Судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-708 ск19
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК) на строк 3 роки за ч. 1 ст. 309 КК на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього виконання певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК. Вирішено питання щодо процесуальних витрать і речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 було залишено без змін.
15 березня 2019 року колегія суддів Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року щодо ОСОБА_2 відмовила у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Не погоджуюсь з постановленим рішенням і висловлюю окрему думку.
Як убачається із касаційної скарги, прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності та правильності кваліфікації дій ОСОБА_2 , касаційну скаргу прокурор подав у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення долі речових доказів, а саме 68 патронів. Скаржник вважає, що апеляційний суд не перевірив доводів прокурора в цій частині, не вмотивував жодним чином, чому предмет злочину (патрони) слід знищити, а не конфіскувати в дохід держави на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК, в той час як таке майно не вилучено з обігу, проте для його придбання, носіння та зберігання передбачено отримання спеціального дозволу.
З огляду на доводи, наведені в касаційній скарзі, вважаю, що колегія суддів мала всі підстави для відкриття касаційного провадження та витребовування матеріалів кримінального провадження з огляду на таке.
Суд першої інстанції, постановляючи судове рішення, відповідно до ст. 100 КПК, з чим погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про знищення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме 68 патронів, що належать до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї.
Натомість відповідно до вимог п.5 ч. 9 ст. 100 КПК гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Беручи до уваги вищенаведене, вважаю, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про необхідність залишення вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 без змін у частині знищення речових доказів, а саме 68 патронів, оскільки законом прямо передбачено, що докази, які були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються у власність держави, зважаючи також і на військову й економічну цінність боєприпасів у наш час. Крім того, п.п. 17 п. 9 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави і розпорядження ним затвердженого постановою КМУ від 25 серпня 1998 року №1340 передбачено, що військова зброя та боєприпаси до неї, військова техніка, а також товари військового призначення та подвійного використання, конфісковані на підставі рішення суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом, або щодо яких винесено рішення суду про конфіскацію, передаються Міноборони, МВС, Національній поліції, Державній прикордонній службі або СБУ.
Крім того, на мій погляд, висловлення у вступній та резолютивній частинах ухвали суду касаційної інстанції від 15 березня 2019 року «… прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, …» сформовано некоректно. Вважаю, що правильно вказувати «… прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої чи апеляційної інстанцій, …», що підтверджується рядом судових рішень Верховного Суду (провадження: 51-863 км 18, 51-2033 км 18, 51-1271 км 18, 51-432 км 17 та інші).
Суддя ОСОБА_1