печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2018 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: не з`явився,

власника майна: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2014 року за № 0013137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 189, ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , із знищеним номером шасі (кузова, рами), відповідно до висновку експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України від 05.12.2017 року № 151, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від запалення транспортного засобу, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2014 року за № 0013137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 189, ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України, яке об`єднано з кримінальним провадженням № 0002625.

Досудовим розслідуванням встановлено, що викрадені на території України транспортні засоби узаконюються під реєстраційними даними автомобілів аналогічних моделей, які зареєстровані на території АР Крим. Таким чином, встановлено спосіб легалізації викрадених на території України автомобілів елітних моделей, які в підрозділах реєстраційно-екзаменаційної роботи при УДАІ ГУМВС України в м. Києві та Головного сервісного центру МВС України реєструвались під видом аналогічного автомобіля, що офіційно зареєстрований в базі даних ДІА на території АР Крим, яка на даний час є тимчасово окупованою територією.

Постановою слідчого від 25.08.2016 року автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002625 від 16.04.2015 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2016 року накладено арешт на вищевказаний автомобіль.

24.10.2017 року вищевказаний автомобіль був зупинений працівниками СРПП № 2 та вилучений слідчим СВ Кобелянського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області разом зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2 та ключами від запалення.

Згідно висновку експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України від 05.12.2017 року № 151, ідентифікаційний номер позначення шасі транспортного засобу марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , піддавалося зміні не в умовах заводу-виробника, шляхом вирізання номерного майданчика.

Відтак, враховуючи, що автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , був об`єктом кримінально-протиправних дій, зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містить інформацію, яка має значення для досудового розслідування, тобто має ознаки речового доказу у кримінальному провадженні, оскільки у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у вказаному транспортному засобі відбулася заміна його ідентифікаційного номера (VIN), який йому присвоєно заводом-виробником, прокурор, з метою забезпечення збереження речових доказів, просить накласти арешт на вищевказаний транспортний засіб.

В судове засідання прокурор не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, в якій підтримав вимоги клопотання з викладених у ньому підстав, просив їх задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Оскільки, згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття прокурора та власника майна в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя визнав можливим розглянути клопотання за відсутності учасників кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає поверненню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2014 року за № 0013137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 189, ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України, яке об`єднано з кримінальним провадженням № 0002625.

Під час досудового розслідування встановлено, що викрадені на території України транспортні засоби узаконюються під реєстраційними даними автомобілів аналогічних моделей, які зареєстровані на території АР Крим. Таким чином встановлено спосіб легалізації викрадених на території України автомобілів елітних моделей, які в підрозділах реєстраційно-екзаменаційної роботи при УДАІ ГУМВС України в м. Києві та Головного сервісного центру МВС України реєструвались під видом аналогічного автомобіля, що офіційно зареєстрований в базі даних ДАІ на території АР Крим, що на даний час вважається тимчасово окупованою територією.

Серед таких транспортних засобів значиться автомобіль TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постановою Старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4 від 25.08.2016 року автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002625 від 16.04.2015 року.

24.10.2017 року працівниками СРПП № 2 та Слідчим ВС Кобеляцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області був зупинений та вилучений автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Як зазначає слідчий у клопотанні, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2016 року № 757/46002/16-к накладено арешт на вищевказаний транспортний засіб.

Відповідно до висновку Полтавського НДЕКЦ МВС України від 05.12.2017 року № 151 ідентифікаційне номерне позначення шасі автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , піддавалося зміні не в умовах заводу-виробника шляхом вирізання номерного майданчику з первинним позначенням та вварюванням в це місце металевої пластини з іншим позначенням « НОМЕР_3 ».

Так, прокурор ОСОБА_3 звертаючись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0013137 від 21.11.2014 року з посиланням на те, що вилучений транспортний засіб є об`єктом кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди.

Як визначено у ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених в ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Так, прокурором до матеріалів клопотання долучена постанова слідчого від 25.08.2016 року про визнання автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 , речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002625 від 16.04.2015 року.

Разом з тим, в матеріалах клопотання постанова про визнання вищевказаного транспортного засобу речовим доказом у кримінальному провадженні № 0013137 від 21.11.2014 року відсутня. Також, в матеріалах клопотання відсутня постанова про об`єднання матеріалів кримінального провадження № 0002625 від 16.04.2015 року та № 0013137 від 21.11.2014 року в одне провадження.

Відтак, відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з чим майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні № 0013137 від 21.11.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Аналізуючи викладене, слідчий суддя зазначає, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

За таких обставин, оскільки клопотання Прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2014 року за № 0013137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 189, ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України, не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, то його слід повернути прокурору для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 171, 172, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання Прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2014 року за № 0013137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 189, ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1