Справа № 487/5807/19
Провадження № 1-кс/487/8484/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 щодо розгляду клопотання,

В С Т А Н О В И В:

24.10.2019 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга від адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 щодо розгляду клопотання.
Вимоги адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 мотивовані тим, що в провадженні слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 знаходиться кримінальне провадження № 0000296 від 11.06.2019 року за ч.2 ст.382 КК України стосовно слідчого СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 . 30.09.2019 року ОСОБА_4 до слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві була направлена заява № 732/19 про залучення його до даного кримінального провадження як потерпілого. Про те до цього часу постанова про залучення його як потерпілого досі не отримана.
Вважає, що бездіяльність слідчого є незаконною, у зв`язку з чим просив зобов`язати останнього розглянути заяву ОСОБА_4 від 30.09.2019 року про залучення його до кримінального провадження як потерпілого та надати щодо неї необхідну постанову.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , вимоги щодо скарги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.
Представник ТУ ДБР розташованого в місті Миколаєві в судове засідання не з`явився, його відсутність, згідно частини 3 статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали скарги дійшов до наступних висновків.
Слідчим суддею встановлено, що впровадженні слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 знаходиться кримінальне провадження № 0000296 від 11.06.2019 року за ч.2 ст.382 КК України стосовно слідчого СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .
30.09.2019 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000296 .
Вказана заява була отримана уповноваженими посадовими особами ТУ ДБР у м. Миколаєві 30.09.2019 року.
Проте, до цього часу заява ОСОБА_4 розглянута не було, відповідь він не отримав.
Згідно з ч. 1ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому КПК України.
Відповідно до положення ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно частини 1 статті 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 КПК України можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст. 94 КПК України щодо оцінки слідчим , прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні в першу чергу підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями ч.2 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
Сторона обвинувачення, відповідно до ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Проте, вищевикладені вимоги чинного законодавства слідчим не виконані, оскільки ніяких дій, які б свідчили про визнання ОСОБА_4 потерпілим , або про відмову у визнанні потерпілим слідчим не здійснено.
За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 , підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.55,214, 303-307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 задовольнити.
Визнати бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_5 щодо невизнання ОСОБА_4 потерпілим по кримінальному провадженню №0000296 від 11.06.2019 року та зобов`язати слідчого провести належні та необхідні процесуальні дії щодо визначення статусу ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1