Справа № 466/593/14-к
У Х В А Л А

25 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання ОСОБА_4 про зняття судимості, -

у с т а н о в и в:

21.05.2019 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із клопотанням про зняття судимості, визначеної вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 22.03.2016 року за ч.1 ст.365, ч.2 ст.189 КК України.

В обґрунтування клопотання покликається на те, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 22.03.2016 року його визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 365 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення мешн суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання капітан міліції.

На підставі ч. 1 п. 1 ст. 72 КК України, Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахувано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 11.12.13 р. по 21.12.15 р. у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі і вважалось, що ОСОБА_4 відбув призначене за вироком покарання .

Вирок не оскаржувався та набрав законної сили.

Засуджений зазначає, що 22.03.2016 року по момент звернення до суду із клопотання про зняття судимості до кримінальної відповідальності не притягувався, у розшуку не перебуває, повністю усвідомив свою вину у вчиненні злочину. Стверджує, що його поведінка стала зразковою, з 2016 року являється приватним підприємцем, сплачує податки, створює робочі місця. Для здійснення вантажних перевезень змушений звертатися до Укртрансбезпеки для отримання одноразових дозволів для проїзду. Проте, він не може брати участь у конкурсі з розподілу дозволів ЄКМТ, що створює перешкоди та ускладнення у його підприємницькій діяльності. У зв`язку із чим звернувся до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_4 клопотання підтримав, покликаючись на обставити викладені у ньому. Просив таке задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання як безпідставного.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити у зв`язку із наступним.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 22.03.2016 року ОСОБА_4 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 365 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення мешн суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання капітан міліції.

Вирок не оскаржувався та набрав законної сили.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07.05.2018 року ОСОБА_4 звільнено умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки, призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Львова.

Відповідно до ст.538 КПК України після відбуття покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі суд, який ухвалив вирок, має право розглянути питання про зняття судимості з цієї особи за її клопотанням.

Засуджений обґрунтовуючи клопотання покликається на ч.ч.1,3 ст.91 КК України, з якої вбачається, що якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу. Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу.

Пунктом 8 ч.1 ст.89 КК України встановлено, що такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 засуджений за умисний тяжкий злочин. Частиною 2 ст.91 КК України передбачено, що зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав до зняття судимості з ОСОБА_4 та приходить до висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст.89, 91 КК України, ст. 538 КПК України , суд ,-

постановив:

у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зняття судимості відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова протягом семи діб з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1