ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2889/18 Номер провадження 11-кп/814/365/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2018 року ,-

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Приймаючи таке рішення місцевий суд послався на те, що аналіз динаміки поведінки засудженого у період відбуття покарання не дає підстав вважати, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Не погодившись з вказаним рішення суду засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно з ст. 81 КК України.

В обґрунтування поданої апеляції вказує, що у виправній колонії відсутнє виробництво, що унеможливлює його працевлаштування. Також, засуджений в поданій апеляції оспорює усі стягнення, накладені на нього за час перебування у виправній колонії.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні засуджений з приводу вирішення питання покладався на розсуду суду.

Прокурор заперечував з приводу задоволення апеляції , вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання.

За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції прийшов до висновку , що засуджений не довів свого виправлення.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до ст. 72 КК України йому зараховано у строк відбуття покарання період перебування під вартою з 08.06.2015 року по 29.11.2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.02.2016 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 08.06.2015 року по 03.02.2016 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 30.11.2015 року. Кінець строку відбування покарання 13.11.2018 року.

Таким чином, на момент звернення до суду з клопотанням, ОСОБА_7 формально має право на розгляд питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Перевіряючи ухвалу суду першої інстанції колегією суддів встановлено , що за час перебування у виправній колонії, засуджений має три стягнення, які знято і погашено, та два заохочення. Також, засудженому за період відбування покарання в установі тричі відмовлялось у зміні умов тримання як такому , що не став на шлях виправлення.

Із характеристики засудженого вбачається, що він дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує їх передбачені законом вимоги під контролем. На даний час не працевлаштований. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості, адекватно реагує на критику на свою адресу. Злодійських традицій не підтримує, до ради колективу засуджених ставиться задовільно.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що відбуття певного, визначеного ст. 81 КК України строку призначеного покарання та пасивне його відбування не дає підстав вважати, що засуджений довів своє виправлення та заслуговує на умовно дострокове звільнення, про що правильно вказав місцевий суд, розглядаючи клопотання ОСОБА_7 .

Таким чином, суд належним чином дослідив обставини та вмотивував своє рішення і правильно дійшов висновку про відсутність підстав, на даний час, для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Та обставина, що у виправній колонії відсутнє виробництво, у результаті чого засуджений не може працевлаштуватися, не перешкоджає засудженому скористатися іншими можливостями довести своє виправлення сумлінним ставленням до праці, зокрема, шляхом підвищення ділової кваліфікації, суворого додержання правил техніки безпеки, працею з благоустрою території тощо.

Разом з тим, засудженим, ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні доказів на підтвердження таких обставин, вказано не було.

Не є переконливими доводи апеляції засудженого про безпідставність накладних на нього стягнень. Колегія суддів зауважує, що чинним законодавством передбачено спеціальний порядок оскарження рішення адміністрації установи виконання покарання про накладення на засудженого стягнення і вказане питання не може бути предметом дослідження під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи, наведені в апеляції засудженого є непереконливими і спростовуються вищенаведеними обставинами.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію засудженої слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2018 року щодо нього без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ ________________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4