Справа № 308/88/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-
В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України із клопотанням про скасування арешту накладеного ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.03.2019 року, якою накладено на майно, що було вилучено 08.03.2019 року в ході проведення обшуку автомобіля «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, який перебував у володінні ОСОБА_5 , а саме : грошові кошти в сумі 3756 гривень, 100 доларів США, мобільний телефон «Samsung Galaxy S9» із сім картою «Водофон» НОМЕР_2 , банківська картка на імя ОСОБА_5 , «Фольксваген Гольф» 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що вказане кримінальне провадження внесено 04.12.2018 року, довіреність на право керування та розпорядження транспортним засобом видано нею ОСОБА_5 тільки 26.02.2019 року, а тому вважає, що автомобіль марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, який перебував у володінні ОСОБА_5 не причетний до кримінального провадження і не може бути речовим доказом.

На підставі наведеного просить скасувати арешт накладений автомобіль «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску
В судове засідання заявник не з`явилася, водночас від адвоката ОСОБА_3 надійшла до суду заява, в якій просить подане клопотання задовольнити та розглянути справу за їх відсутності
Слідчий в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в порядку, встановленому КПК України.
Неявка, належно повідомлених учасників, не перешкоджає розгляду даної справи відповідно до положень ст. 174 КПК України.
У зв`язку з неявкою усіх учасників провадження, фіксування процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 107 КПК України.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000297, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.03.2019 року накладено арешт на майно, яке було вилучено 08.03.2019 в ході проведення обшуку автомобіля марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 3756 гривень, 100 доларів США, мобільний телефон «Samsung Galaxy S9+» із сім-карткою «Водафон» НОМЕР_2 , банківська картка на ім`я ОСОБА_5 , «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено до штрафмайданчику.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку статті 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, власник майна, який не був присутнім при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Оскільки заявником таке клопотання про часткове скасування арешту заявлено одночасно зі скаргою на бездіяльність слідчого, така скарга розглядається слідчим суддею та клопотання про скасування арешту майна віднесено до компетенції слідчого судді, в зв`язку з цим, клопотання може бути розглянуто в даному провадженні з метою економії процесуального часу.
Арешт майна може бути скасовано повністю ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст.172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
У свою чергу, слідчий суддя звертає увагу на норми ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном.
Слідчим суддею встановлено, що на даний час провадження у справі не закінчено,

Слідчий суддя враховує ті обставини, що органом досудового розслідування не надано доказів повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні злочину у кримінальному провадженню № 0000297 від 04.12.2018 року. Крім того, слідчий не надав будь-яких заперечень щодо скасування арешту майна, належного ОСОБА_4 ..
Згідно з протоколом Першим Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість неможливо без зайвих труднощів повертаються власнику, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Згідно з главою 21 Інструкції № 34/15 зберігання автомобілів, мотоциклів та інших транспортних засобів, які використовувались як знаряддя злочину та були визнанні речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, провадиться за письмовим дорученням слідчого, прокурора, суду протягом досудового чи судового слідства відповідними службами органів внутрішніх справ (якщо вони не можуть бути передані на зберігання власнику, його родичам чи іншим особам, а також організаціям), керівники яких видають про це розписку, що приєднується до матеріалів справи. У розписці зазначається, хто є відповідальним за збереження прийнятого транспортного засобу.
Враховуючи те, що арешт майна носить тимчасовий характер, вилучене майно належить ОСОБА_4 , тривале накладення арешту на майно завдає шкоди інтересам законного власника, слідчий суддя вважає, що відпала потреба у подальшому застосуванні обмеження права власності на майно у вигляді арешту на таке майно.
За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявленого клопотання.
Керуючись ст.ст. 174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2019 року у кримінальному провадженні № 0000297, в частині накладення арешту на автомобіль марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 .

Автомобіль марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_4 , або представнику за дорученням.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1