23.09.2019 Справа № 337/1154/18
Провадження № 1-кп/337/39/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася у м.Запоріжжі, громадянки України, освіта середня, заміжньої, не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

27.07.2017 року, близько 13-00 години, ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання знайомої ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , залишила заряджатися свій мобільний телефон марки «LenovoA 536» в силіконовому чохлі. Близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_7 , через сварку ОСОБА_8 зі своїм співмешканцем, поспішно залишила територію домоволодіння ОСОБА_8 , а мобільний телефон залишився заряджатися у квартирі.

10.08.2017 року, близько 10-00 години, ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись за вищевказаною адресою, таємно заволоділа вищевказаним мобільним телефоном, що належить ОСОБА_7 , після чого продала його та грошові кошти в подальшому витратила на власний розсуд, чим довела свій злочинний умисел до кінця.

В результаті своїх умисних дій ОСОБА_8 , викравши мобільний телефон марки «Lenovo A 536» чорного кольору, вартістю 500 грн. та силіконовий прозорий чохол для смартфона, вартістю 179 грн. 90 коп., які належали ОСОБА_7 , спричинила матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 679 грн. 90 коп.

Крім того, 07.01.2018 року, приблизно о 01-00 годині, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи в якості гостя в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрала з вказаної квартири мобільний телефон «Нокіа 2323 С-2», вартістю 95 грн. та акустичні колонки «Gemix TF- 10», вартістю 170 грн., які належать ОСОБА_6 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 265 грн.

Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 13.07.2019 року ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_10 .

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) вину визнала частково. Суду пояснила, що ОСОБА_7 була її подругою і вона часто приїздила до неї в гості. Коли ОСОБА_7 залишила у неї вдома свій мобільний телефон «Леново», вона не знає, а знайшла вона телефон у себе вдома ввечері 19.08.2017 року. Вона розуміла, що телефон їй не належить, але із знайомим наступного дня вранці поїхали перевірити телефон до майстра, бо телефон не працював. Майстер на ринку «Анголенка» сказав, що телефон візьме за 100 грн. бо він не працює. Вона віддала телефон, отримала гроші, які витратила на власні потреби. Вину не визнає, бо вона знала, що телефон не працює, зламаний, та знаходився у неї вдома, хоч їй і не належав, а чий це телефон, вона не знала та не виясняла. Вже пізніше, 20.08.2017 року виявилося, що телефон належав ОСОБА_7 . Заявлений потерпілою цивільний позов не визнає у повному обсязі. Також, допитана у судовому засіданні 07.06.2018 року ОСОБА_8 пояснила, що 07.01.2018 року вона зі своїм знайомим ОСОБА_11 , приблизно о 19-00 годині, привезли кутю знайомому ОСОБА_12 , сиділи та разом розпивали спиртні напої, а потім ОСОБА_12 став до неї чіплятися, виникла сварка з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 викликав поліцію, працівники якої забрали їх у відділення поліції. Коли вона вийшла з відділення поліції, а ОСОБА_14 залишився там, ОСОБА_12 чекав її біла відділення. Вони з ОСОБА_12 повернулися до нього додому, там знову розпивали спиртні напої, потім вони закінчилися. Згодом ОСОБА_12 запропонував піти купити цигарок, але не було грошей і він запропонував закласти колонку і телефон. Вони разом, приблизно о 3-4 годині ранку, пішли у ломбард «Скарбниця» і вона на свій паспорт їх заклала за 165 грн., гроші витратила на придбання спиртних напоїв, які з ОСОБА_12 у подальшому удвох розпивали. У судовому засіданні 31.07.2018 року ОСОБА_8 пояснила, що мобільний телефон і колонку до ломбарду вона носила сама без ОСОБА_12 . Вину у скоєнні злочинів визнала частково та просила її суворо не карати.

І хоч обвинувачена вина скоєнні кримінальних правопорушень визнала частково, її винуватість підтверджується доказами, добутими в ході судового розгляду справи:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що 27.07.2017 року вона була у ОСОБА_8 вдома та попросила зарядний пристрій на телефон «Леново» з метою підзарядити свій мобільний телефон, а після його отримання поставила свій телефон на зарядку. Після цього вони з ОСОБА_8 пішли гуляти на вулицю, потім вона відійшла ненадовго і в цей час ОСОБА_15 та її знайомий ОСОБА_14 посварилися, а їй сказали, що не бажають її більше бачити. Вона злякалася їх агресивної поведінки та пішла від них. Вдома вона з іншого телефону, приблизно через 5-7 хвилин, зателефонувала ОСОБА_8 і попросила, щоб як зарядиться її телефон, вона повернула його. Потім їй зателефонував ОСОБА_14 і сказав,що вона нічого не отримає, на телефоні вони розбили екран. Вона знає, що разом з ОСОБА_13 ОСОБА_15 вживають спиртні напої та наркотичні засоби. З приводу повернення телефону вона телефонувала ОСОБА_15 неодноразово, спочатку та казала, що телефон поверне. Вона телефонувала на протязі двох тижнів. В цей час їй неодноразово телефонували ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які їй погрожували. Просила задовольнити її цивільний позов у повному обсязі в частині відшкодування вартості телефону, яку підтвердити не може, бо вони зламали та його вже не має, та відшкодування моральної шкоди, яка виявилася у безсонних ночах, нервових стресах, погрозах від обвинуваченої та ОСОБА_16 , які казали, що спалять її будинок та застосують до неї фізичну силу. Вона зразу після викрадення її телефону не зверталася до управління поліції, бо вони дружили з ОСОБА_15 та сподівалася, що та телефон поверне;

- поясненнями потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що вночі з 07.01.2018 року на 08.01.2018 року, він, ОСОБА_8 та її знайомий на ім`я ОСОБА_17 , знаходилися у нього вдома, розпивали спиртні напої, та оскільки було пізно, вони залишилися у нього в квартирі. Коли між ним та ОСОБА_17 виникла сварка, він викликав працівників поліції, які забрали ОСОБА_15 і ОСОБА_17 до відділення поліції, а він пішов до відділення поліції та чекав. Коли вийшла ОСОБА_15 , він її забрав та вони разом повернулися до нього у квартиру, де він заснув, а коли вранці прокинувся, виявив, що ОСОБА_15 у квартирі не має як не має і його мобільного телефону. Він не давав ОСОБА_15 мобільний телефон, з нею у ломбард не ходив, крадіжку телефону виявив вранці, тоді вже ОСОБА_15 у його квартирі не було. Ввечері того ж дня він виявив пропажу і колонок, які також забрала ОСОБА_18 . Через своїх знайомих він намагався розшукати ОСОБА_15 та дізнався від знайомого на ім`я ОСОБА_19 , що його телефон ОСОБА_15 заклала у ломбард, а йому випадково віддала для записів квитанцію з ломбарду. На теперішній час йому завдану шкоду не відшкодовано. У подальшому потерпілий ОСОБА_6 у судові засідання не з`являвся, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі;

-свідка ОСОБА_20 , який у судовому засіданні пояснив, що влітку 2017 року він знаходився на ринку «Анголенка», коли до прилавку підійшла обвинувачена та надала на ремонт телефон «Леново» 536 моделі. Він подивився його та сказав, що телефон не працює і ремонту не підлягає. Тоді жінка запропонувала придбати його на запчастини і він його купив, приблизно за 100 грн. Якби телефон був в робочому стані, то він коштував би до 1000 грн. У жінки, яка приносила телефон він впізнав обвинувачену, бо її до цього дня неодноразово бачив на ринку, як вона ходила між прилавками та запам`ятав по обличчю та шраму на ньому;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2017 року та довідкою до протоколу, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 впізнав особу, яка на початку серпня місяця продала йому мобільний телефон «Леново» на фото № 1 ( т.2, а.с. 69-72);

- чеками на придбання телефону та аксесуарів до нього та видатковою накладною ( т.2, а.с. 73-75);

- договором купівлі-продажу від 24.04.2016 року мобільного телефону та аксесуарів до нього( т.2, а.с.76-78);

-довідкою про вартість мобільного телефону «Леново» ( а.с.79);

- договорами ( специфікаціями) 08.01.2018 року та повідомленням ПТ «Ломбард» від 14.01.2018 року ( т.2, а.с.80-82).

Оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що винуватість ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання її винною.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), суд кваліфікує за ст.185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); за ст.. 185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), чинене повторно.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу У111 Конституції України.

З врахуванням норм ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про винуватість обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.1 та ст.. 185 ч.2 КК України.

Суд вважає, що дані висновки не протиречать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, оскільки остання не виключає необхідності і можливості застосування національного законодавства України, що діє на даний момент і вказаного вище, яке вбачає те, що обов`язково приймається до уваги принцип презумпції невинності, передбачений ст.62 Конституції України, а саме: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 вину визнала частково та пояснила, що коли ОСОБА_7 залишила у неї вдома свій мобільний телефон «Леново», вона не знає, а знайшла вона телефон у себе вдома ввечері 19.08.2017 року. Вона розуміла, що телефон їй не належить, але разом із знайомим, наступного дня вранці поїхали перевірити телефон до майстра, бо телефон не працював. Майстер на ринку «Анголенка» сказав, що телефон візьме за 100 грн. бо він не працює. Вона продала телефон, отримала гроші, які витратила на власні потреби. Вину не визнає, бо вона знала, що телефон не працює, зламаний, та знаходився у неї вдома, хоч їй і не належав, а чий це телефон, їй не було відомо, чий вона не цікавилася, тому його продала. Вже пізніше, 20.08.2017 року виявилося, що телефон належав ОСОБА_7 .

Також пояснила, що 07.01.2018 року вона зі своїм знайомим ОСОБА_11 , приблизно о 19-00 годині, привезли кутю знайомому ОСОБА_12 , сиділи та разом розпивали спиртні напої, а потім ОСОБА_12 став до неї чіплятися, виникла сварка з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 викликав поліцію, працівники якої забрали їх у відділення поліції. Коли вона вийшла з відділення поліції, ОСОБА_14 залишився там, а ОСОБА_12 чекав її біля відділення. Вони з ОСОБА_12 повернулися до нього додому, там знову розпивали спиртні напої, потім вони закінчилися. Згодом ОСОБА_12 запропонував піти купити цигарок, але не було грошей і він запропонував закласти колонку і телефон. Вони разом, приблизно о 3-4 годині ранку, пішли у ломбард «Скарбниця`і вона на свій паспорт їх заклала за 165 грн., гроші витратила на придбання спиртних напоїв, які з ОСОБА_12 у подальшому удвох розпивали.

У судовому засіданні 31.07.2018 року ОСОБА_8 , після допиту у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_21 , змінила показання та пояснила, що мобільний телефон і колонку до ломбарду вона носила сама, без ОСОБА_12 .

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 вину визнала частково, але з її показань вбачається, що вину у скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, ОСОБА_8 не визнала у повному обсязі.

Невизнання вини обвинуваченою у скоєнні вказаних вище злочинів, суд відносить до тактики захисту обвинуваченої з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Всупереч ст. 22 КПК України, доводи ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) та захисника ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_8 не сколювала вказаних злочинів, нічим не підтверджені, оскільки ні сама обвинувачена ні захисник, доказів у частині своїх заперечень, суду не надали.

Доводи захисника ОСОБА_5 у судовому засіданні про те, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 , кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 185 ч.1 КК необхідно перекваліфікувати на ст.193 КК України, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки кримінальна відповідальність за ст.193 КК України настає за незаконне привласнення особою знайденого чи такого, випадково опинилося у неї, чужого майна або скарбу, які мають особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) пояснила, що телефон вона виявила у себе вдома, вона не знала кому він належить, але розуміла, що телефон їй не належить і продала його.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_8 пояснила, що телефон не працював, був у неробочому стані, відремонтувати його було неможливо, тому вона його продала на запчастини.

Доводи у судовому засіданні ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) та захисника ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_8 не викрадала мобільний телефон, а знайшла його у себе вдома і не знала кому він належить, протиречать поясненням потерпілої ОСОБА_7 про те, що вона поставила вдома у ОСОБА_8 свій мобільний телефон на зарядку, яку надала їй сама ОСОБА_15 , а після того, як ОСОБА_15 зі своїм співмешканцем ОСОБА_13 вигнали її з будинку, вона поспішно звідти пішла, телефон залишився заряджатися та був у справному стані. Вона телефонувала неодноразово ОСОБА_15 та просила щоб та повернула телефон. Під час судового розгляду справи ні ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) ні її захисником, у порушення ст.22 КПК України, доводи потерпілої ОСОБА_7 ніяким чином не спростовані, а доводи ОСОБА_15 та її захисника-адвоката ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_15 не знала кому належить мобільний телефон, який перебував у її будинку, нічим не підтверджені.

Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що по справі не встановлена вартість мобільного телефону, який продала ОСОБА_15 , спростовуються довідкою про вартість телефону, а також поясненнями свідка ОСОБА_20 про те, що телефон йому надала обвинувачена у неробочому стані, тому придбав він його, приблизно за 100 грн., але якби телефон був у робочому стані, то його вартість була б біля 1000 грн.

Також у судових засіданнях було встановлено, що мобільний телефон потерпіла ОСОБА_7 залишила у житлі ОСОБА_8 , залишила його заряджатися, телефон працював, а потім, після сварки з ОСОБА_15 та її знайомим, поспішно залишила будинок ОСОБА_15 , телефон залишився там, потім вона телефонувала ОСОБА_15 та просила, щоб та повернула телефон, до відділення поліції зразу не зверталася, бо вважала ОСОБА_15 своєю подругою і чекала поки та телефон поверне.

Доводи потерпілої ОСОБА_7 у судовому засіданні про те, що вона залишила у ОСОБА_8 свій мобільний телефон у робочому стані, а та надала їй зарядний пристрій для його зарядки, також про те, що ОСОБА_8 було відомо, що телефон належить саме їй, ні обвинуваченою ОСОБА_8 ні її захисником ОСОБА_5 не спростовані, відповідно до ст. 22 КПК України.

Крім того, вказаний мобільний телефон тривалий час перебував у будинку ОСОБА_8 до дня його продажу.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_8 по те, що телефон вона виявила у себе вдома лише 19.08.2018 року, нічим не підтверджені, відповідно до ст. 22 КПК України, а є лише позицією обвинуваченої , як способом захисту обвинуваченої. Аналогічні доводи захисника також нічим не підтверджені.

Доводи захисника ОСОБА_5 про визнання доказів не допустимими, а саме завдання шкоди потерпілим у розмірі, який зазначено в обвинувальних актах, не можуть бути взяті до уваги судом.

Мобільний телефон, який викрадено у потерпілої ОСОБА_7 , обвинувачена продала, а тому неможливо було провести експертизу його вартості, через відсутність телефону, а допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що телефон йому надала обвинувачена у неробочому стані, а якби телефон працював, його б вартість становила біля 1000 грн.

Відповідно до довідки ( т.1, а.с. 79), вартість мобільного телефону «Леново А 536», з урахуванням зносу, становить 500 грн.

Мобільний телефон, який викрадено у потерпілого ОСОБА_6 «Нокіа 6303», ОСОБА_8 здала у ломбард ( т.1, а.с.80-82) та провести експертизу його вартості, було неможливо, через його реалізацію.

Крім того, захисником ОСОБА_5 не надано суду жодного доказу у частині того, що вартість вказаного мобільного телефону є більшою чи меншою, ніж зазначено в обвинувальному акті.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Обставин які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо), тому, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинених кримінальних правопорушень, їх тяжкість, які згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, а також особу винної, яка раніше не була засуджена, на обліку в наркодиспансері чи психоневрологічному диспансері не перебуває, будучи працездатною особою, тривалий час ніде не працює, не має постійного джерела доходу, неодноразово піддавалася примусовому приводу у судові засідання, відносно ОСОБА_8 оголошувався розшук, тому враховуючі вказані обставини, суд вважає за можливе призначити обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 75 КК України, та враховуючи особу обвинуваченої, її поведінку під час знаходження справи на розгляді суду, визначивши їй іспитовий строк два роки.

Таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов на суму 265 грн., який підлягає задоволенню, а вказана сума завданої шкоди стягненню з обвинуваченої.

Потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної шкоди на суму 3500 грн. та моральної шкоди на суму 7000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки ( т.2, а.с. 79) вартість мобільного телефону «Леново А-536» з урахуванням зносу становить 500 грн., тому у рахунок відшкодування вартості мобільного телефону з обвинуваченої на користь потерпілої підлягає стягненню сума 500 грн. Також на користь потерпілої необхідно стягнути з обвинуваченої суму вартості аксесуарів у розмірі 199 грн. 84 коп. В іншій частині позовні вимоги про стягнення завданої матеріальної шкоди необхідно залишити без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, на думку суду, не доведені, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватою ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України та призначити їй покарання:

-по ст.. 185 ч.1 КК України один рік позбавлення волі;

-по ст.. 185 ч.2 КК України- три роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 до відбуття покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо вона протягом двох років іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення.

У період випробувального терміну, на підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 265 грн., на користь ОСОБА_7 500 грн.- вартість телефону, 199 грн. 84 коп. вартість аксесуарів.
В іншій частині позов залишити без задоволення.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1