УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/9730/19

Провадження № 1-кп/638/1306/19

03.09.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисників- ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, не працюючого, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в :

До Дзержинського районного суду м. Харкова від прокурора надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України з затвердженим обвинувальним актом по справі, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.06.2019р. обвинуваченому обрано запобіжний захід взяття під варту до 10.07.2019 року.
Після надходження кримінального провадження до суду строк тримання під вартою продовжувався у встановленому законом порядку.
Прокурор просив продовжити строк тримання під вартою.
Захисник просив змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.
Обвинувачений підтримав думку захисника.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При цьому слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість , багато епізодична злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Зі змісту КПК України вбачається, що перевірка обґрунтованості підозри під час досудового розслідування по кримінальному провадженню при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, а також продовження строків тримання під вартою під час досудового розслідування в повному обсязі покладається виключно на слідчого суддю, що постановляє відповідні ухвали.
А питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження вирішуються судом тільки при ухваленні вироку, відповідно до ст.. 368 КПК України.
Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики , які виправдовують тримання особи під вартою.
При цьому колегія звертає увагу на те, що ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу обвинуваченому під час досудового розслідування на теперішній час не змінені та не скасовані в апеляційному порядку у встановлений КПК України спосіб і строк.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 не працює, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не працює, не має стабільного доходу, що свідчить про ризик вчинення ним повторних злочинів, родини не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних та сімейних зв`язків, таким чином, суд приходить до висновку, що знаходячись на волі, обвинувачений може переховуватись від суду, та перешкодити встановленню істини у справі, вчинити нове кримінальне правопорушення, тому достатніх підстав на теперішній час для заміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вбачається.

За таких обставин суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ст.. 177 КПК України, з урахуванням вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини, які були враховані слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харкова як при обранні запобіжного заходу, так і при продовженні строків тримання під вартою обвинуваченому під час проведення досудового розслідування, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчинені якого підозрюється, враховуючи, що дії обвинуваченого за вчинення яких повідомлено підозру, носять характер тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров*я особи, тому на теперішній час достатніх підстав для заміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вбачається, а тому продовжує строк тримання під вартою на 60 діб.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.314-316,369 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України строк тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 02.11.2019 року.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Головуючий суддя: