УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0003560 відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, 10.10.2019 року до ЧЧ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102» про те, що 10.10.2019 року о 15 годині 17 хвилин, за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5а, а саме до сервісного центру МВС звернулась гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підробленими документами на встановлення газового обладнання в автомобіль марки «Lexus RX 350», д/н НОМЕР_1 .
11.10.2019 року слідчим винесена постанова про долучення вищезазначених предметів в якості речових доказів в кримінальному провадженні №0003560 від 11.10.2019 року, внесеного до ЄРДР 11.10.2019 року.

З метою забезпечення збереження вищевказаних документів, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту майна.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Власниця вилучених документів до суду не з`явилася, обов`язок повідомлення такої особи про дату та час судового засідання покладався на сторону обвинувачення.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, враховуючи положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з клопотання та долучених до нього матеріалів, досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
З огляду на те, що кримінальне провадження здійснюється за фактом можливої підробки зазначених у клопотанні документів, слідчий суддя приходить до переконання про відповідність такого посвідчення критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, що свідчить про наявність підстав та розумних підозр вважати, що такі документи є доказами в рамках даного кримінального провадження, а відтак, наявні підстави для накладення арешту на таке майно.
В свою чергу з огляду на наявність необхідності в подальшому проведенні експертних досліджень з вилученими документами, слідчий суддя приходить до переконання, що наявна необхідність в забезпеченні їх збереження.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, беручи до уваги розумність та співрозмірність арешту майна, а також його наслідки, завдання, які ставляться перед вказаним заходом забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, якого особа зазначає в результаті його дії.
З огляду на обґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, наявність підстав для його задоволення, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0003560 відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України задовольнити.
Накласти арешт на АКТ №930924 приймання-передачі транспортного засобу, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі; АКТ технічної експертизи про відповідність конструкції та технічного стану переобладнаного транспортного засобу вимогам безпеки дорожнього руху; сертифікат відповідності, зареєстрований в Реєстрі за № UA9.009.01165-17; свідоцтво № 0004 про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1