Провадження № 1-кп/761/239/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 151 001 000 138 77 від 19.11.2015, у якому
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, перс, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , у силу ст. 89 КК України не судимий
обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в:
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.
До обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 27.07.2019. Враховуючи складність кримінального провадження, керуючись ч. 3 ст. 331 КПК Українисудом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор вважав, що продовжують існувати ризики не процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, існує ймовірність здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілих, прийняття заходів з метою переховування від суду для уникнення покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.
Потерпілий вважав позицію прокурора обґрунтованою та просив продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.
Обвинувачений просив суд врахувати тривалість його перебування під вартою, наявність у нього двох неповнолітніх дітей, постійного місця мешкання на території міста Києва та відсутність наміру переховуватись від суду, або будь-яким іншим чином перешкоджати розгляду справи. У зв`язку з наведеним, просив відмовити у задоволенні продовженні строку тримання його під вартою.
Захисник обвинуваченого підтримала думку останнього та наполягала на відмові у продовженні строку тримання ОСОБА_8 під вартою
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Статтею 8 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

Водночас, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гарькавий проти України» право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене державою на підставах та в порядку, чітко визначених законом

У рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особу може бути позбавлено наведеного вище права лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме відповідно до процедури, встановленої законом, та якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п.п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).
Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення суд повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Беручи до уваги практику Європейського суду, зокрема, рішення у справі «Ладент проти Польщі», суд бере до уваги, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 № 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

З наведеного витікає, що принцип пропорційності, який є складовою принципу верховенства права, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу, вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Отже, суд, розглядаючи питання щодо доцільність подальшого утримання особи під вартою, має встановити актуальність існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також чи виправдовує подальше обмеження його прав справжній інтерес суспільства.

Вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_8 , суд приймає до уваги, що такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

На користь існування вищевказаного ризику слід віднести відсутність у обвинуваченого вагомих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставин при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Таким чином, суд, оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, не має права ігнорувати суворість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватими у вчиненні інкримінованих дій.

Також, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Відповідно до обставин справи ОСОБА_8 інкриміноване умисне протиправне заподіяння смерті колишній дружині з мотиву особистих неприязних стосунків, вчинене з особливою жорстокістю, що завдало особливих фізичних страждань потерпілій.
Таким чином, з огляду на суспільну небезпечність та характер інкримінованих обвинуваченому дій, суд вважає не безпідставним висновок про наявність високої ймовірності вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення чи інших позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду.
Ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні залишається також цілком ймовірним, оскільки не всі свідки були допитані під час судового розгляду.
Суд також має врахувати складність обставин справи і судового розгляду.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК та дають підстави для визнання доцільним продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого, у вигляді тримання під вартою.
За результатами встановлених судом обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу без задоволення. Разом з тим, суд дійшов до висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 182, 183 194, 331 КПК України, суд
у х в а л и в :
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою по 25 серпня 2019 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду м. Києва упродовж п`яти днів з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2