Справа № 468/409/19-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження № 0000103 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, працюючого слюсарем в ГП НПКГ «Зоря Машпроект», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень за наступних обставин.

24.02.2019, близько 15:00 годин ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті ревнощів вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_6 , в ході якої у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
В подальшому ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень своїй дружині, перебуваючи в спальній кімнаті будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , схопив ОСОБА_6 , яка в цей час перебувала під ліжком лежачи на підлозі, обома руками за волосся та з достатньою силою потягнув у свій бік, в результаті чого остання отримала один удар головою об шафу. В подальшому, коли ОСОБА_6 перебувала на підлозі, лежачи на лівому боці, то ОСОБА_3 правою ногою наніс їй близько шести ударів в область обличчя та голови. Коли потерпіла підвелась, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення їй тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_6 правою рукою за волосся, а лівою відштовхнув від себе вперед, в результаті чого остання втратила рівновагу та впала на підлогу. Коли ОСОБА_6 підвелась, то ОСОБА_3 знову штовхнув її, внаслідок чого вона втратила рівновагу та впала на підлогу.
В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді садна в області правої брови, синця в області орбіт, носу та синця в області лоба, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
07.05.2019 року до оголошення перерви в підготовчому засіданні потерпіла подала письмову заяву про те, що вона не бажає притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

07.05.2019 року захисник заявила клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Обвинувачений підтримав клопотання потерпілої та вважав, що є підстави для закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності за примиренням винного з потерпілою, при цьому обвинувачений надав суду квитанцію про оплату обвинуваченим вказаних в обвинувальному акті витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілої в сумі 556,38 грн.

Прокурор вважав, що відсутні підстави для закриття кримінального провадження, оскільки в нього є відомості про те, що обвинувачений засуджений 17.05.2019 року іншим судом, що вказує на те, що вчинений ним злочин в даному провадженні не можна вважати таким, що вчинений вперше.

На пропозицію суду сторона обвинувачення будь-яких відомостей на підтвердження того, що обвинувачений вчинив злочину не вперше не надала.

Вислухавши сторони, дослідивши надані суду матеріали, суд приходить до висновку про можливість закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою за ст. 46 КК України.

Вирішуючи клопотання сторони захисту, суд керується загальними засадами кримінального провадження, визначеними в ст. 7 КПК України, серед яких презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка кореспондується з положеннями ст. 62 Конституції України, за якою ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Комплекс вказаних положень нормативних актів вказує на те, що, загальними засадами кримінального процесу закріплено не тільки презумпцію невинуватості, а й вказано яким саме єдиним джерелом така презумпція може бути спростована вироком, який набрав законної сили.

З закріпленої в ст. 22 КПК України загальної засади змагальності, слідує, що сторони мають самостійно обстоювати свої правові позиції, натомість суду стороною обвинувачення не надано жодних відомостей, які в достатній мірі з врахуванням презумпції невинуватості вказували на неможливість закриття провадження відносно обвинуваченого.

При цьому, відповідно до обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_3 , є не судимим та суду не надано вироку, який набрав законної сили, на спростування цього, за такого, обвинувачений ОСОБА_3 вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, повністю відшкодував витрати лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 556,38 грн. (що підтверджується відповідною квитанцією №23 від 22.05.2019 року), а потерпіла про завдання їй шкоди не заявляла взагалі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Крім того, суд особливо зауважує, що ст. 46 КК України передбачає загальні підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності в залежності від тяжкості вчиненого злочину, проте специфіка даного кримінального провадження додатково полягає в тому, що вказане провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення та дії обвинуваченого відповідно до обвинувального акту кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України (як заподіяння легких тілесних ушкоджень), а не як домашнє насильство (за ст. 126-1 КК України).

При цьому, відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

За такого при неоднозначності чи суперечності норм КПК України перевага надається саме загальним засадам.

Натомість, незважаючи на відповідні зміни до ст. 284 КПК України, що підстав для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, незмінною залишилась загальна засада кримінального провадження диспозитивність, яка закріплена в ст. 26 КПК України та відповідно до частини четвертої якої кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

За такого, в даному кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення визначальною для вирішення питання про закриття кримінального провадження є позиція саме потерпілої, яка вказала про своє примирення з обвинуваченим, небажання його подальшого кримінального переслідування та бажала звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження.

Неприйняття судом такої позиції потерпілої буде порушенням загальних засад кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з п.2 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених ч.2 ст. 284 КПК України.

За такого, оскільки позиція потерпілої, яка є визначальною для даного кримінального провадження полягає в тому, що вона примирилась з обвинуваченим та бажає його звільнення від кримінальної відповідальності, а стороною обвинувачення не надано суду доказів в супереч принципу змагальності на обґрунтування своєї позиції щодо неможливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження відносно нього, то підлягає задоволенню клопотання потерпілої та захисника обвинуваченого про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження.

Зазначене відповідно до ст. 46 КК України є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з його примиренням з потерпілою та закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, оскільки витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 556,38 грн. сплачені обвинуваченим повністю, тому відсутній предмет спору за позовом прокурора про відшкодування вказаних витрат. За такого відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі за позовом прокурора в інтересах держави в особі Баштанської центральної районної лікарні Миколаївської області до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину належить закрити.

На підставі викладеного, ст. 46 КК України та керуючись ст.ст. 9 ч.6, 17, 26 ч.4, 284 ч.2, 286 ч.4, 288, 314 ч.3 п.2, 370,372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження №0000103 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ст. 125 ч. 1 КК України закрити, звільнивши ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою в провадженні у формі приватного обвинувачення.

Провадження у справі за цивільним позовом прокурора в інтересах держави в особі Баштанської центральної районної лікарні Миколаївської області до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

суддя: