Справа № 569/6770/19
УХВАЛА

11 жовтня 2019 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду
Рівненської області ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3
скаржника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Рівне скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого від 21.08.2019 року про закриття кримінального провадження за №0000991, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до Рівненського міського суду на постанову слідчого від 21.08.2019 року про закриття кримінального провадження за №0000991.
В скарзі зазначає, що 10 вересня 2019 року мною отримано супровідний лист СУ ГУНП в Рівненській області № 8110/24-2019 від 21.08.2019 року з постановою слідчого від 21 серпня 2019 року про 35-сиття кримінального провадження №0000991 від 21.06.2017р.
Потерпілий вважає за необхідне наголосити про необґрунтованість та незаконність рішення слідчого, яке оскаржується, під час досудового розслідування кримінального провадження №0000991 від 21.06.2017року.
Скаржник в судовому засіданні свою скаргу підтримав та просив її задоволити.
Слідчий в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення скарги. Пояснив, що скарга безпідставна та не обґрунтована.
Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали скарги та перевіривши факти, які в ній викладені, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Зі змісту ст. 307 КПК України, вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Як встановлено в судовому засіданні, що у провадженні слідчого управління ГУ Національної поліції в Рівненській області знаходяться матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000991 від 21.06.2017 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 1 ст. 358 КК України.
21 серпня 2019 року слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 винесена постанова про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що Кримінальне провадження № 1200991 від 21.06.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 1 ст. 358 КК України, закрити, у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні службових осіб ГУ Держгеокадастру в Рівненській області складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 1 ст. 366 КК України.
В обґрунтуванні своєї постанови слідчий зазначив, що при перевірці обставин, що мають значення для кримінального провадження, встановлена відсутність в діянні службових осіб ГУ Держгеокадастру в Рівненській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме встановлена відсутність об`єктивної сторони злочину - внесення до документа, кий зовні оформлено правильно, відомостей, що не відповідають дійсності повністю або частково та суб`єктивної сторони злочину - прямого умислу психічного ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільна небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільна небезпечні наслідки і бажала їх настання), мотивів та мети.
У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Тобто всі інші доводи, викладені в заявах та клопотаннях ОСОБА_4 , підлягають встановленню в судовому адміністративному та цивільному поряду, а порушені права ОСОБА_4 при передачі земельної ділянки у власність» підлягають судовому захисту.
Враховуючи те, що будь-яких доказів, які б вказували на вчинення службовими особами ГУ Держгеокадастру в Рівненській області складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 1 ст. 366 КК України, не здобуто, а також на стадії досудового розслідування вичерпано усі процесуальні можливості підтвердити такий факт шляхом збору доказів.
Слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 з моменту прийняття кримінального провадження за № 0000991 від 21.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.366 та ч. 1 ст. 358 КК України до свого провадження не проведено дії для перевірки доводів потерпілого з метою встановлення істини по справі.
У зв`язку з вище викладеним постанова слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 21 серпня 2019 року, є незаконною і необґрунтованою, слідчий не вжив всіх заходів для перевірки обставин не провів усіх необхідних слідчих дій, не вчинені інші процесуальні дії спрямовані на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, у зв`язку з чим необґрунтовано поклав обставини в основу оскаржуваної постанови, відтак передчасно закрив кримінальне провадження.
Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.
Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.
У відповідності з вимогамип.2ч.5ст.110КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.
Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.
Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга ОСОБА_4 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого від 21.08.2019 року про закриття кримінального провадження за №0000991- задоволити.
Скасувати постанову слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 21 серпня 2019 року про закриття кримінального провадження за № 0000991 від 21.06.2017р.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1