УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
19 липня 2019 року

м. Київ
справа № 161/4966/19
провадження № 51-3595ска19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 липня 2019 року,
встановив:
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2019 року, залишеною без зміни апеляційним судом, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується із судовими рішеннями, постановленими відносно неї, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Конституційний Суд України зазначив, що обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац 14 підпункту 2.3. пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 червня 2019 року № 4-р/2019).
Як неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява №40160/12 та інші).
Положеннями статті 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги до відповідного апеляційного суду. За правилами цієї норми постанова апеляційного суду, ухвалена за наслідками розгляду апеляційної скарги, набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Поміж іншого, не передбаченого касаційного оскарження зазначеної категорії судових рішень і статтею 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якою визначено межі перегляду касаційного суду.
Таким чином оскаржувані постанови не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 липня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3