Справа № 523/1700/19
Провадження №1-кп/523/757/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0004799, внесене до ЄРДР 15.10.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, розлученого та маючого 2-х малолітніх дітей 2011 і 2014 років народження, офіційно не працевлаштованого, не забезпеченого місцем реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
14.10.2018 року, приблизно о 14:20 годині, підсудний ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік від будинку №7а по вул.Махачкалінській в м.Одесі, в порушення положень ст.ст.7-9, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», шляхом знахідки, діючи умисно і з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - РVР, маса якої за висновком експерта №2743-Х від 21.01.2019 року становить 0,204гр, що перевищує її невеликий розмір, встановлений Таблицею 2 наказу МОЗ №188 від 01.08.2000 року, і став її зберігати при собі до 14:40 годин того ж дня, тобто до часу вилучення її працівниками поліції, що мало місце за цією ж адресою.
Підсудний ОСОБА_4 , повністю визнавши свою провину в інкримінованому діянні та не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при наведених вище обставинах, будучи допитаним в судовому засіданні пояснив суду про обставини незаконного придбання і зберігання ним психотропної речовини для особистого вживання, без мети збуту.

Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_4 у скоєнні ним злочину, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясовувавши, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_4 своїми умисними діями незаконно придбав і зберігав психотропну речовину без мети збуту, а відтак суд кваліфікує дії вказаного підсудного за ч.1 ст.309 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.309 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за незаконне виробництво, виготовлення, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, що карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Попри те, суд не погоджується із викладеною органом досудового розслідування в обвинувальному акті правовою кваліфікацію дій підсудного ОСОБА_4 , як незаконного придбання і зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, адже за сформульованим в акті обвинуваченням вміст вилученої у підсудного кристалічної речовини визначений як психотропна речовина, а диспозиція ч.1 ст.309 КК України передбачає відповідальність за незаконний обіг як наркотичних засобів, так і психотропних речовин або їх аналогів, тобто встановлює альтернативність предмету злочину, яка потребує конкретизації при формулюванні обвинувачення та визнання доведеним вини у вчиненні даного злочину.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинений злочин та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним та те, що скоєне ним відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів, а також судом враховується стан здоров`я підсудного та його характеризуючи дані не має судимості в силу ст.89 КК України, на диспансерному обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» та КУ «Міський психіатричний диспансер» не перебуває, має місце проживання в Одеській області, де посередньо характеризується, зі слів має двох малолітніх дітей, яким надає допомогу, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини та офіційно не працевлаштований, сукупність чого свідчить про відсутність у підсудного легальних джерел доходу та обумовлює можливість його виправлення в умовах суспільства.

Разом із тим, при вирішення питання з призначення покарання підсудному ОСОБА_4 у розглядуваному кримінальному провадженні, судом не можуть бути прийнятими до уваги пояснення останнього щодо його неофіційного працевлаштування зварювальником та рихтувальником, з огляду на недоведеність цієї обставини в судовому засіданні будь-якими документами або іншими наданими суду матеріалами кримінального провадження.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання зазначеного підсудного, як зазначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується і суд, не встановлено.

Проте, з`ясовані під час судового розгляду кримінального провадження обставини, зокрема відсутність у підсудного ОСОБА_4 офіційного працевлаштування та легальних джерел доходів, а також не доведення стороною обвинувачення в суді такого майнового стану останнього, що обумовлює його спроможність здійснити оплату штрафу, - за переконанням суду, свідчать про безпідставність висловленої в судових дебатах прокурором ОСОБА_3 позиції щодо доцільності призначення підсудному у розглядуваному кримінальному провадженні покарання у виді штрафу та згоду з цим підсудного, що вочевидь не узгоджується з наданими стороною обвинувачення і дослідженими судом характеризуючими даними про вказану особу та до того ж, суперечить положеннями ст.53 КК України, ст.ст.22, 26, п.4 ст.91, ст.92 КПК України.

Так, з огляду на ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, за якими при визначенні розміру штрафу має братися до уваги не тільки тяжкість вчиненого підсудним злочину, а і його майновий стан.

Відповідно до п.4 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, поміж іншого, обставини, які характеризують особу обвинуваченого, однією зі складових частин чого є визначення майнового стану останнього, а за ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого чи сторону, яка їх подає.

Як слідує із ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового злочину і виконання покладених на нього обов`язків.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду характеризуючи дані про особу підсудного ОСОБА_4 , які обумовлюють неможливість призначення йому такого покарання як штраф або виправні роботи, суд у контексті ст.ст.50, 56-57, 65 КК України доходить висновку про те, що виправлення останнього і недопущення вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді обмеження волі в межах строку, встановленого санкцією ч.1 ст.309 КК України, але із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з одночасним покладенням на зазначеного підсудного низки відповідних обов`язків.

Речові докази у кримінальному провадженні, - порошкоподібна речовина білого кольору, яка знаходиться в пакеті експертної служби №2926686 та перебуває на зберіганні в Суворовському ВП ГУНП в Одеській області (квитанція №00510 від 30.01.2019 року), належить знищити.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1144,00 гривень, за проведення експертного дослідження, - підлягають стягненню з підсудного ОСОБА_4 на користь держави.

Керуючись ст.ст.22, 26, 91-92, 100, 124-126, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного строку випробування зазначена особа не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи.

Згідно з ч.3 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_4 , покласти на Лиманський районний сектор філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні порошкоподібна речовина білого кольору, яка знаходиться в пакеті експертної служби №2926686 та перебуває на зберіганні в Суворовському ВП ГУНП в Одеській області (квитанція №00510 від 30.01.2019 року), знищити.

На підставі ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1144,00 гривень, за проведення експертного дослідження, - стягнути із ОСОБА_4 на користь держави.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_4 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до Лиманського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1