Провадження № 1-кс/761/2989/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу УРКП ГСУ ФР ДФС України майора податкової міліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України радником юстиції ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000168, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 191 КК України,
в с т а н о в и в:
07 лютого 2018 року у провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу УРКП ГСУ ФР ДФС України майора податкової міліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України радником юстиції ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000168, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: нежитлового приміщення № 6 з підвалом та мансардою, поз. 1-25, ІІ, загальною площею 339,6 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві власності належить ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Крім того, слідчий просив суд вирішити питання про заборону користуватися та відчужувати таке майно.

Повноваження слідчого та представника власника майна, які були присутні в судовому засіданні, слідчим суддею перевірені.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що ГСУ ФР ДФС України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000168, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2015 року, за підозрою Голови Спостережної ради ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» (МФО 380690, ) ОСОБА_7 у заволодінні в період 2013 2015 років грошовими коштами Банку на суму понад 903,8 млн. грн. шляхом кредитування підконтрольних фіктивних суб`єктів господарювання та подальшої їх легалізації, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 191 КК України.

На даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вищевказаного нерухомого майна, оскільки воно безпідставно виведено з-під застави службовими особами ПАТ «КБ «Стандарт» та в подальшому продано інсайдерам Банку, тобто є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказаний об`єкт нерухомості, посилаючись на відсутність ризиків його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Разом із цим, у випадку, якщо слідчий суддя дійде висновку про наявність достатніх підстав для застосування такого обмежувального заходу як арешт, просила не встановлювати заборону на користування таким майном.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення слідчого ОСОБА_3 та представника власника майна ОСОБА_4 , слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000168 від 28 травня 2015 року, слідчий суддя з метою запобігання можливості відчуження майна, яке відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що воно є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, приходить до висновку про необхідність накладення арешту на нежитлове приміщення № 6 з підвалом та мансардою, поз. 1-25, ІІ, загальною площею 339,6 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві власності належить ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Водночас, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання в частині заборони користуватися вказаним майном, оскільки слідчим не доведено, що незастосування таких обмежень може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, враховуючи факт накладення арешту на зазначене майно.

Крім того, слідчий суддя не вбачає передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для встановлення додаткової заборони відчужувати вищевказаний об`єкт нерухомості з огляду на те, що заборона на вчинення відповідних дій безпосередньо випливає із суті такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу УРКП ГСУ ФР ДФС України майора податкової міліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України радником юстиції ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000168, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 191 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на нежитлове приміщення № 6 з підвалом та мансардою, поз. 1-25, ІІ, загальною площею 339,6 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві власності належить ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ), без позбавлення права користування таким майном.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1