ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1425 /19 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
представника власника майна - ОСОБА_6
адвоката - ОСОБА_7 , як представника
Накладено арешт на автомобіль Toyota Camry, р.н. НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який насправді має р.н. НОМЕР_3 та відповідно до зберігальної розписки перебуває у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «АК Плюс» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 зазначив, що відповідно до діючого законодавства, прокурор, або слідчий за погодженням з прокурором мають право звернутися з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення такого майна. Будь-якого іншого порядку на звернення до слідчого судді з клопотанням про повторне накладення арешту після спливу строку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 171 в КПК України не вказано. Автомобіль Toyota Camry, р.н. НОМЕР_1 був вилучений 14.01.2019, слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна 05.08.2019, а тому у слідчого судді були всі підстави для відхилення клопотання про повторне накладення арешту. Арешт на вказаний автомобіль вже було накладено ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2019 року, а 23.07.2019 р. суд скасував арешт на автомобіль, накладений ухвалою слідчого судді від 16.05.2019. Крім того зазначив, що слідчий суддя не дослідив висновок експертного дослідження 310/59 СЕ-19, яким підтверджено справжність номерів кузову автомобілю, не встановив підстави та доцільність застосування повторного накладення арешту, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, не встановив чи існує реальна загроза знищення чи псування речового доказу, а також те, яким чином повторне накладення арешту на майно ТОВ «АК Плюс» може вплинути на подальший хід розслідування. Також суд незаконно передав автомобіль на зберігання ОСОБА_8 . Зазначив, що накладення арешту фактично позбавляє права власності ТОВ «АК Плюс» . Вважає, що на арештованому майні відсутні сліди скоєння злочину, не містяться інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відсутня необхідність проведення додаткових слідчих дій з арештованим майном.
Вислухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 7 серпня 2019 року задоволено клопотання слідчого. Накладено арешт на автомобіль Toyota Camry, р.н. НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який насправді має р.н. НОМЕР_3 та відповідно до зберігальної розписки перебуває у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приймаючи рішення про накладення арешту на автомобіль «Toyota Camry», кримінального суд першої інстанції виходив з положень ст.170 КПК України і вважав, що спірний автомобіль беззаперечно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, так як використовувався як знаряддя злочину, може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час провадження. Також суддя вважав, що на здатність даного майна бути використаним в якості доказу у кримінальному провадженні не впливає факт його належності тій чи іншій особі на праві власності.
Проте, такий висновок суду першої інстанції з приводу наявності підстав для задоволення клопотання не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах КПК України.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Статтею 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно. Згідно з ч. 1 вказаної статті, з клопотанням про арешт має право звертатися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. При цьому прокурор, відповідно до ст. 36 КПК України, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений:
1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;
2) мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування;
3) доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування;
4) доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом;
5) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;
7) скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих;
8) ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування;
9) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;
10) погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання;
11) повідомляти особі про підозру;
12) пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян, які через фізичний стан чи матеріальне становище, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права, у порядку, передбаченому цим Кодексом та законом;
13) затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання;
14) звертатися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;
15) підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом;
16) погоджувати запит органу досудового розслідування про міжнародну правову допомогу, передання кримінального провадження або самостійно звертатися з таким клопотанням в порядку, встановленому цим Кодексом;
17) доручати органу досудового розслідування виконання запиту (доручення) компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу або перейняття кримінального провадження, перевіряти повноту і законність проведення процесуальних дій, а також повноту, всебічність та об`єктивність розслідування у перейнятому кримінальному провадженні;
18) перевіряти перед направленням прокуророві вищого рівня документи органу досудового розслідування про видачу особи (екстрадицію), повертати їх відповідному органу з письмовими вказівками, якщо такі документи необґрунтовані або не відповідають вимогам міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи законам України;
19) доручати органам досудового розслідування проведення розшуку і затримання осіб, які вчинили кримінальне правопорушення за межами України, виконання окремих процесуальних дій з метою видачі особи (екстрадиції) за запитом компетентного органу іноземної держави;
20) оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Кодексом;
21) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Участь прокурора в суді є обов`язковою, крім випадків, передбачених цим Кодексом, як зазначено в ч. 3 ст. 36 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 37 КПК України, прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті. Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.
Згідно з ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Як вбачається з наданого клопотання про арешт майна від 05.08.2019 р., клопотання подано слідчим Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 .
При розгляді клопотання, в суді першої інстанції, прокурор участі не приймав.
Враховуючи вищевикладене, в матеріалах клопотання відсутні відомості стосовно того, що саме прокурор ОСОБА_10 є прокурором, який у даному кримінальному провадженні здійснює процесуальне керівництво.
За таких обставин колегія суддів вважає, що зазначене клопотання слідчого про накладення арешту підлягає поверненню прокурору для приведення клопотання слідчого до відповідності з вимогами ст. 171 КПК України та усунення недоліків.
На підставі вказаного, судова колегія приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 7 серпня 2019 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «АК Плюс» частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.36,37,392,405,407,419,422,423 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 7 серпня 2019 року скасувати.
Протягом часу наданого для усунення недоліків доручити слідчому вжити заходів для збереження майна автомобілю Toyota Camry, р.н. НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який насправді має р.н. НОМЕР_3 .
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді