР_12 на ім`я ОСОБА_11 ; талону до посвідчення водія НОМЕР_13 на ім`я ОСОБА_16 ; тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_14 на автомобіль ИЖ 2125, реєстраційний номер НОМЕР_15 , власник ОСОБА_16 ; медичної довідки серія 10ААВ № 680336 на ім`я ОСОБА_11 ; полісу обов'язкового страхування АС 7551891 на ім`я ОСОБА_21 , що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, не доведено. При дослідженні наданих суду доказів, суд, як корисливого, так і особистого інтересу, що давав би підстави для кваліфікації дій за ч.1 ст. 357 КК України, у діях обвинуваченого не вбачає. А отже, стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_7 за вказаним епізодом є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, а саме його суб`єктивна сторона, що відповідно до вимог ч.2 ст.17 та п.3 ч.1 ст.373 КПК України є ОСОБА_7 невинуватим та підлягає виправданню за вказаним епізодом.

Проаналізувавши докази в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що всі письмові докази по справі, які надані суду прокурором, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винуватим також по пред`явленому звинуваченню у вчиненні крадіжки мобільних телефонів. Проте, колегія суддів вважає необґрунтовану кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , за кваліфікуючою ознакою ч. 2 ст. 185 КК України, а саме вчинення останнім злочину повторно. Зокрема, в примітці до ст. 185 КК України зазначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 Кодексу. Як встановлено під час судового розгляду ОСОБА_7 має погашену судимість, а отже беручи до уваги положення вищевказаної примітки та вимог ст. 32 КК України кваліфікуюча ознака повторність відсутня в діях обвинуваченого при вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Таким чином дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_7 та його захисника щодо відсутності доказів, що свідчили б про вчинення ним незаконного заволодіння транспортним засобом поєднаним з насильством небезпечним для здоров`я потерпілого, незаконному заволодінні важливих особистих документів та у вчиненні крадіжки мобільних телефонів потерпілого. Невизнання ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні вказаних злочинів, колегія суддів розцінює як позицію захисту, спрямовану на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Таким чином, дії ОСОБА_7 , які виразилися в умисному незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаним з насильством небезпечним для здоров"я потерпілого, в умисному незаконному вимаганні та викраденні важливих особистих документів та в умисному таємному викраденні чужого майна, кваліфікуються за ч.3 ст.289, ч.3 ст.357, ч.1 ст.185 КК України.

На виконання вимог ст.65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є умисними -злочин невеликої тяжкості (ч.3 ст.357 КК України), злочин середньої тяжкості (ч.1 ст.185 КК України) і особливо тяжкий злочин (ч.3 ст.289 КК України), особу винуватого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , відповідно до п.2 ч.1 ст.66 КК України, слід визнати добровільне відшкодування шкоди. Про отримання потерпілим від обвинуваченого 20 000,00 грн на лікування та моральну шкоду свідчить заява потерпілого та розписка на а.с.95, 146 т.2.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обставину, що обтяжує покарання, вказану в обвинувальному акті - рецидив злочинів, колегія суддів не визнає обтяжуючою, оскільки встановлено, що у ОСОБА_7 погашена судимість за раніше вчинений умисний злочин.

Також колегія суддів виключає вказану в обвинувальному висновку обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - вчинення злочину з особливою жорстокістю, оскільки вона не підтверджується зібраними та дослідженими по справі доказами.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку лікаря психіатра і нарколога, має на утриманні матір ОСОБА_25 ( довідки на а.с.142-143 т.2), здідно довідки №1 від 01.02.2017 працював на посаді маляра у ТОВ «НВП ВІПАК», за результатом обмеження був направлений на консультацію в діагностичний кабінет, інформація про притягнення його до адміністративної відповідальності відсутня.

З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання в межах санкції ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі, а також в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі та додаткового покарання за ч.3 ст.289 КК України у виді конфіскації майна, з огляду на особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та кількості вчинених кримінальних правопорушень, що є необхіднім та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначаючи мінімальний строк покарання, визначений санкцією ч.3 ст.289 КК України, суд враховує, що обвинувачений має погашену судимість, позитивно характеризуються за місцем проживання, має на утриманні матір пенсіонерку.
При призначені остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України належить застосувати спосіб поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України колегією суддів не встановлені, оскільки по справі встановлена одна обставина, що пом`якшує покарання.
В порядку ст.1206 ЦК України, вирішуючи цивільний позов прокурора заявлений в інтересах Корюківської центральної районної лікарні Корюківської районної ради до обвинуваченого ОСОБА_7 , про відшкодування витрат понесених на лікування потерпілого у сумі 470,18 грн, колегія суддів вважає, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з того, що обвинувачений повністю визнав цивільний позов, і він підтверджується розрахунком Заст. головного лікаря про витрати, понесені на лікування ОСОБА_11 ( а.с.33 т.2).
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Ухвалою слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 18.10.2016 до ОСОБА_7 було застосовано запобіжних захід у виді тримання під вартою на трок 60 днів, з альтернативою внесення застави в сумі 29 000, 00 грн. (а.с.89-90 т.2).
Як вбачається із довідки начальника Чернігівського слідчого ізолятора від 21.10.2016 №16/5241, копії квитанції 0.0.636946706.1 від 19.10.2016, на депозитний рахунок територіального управління надійшли кошти в сумі 29 000,00 грн., внесені ОСОБА_26 як заставу за ОСОБА_7 . ОСОБА_7 21.10.2016 було звільнено із-під варти під заставу (а.с.91-92 т.2).
Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Згідно протоколу затримання, ОСОБА_7 було затримано на підставі ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.11.2018 про надання дозволу на затримання ( а.с.181-183 т.2).
15.03.2019 ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області, клопотання прокурора було задоволено, запобіжний захід у виді застави ОСОБА_7 було змінено на запобіжий захід у виді тримання під вартою ( т.2 а.с.195-197).
З огляду на те, що після внесення застави в сумі 29 000 грн, обвинувачений ОСОБА_7 систематично не виконував, покладені на нього обов?»язки щодо явки до суду, через що 10.11.2017 був оголошений в розшук, враховуючи положення частини восьмої статті 182 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне звернути заставу в дохід держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, слід залишити тримання під вартою, враховуючи наявність встановлених при його обранні ризиків.
Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 29.08.2018 (справа №663/537/17), якщо особа скоїла злочин до 20.06.2017 (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017, тобто після набрання чинності законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК в попередній редакції.
Беручи до уваги викладене, при призначенні покарання, на підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-V111 від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, необхідно зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання, строк його затримання та перебування під вартою з 18 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2016 року та з 15 березня 2019 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст. 124 КПК України необхідно стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 687 грн 96 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Речові докази по справі: талон до членського квитка спілки автомобілістів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_26 на причіп, реєстраційний номер НОМЕР_27 , власник ОСОБА_19 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на мотоцикл «Восход» НОМЕР_10 власник ОСОБА_20 , посвідчення водія НОМЕР_28 на ім`я ОСОБА_11 , талон до посвідчення водія НОМЕР_12 на ім`я ОСОБА_11 , талон до посвідчення водія НОМЕР_13 на ім`я ОСОБА_16 , тимчасовий реєстраційний талоном НОМЕР_14 на автомобіль ИЖ 2125, реєстраційний номер НОМЕР_29 , власник ОСОБА_27 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1 , власник ОСОБА_13 , поліс обов`язкового страхування АС 7551891 на ім`я ОСОБА_21 , мобільний телефон марки Samsung SGH-C130, мобільний телефон марки Samsung SGH-B200 та гаманець чорного кольору, автомобіль марки ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , були передані на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_11 ( т.2 а.с.27-28). Оскільки потерпілий помер, прокурору доручалося встановити місцезнаходження даних речових доказів. Згідно поданого суду рапорту, місцезнаходження речових доказів, переданих на зберігання потерпілому, встановити не вдалося ( а.с.148 т.2). За вказаних обставин, суд позбавлений можливості вирішити питання про їх подальшу долю у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Визнати ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 357 КК України по епізоду незаконного вимагання та викрадення офіційних документів та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що в діянні обвинуваченого є склад зазначеного кримінального правопорушення.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289 КК України, призначивши йому покарання:

-за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

-за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк два роки;

за ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з 15 березня 2019 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк перебування під вартою - з 18 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2016 року включно з розрахунку відповідно до ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави - 687 (шістсот вісімдесят сім) грн 96 (дев`яносто шість) коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Цивільний позов прокурора поданого в інтересах Корюківської центральної районної лікарні Корюківської районної ради задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_7 на користь бюджету м. Корюківка витрати на лікування потерпілого в сумі 470 грн 18 коп.

Заставу в розмірі 29 000 грн 00 коп., внесену на підставі ухвали слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 18.10.2016 стосовно ОСОБА_7 - звернути в дохід держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2