Справа № 161/2339/19
Провадження № 1-кп/161/505/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 03 травня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представників потерпілого - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000561, що надійшов з прокуратури Волинської області 11.02.2019 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з середньою освітою, одруженого, інваліда 2-ї групи (загального захворювання), пенсіонера, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 14 грудня 2018 року близько 13.30 год., керуючи технічно несправним автомобілем марки «Фольксваген-Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , несправність якого виразилась у непрацездатності робочої гальмівної системи у вигляді підтікання гальмової рідини з-під манжетів поршнів гальмівного механізму заднього правого колеса, що негативно впливало на безпеку руху та ефективність гальмування транспортного засобу в залежності від швидкості руху та дорожніх умов та виникла до дорожньо-транспортної пригоди, яку водій міг виявити під час експлуатації транспортного засобу до ДТП), рухаючись автодорогою сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне» зі сторони м. Луцьк в напрямку м. Рівне з швидкістю 60 км/год, в`їхавши у населений пункт с. Піддубці Луцького району Волинської області, позначеного дорожнім знаком - 5.45 ПДР України, що дозволяє рух транспортних засобів із швидкістю не більше 50 км/год, чим перевищив дозволену швидкість руху. При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, поблизу будинку №8 по вул.Київській с.Піддубці Луцького району Волинської області, перед яким у правій смузі руху зупинилися транспортні засоби, надаючи перевагу у русі пішоходам, проявив безпечність та неуважність, не зменшив швидкість руху, не зупинився та не переконався, що на пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода та небезпека, в результаті чого допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину дороги справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №648 від 28.01.2019 потерпіла - малолітній пішохід ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно-спинномозкової травми, розриву атланто-потиличного зчленування з повним розривом спинного мозку, крововиливів під оболонки головного мозку (субдурального та субарахноїдального характеру), крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, крововиливів в ділянці коренів легень та ніжки селезінки, множинних саден (подряпин), синців тіла та рваної рани правої гомілки. Дані тілесні ушкодження утворились в швидкій послідовності одне за одним, та стосовно живих осіб належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілої. Причиною смерті потерпілої ОСОБА_12 , є закрита хребетно-спинномозкова травма у вигляді повного розриву атланто-потиличного зчленування та повного розриву спинного мозку, що призвело до розвитку травматичного шоку.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди i наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 2.3. a), б), д), п. 12.4. п.12.9. б), п. 18.1. та п. 18.4. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, зі змінами та доповненнями.

Так, в порушення вимог п.2.3 а), б), д) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортною засобу; не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну; створив своїми діями загрозу безпеки дорожнього руху.
В порушення вимог п.12.4 Правил дорожнього руху України у населеному пункті рухався із швидкістю більше 50 км/год.

В порушення вимог п.12.9 Правил дорожнього руху України перевищив максимально дозволену швидкість у населених пунктах - 50 км/год.

В порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість, а в разі потреби - не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В порушення вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, що рухається по сусідніх смугах, не зменшив швидкість, а в разі потреби зупинитися, міг продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху, при керуванні транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої фактично визнав частково. Цивільні позови потерпілих про відшкодування моральної шкоди, кожного зокрема, визнав, щодо суми покладався на думку суду. Суду дав показання, що керує транспортними засобами на протязі 22 років, ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягався. 14.12.2018 року в обідню пору повертався з лікарні, куди возив дружину на процедуру гемодіалізу та забирав дочку після проведеної операції. Рухався автодорогою з сторони м. Луцька в напрямку м. Рівне з швидкістю 60 км/год. В`їхавши у населений пункт с. Піддубці Луцького району Волинської області зменшив швидкість до 55 км/год, коли переїхав пішохідний перехід, побачив, як з-за автомобілів, які стояли перед пішохідним переходом, раптово вибігла потерпіла, він не встиг зреагувати та здійснив наїзд. Наполягав, що потерпіла переходила дорогу поза пішохідним переходом, а автомобілі збоку не зупинились, щоб пропустити, а здійснювали там стоянку. Фактично його автомобіль був справний, однак знав, що у ньому були деякі технічні неполадки, для усунення яких він уже придбав запасні деталі, однак цього не зробив. Просив суворо його не карати, врахувати його похилий вік, те, що він є інвалідом ІІ групи, його дружина тяжко хворіє, фактично лише він один є її доглядальником.
Окрім часткового визнання винуватості самим обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового розгляду доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_7 (бабуся) в судовому засіданні дала показання, що 14.12.2018 року її внучка ОСОБА_13 (з якою вони проживали в одному будинку), разом з онуком вчительки, повертаючись зі школи додому, переходили дорогу. В обідню пору прибіг сусід та повідомив, що її ОСОБА_14 збив автомобіль. Коли вона прибігла, то на місці пригоди уже була швидка, дитина вже була не жива. Категорично ствердила, що перед тим, як йти вона телефонувала, сказала, що не потрібно її зустрічати, вони самі перейдуть дорогу, при цьому, дитина переходила дорогу лише через пішохідний перехід. На місці події вона дізналась, що інші автомобілі зупинились перед переходом та пропускали дітей, а обвинувачений - продовжив рух, в результаті чого здійснив наїзд. Просить задовольнити цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн., вважаючи, що розмір моральної шкоди, яка була їм спричинена є надто малим. Щодо міри покарання спочатку зазначала, що у разі відшкодування завданих збитків на суворому покаранні не наполягає, однак в кінці судового слідства наполягала на суворому покаранні.

Потерпілий ОСОБА_6 (дідусь) повністю ствердив показання потерпілої ОСОБА_7 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, цивільний позов про відшкодування моральної шкоди підтримав повністю, щодо міри покарання висловився аналогічно, що і потерпіла ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_5 дав показання, що ОСОБА_13 була його єдиною донькою. На момент ДТП він знаходився у відрядженні в Київській області, дізнавшись про подію, він повернувся додому і про обставини дорожньо-транспортної пригоди йому відомо лише зі слів рідних. Частково йому відшкодовані моральні збитки в сумі 130 000 грн., а тому підтримує цивільний позов про стягнення моральної шкоди в сумі 370 000 грн., просить обвинуваченого покарати суворо та позбавити права керування транспортними засобами.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дала показання, що 14.12.2018 року близько 14.00 год. їхала з роботи, переходила дорогу, побачила, що поблизу дітей, які мали намір переходити дорогу зупинився легковий автомобіль червоного кольору, а за ним автомобіль-бус, діти почали рух по переходу. В цей момент побачила, що автомобіль по іншій смузі руху, не зупиняється, а продовжує рух, тому вона почала кричати до дітей, двоє з них зупинилось, а дівчинку збив автомобіль. Підтвердила, що з нею проводили слідчу дію слідчий експеримент. Категорично зазначила, що обвинувачений їхав автомобілем по лівій смузі руху, швидкості не зменшував (швидкість приблизно 60 км/год), і почав гальмувати лише, коли збив дитину.

Вказані показання свідка стверджуються і протоколом проведення слідчого експерименту від 21.01.2019 року (з схемою) за участі свідка ОСОБА_15 . Крім того, на схемі відображено місце знаходження свідка під час ДТП та місце наїзду на пішохода.

З довідки №673 вбачається, що причиною смерті ОСОБА_12 став травматичний шок. Розрив атланто-потиличного зчленування з повним розривом спинного мозку. Закрита хребетно-спинномозкова травма.
Згідно висновку експерта №645 від 28.01.2019 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно-спинномозкової травми, розриву атланто-потиличного зчленування з повним розривом спинного мозку, крововиливів під оболонки головного мозку (субдурального та субарахноїдального характеру), крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, крововиливів в ділянці коренів легень та ніжки селезінки, множинних саден (подряпин), синців тіла та рваної рани правої гомілки. Комплекс виявлених тілесних ушкоджень міг виникнути внаслідок контакту потерпілої з виступаючими до переду частинами (деталями) автомобіля, коли потерпіла перебувала у вертикальному положенні, або близькому до такого, ліво-боковою поверхнею тіла з подальшим відкиданням та ударом тіла об дорожнє покриття і ковзання по ньому. Дані тілесні ушкодження утворились в швидкій послідовності одне за одним, та стосовно живих осіб належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілої. Причиною смерті потерпілої ОСОБА_12 , є закрита хребетно-спинномозкова травма у вигляді повного розриву атланто-потиличного зчленування та повного розриву спинного мозку, що призвело до розвитку травматичного шоку.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.12.2018 року з доданими фототаблицями та схемою дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що в автомобілі марки «Фольксваген-Пассат» пошкоджена передня частина капот, слідів гальмування коліс автомобіля на мокрому асфальтному покритті не виявлено, проведені відповідні заміри, що детально відображено на схемі ДТП.

Постановою від 14.12.2018 року автомобіль марки «Фольксваген-Пассат» р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом та передано на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП у Волинській області.

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи №26 від 25.01.2019 року стверджується, що наїзд автомобіля «Фольксваген-Пассат» р.н. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_12 відбувся в с.Піддубці Ківерцівського району Волинської області на лівій смузі проїзної частини автодороги «Устилуг-Луцьк-Рівне» в напрямку м.Рівне.

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи №28 від 24.01.2019 року на момент експертного огляду автомобіля «Фольксваген-Пассат» р.н. НОМЕР_1 виявлено непрацездатність робочої гальмової системи у вигляді підтікання гальмової рідини з під манжетів поршнів гальмового механізму заднього правого колеса, яка виникла до ДТП. З технічної точки зору, виявлена непрацездатність робочої гальмової системи автомобіля «Фольксваген-Пассат» р.н. НОМЕР_1 у вигляді підтікання гальмової рідини з під манжетів поршнів гальмового механізму заднього правого колеса, негативно впливала на безпеку руху та ефективність його гальмування в залежності від руху та дорожніх умов. З технічної точки зору водій автомобіля «Фольксваген-Пассат» р.н. НОМЕР_1 міг виявити непрацездатність робочої гальмової системи у вигляді підтікання гальмової рідини з під манжетів поршнів гальмового механізму заднього правого колеса під час експлуатації транспортного засобу, оскільки дана несправність має зовнішню ознаку, а саме збільшення вільного ходу педалі керування гальмами та загальне зменшення ефективності гальмування робочою гальмовою системою.

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи №27 від 24.01.2019 року у заданій дорожній ситуації з технічної точки зору водій автомобіля «Фольксваген-Пассат» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав діяти у відповідності до вимог пунктів 18.1, 18.4 ПДР України, тобто повинен був при виявлені зменшення швидкості руху транспортного засобу, що рухався по сусідній смузі, зменшити швидкість і зупинитися та продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

З протоколу огляду відеозапису від 22.01.2019 року (з доданими фототаблицями та відеозаписом), вбачається, що 14.12.2018 року о 13:26:20 на автодорозі сполученням Луцьк-Рівне з`являється пішохід, що підійшов з правої сторони до пішохідного переходу за смугою руху в напрямку м.Луцьк, призупинився та відновив рух по дорожній розмітці «Зебра» в напрямку ґрунтового острівця безпеки,і на 13:30:09 пішохід зникає з поля зору відеокамери.
Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що потерпіла переходила дорогу поза пішохідним переходом, а автомобілі збоку не зупинились, щоб пропустити, а здійснювали там стоянку, оскільки вони є суперечливими, не відповідають обставинам справи, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання знайти виправдання фактично вчиненим діям та можливість пом`якшення своєї відповідальності.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, та результатів судового розгляду, суд відносить часткове добровільне відшкодування завданих збитків та активне сприяння розкриттю злочину.

Одночасно, не відносить до таких обставин щире каяття, оскільки під час судового слідства винуватість ним фактично визнана частково.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, доглядає за хворою дружиною ОСОБА_16 , 1949 р.н., є пенсіонером та інвалідом 2-ї групи, частково добровільно відшкодував спричинену моральну шкоду, однак вину у вчиненому визнав частково, потерпілі наполягали на суворій мірі покарання, вчинив необережний злочин, що, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, від вчиненого наступили тяжкі наслідки смерть малолітньої дитини, яка була єдиною дитиною у сім`ї, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання, з врахуванням думки потерпілих, в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права керування транспортними засобами.

Призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування суд враховує, що право керування транспортними засобами не є основним джерелом доходу ОСОБА_4 , оскільки останній є особою пенсійного віку, а також тяжкі наслідки, що настали внаслідок наявності у нього такого права.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст.1168 ЦК України цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_5 завдану моральну шкоду, відповідно до позову про уточнення позовних вимог - 370 000 (триста сімдесят тисяч) грн., в користь потерпілого ОСОБА_6 100 000 (сто тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди та в користь потерпілої ОСОБА_7 100 000 (сто тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував майновий стан обвинуваченого, який є пенсіонером та інвалідом ІІ групи, при цьому, виходив з засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди, з врахуванням ступеню спричиненої шкоди, відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілих та характеру вимушених змін у їх життєвих стосунках.

Питання щодо стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат у справі, понесених потерпілими щодо сплати державного мита в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди судом не вирішується, оскільки позовні вимоги, в цій частині, не збільшувались.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України, відповідно, повернути законному володільцеві та залишити у матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Арешт, накладений на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 14.12.2018 року (ухвала слідчого судді від 26.12.2018 року), відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, зняти.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.2 КК України, призначивши покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк - 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_5 370 000 (триста сімдесят тисяч) грн. завданої моральної шкоди

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_6 100 000 (сто тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілої ОСОБА_7 100 000 (сто тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди.

Речові докази:
-транспортний засіб марки «Фольксваген-Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що переданий на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП у Волинській області, за адресою: м.Луцьк, вул.Винниченка, 11 повернути законному володільцеві ОСОБА_4 ;

-оптичний диск для лазерних систем зчитування інформації «DVD-R 4.7 MB» на якому міститься відеозапис моменту ДТП, яка мала місце 14.12.2018 року залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) грн. судових витрат по справі за проведення експертиз.

Арешт, накладений на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 14.12.2018 року (ухвала слідчого судді від 26.12.2018 року), відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, зняти.

Зарахувати в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 14.12.2018 року по 15.12.2018 року, з розрахунку, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане ДАІ МВС-УВС Волинської області 11.12.1996 року на ім`я ОСОБА_4 , що знаходиться у матеріалах провадження (Т.2 а.с.67) передати на зберігання Регіональну сервісному центру МВС у Волинській області.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1