ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/0430/18/18 Справа № 214/4466/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001105 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стаханов Луганської області, громадянина України, працює ПАТ Арселор Міттал Кривий Ріг спеціалістом із закупівлі, освіта вища, одружений, має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 6800 гривень 00 копійок.
Звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного цим вироком, на підставі пункту в) ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-УІІІ від 22.12.2016.
Вирішено питання речових доказів згідно з ст. 100 КПК України.
У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 1483 гривні 05 копійок.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
19.06.2017 року, приблизно о 08 год. 00 хв. в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вул. Марійської з боку вул. Світлогірської в напрямку вул. Волгоградської рухався автомобіль «КІА Соренто» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 . В цей час проїжджу частину дороги вул. Марійської, в районі зупинки громадського транспорту «шахта Північна», з права на ліво, за напрямком руху автомобіля, переходив пішохід похилого віку ОСОБА_10 . Під час подальшого руху водій ОСОБА_7 при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , якого він об`єктивно мав можливість виявити, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», своєчасно заходів для зменшення швидкості не вжив та, виїхавши на зустрічну половину дороги, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 був травмований.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1234 від 26.07.2017 року, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми, закритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку, субарахноідального крововиливу, забійної рани лівої тім`яної області голови, закритого перелому дужки лівої величної кістки, відкритого міжщіколоткового перелому лівої великогомілкової кістки у верхній третині, закритого підголовчатого перелому лівої малогомілкової кістки, забійної рани лівої, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №8/10.1/171 від 24.07.2017 року, в діях водія ОСОБА_7 з керування автомобілем «КІА Соренто» вбачається невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, котрі з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди.
Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Не погоджуючись з вказаним вироком потерпіла ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів потерпіла посилається на те, що вирок суду є незаконним, ухваленим з порушенням вимог ч. 1 ст. 409 КПК України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Зазначила, що при розгляді в суді було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 19.06.2017 року приблизно о 08 год. 00 хв. в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вул. Марійської з боку вул. Світлогірської в напрямку вул. Волгоградської рухався автомобіль «КІА Соренто» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 . В цей час проїжджу частину дороги вул. Марійської, в районі зупинки громадського транспорту «шахта Північна», з права на ліво, за напрямком руху автомобіля, переходив дорогу її батько ОСОБА_10 , 1936 року народження. Під час подальшого руху водій ОСОБА_7 допустив наїзд на її батька ОСОБА_10 .
У зв`язку з отриманими травмами батько потерпілої - ОСОБА_10 , не міг сам пересуватися і потребував постійної допомоги, яку вона надавала йому з липня 2017 року по 31 жовтня 2017 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 батько потерпілої ОСОБА_10 помер. Згідно ч. 6 ст. 55 КПК України потерпіла звернулася до суду з цивільним позовом про визнання її потерпілою у справі та стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди в сумі 50000 грн.
Суд першої інстанції відмовив потерпілій в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, мотивуючи своє рішення тим, що вона не надала суду докази причинно-наслідкового зв`язку між завданими батьку потерпілої ОСОБА_10 тілесними ушкодженнями, отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди і його смертю.
Смерть батька потерпілої ОСОБА_10 настала в період розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і суд першої інстанції зобов`язаний був з`ясувати причини смерті потерпілого ОСОБА_10 , який був людиною похилого віку.
Крім цього, апелянт зазначає, що прокурор зобов`язаний був звернутися до суду з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи для з`ясування причин смерті батька потерпілої ОСОБА_10 і про призначення судово-психологічної експертизи про встановлення ступеню моральних страждань потерпілого, але прокурор при розгляді її позову поклався на розсуд суду.
В разі встановлення судово-медичною експертизою причинного зв`язку між отриманими тілесними ушкодженнями під час дорожньо-транспортної пригоди і смертю потерпілого ОСОБА_10 , дії обвинуваченого повинні були кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України. У зв`язку з цим, обвинувачений ОСОБА_7 не міг бути звільнений від відбування покарання на підставі Закону України Про амністію 2016 року, тому що в ст.9 Закону вказано, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні, а також до осіб, за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинило смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.
Потерпіла в судовому засіданні підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор в судовому засіданні частково підтримала апеляційну скаргу потерпілої, просила вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, просили залишити її без задоволення. Захисник ОСОБА_9 пояснив, що представник потерпілої ОСОБА_11 не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого про застосування щодо останнього Закону України Про амністію в 2016 році. Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що потерпілий ОСОБА_10 отримав не тяжкі тілесні ушкодження, а тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В судових дебатах потерпіла просила вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Прокурор частково підтримала апеляційну скаргу потерпілої, просила вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Обвинувачений та його захисник просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги потерпілої, вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_12 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження за наведених у вироку обставин, кваліфікація цих дій та призначення покарання за ч. 1 ст. 286 КК України ґрунтуються на досліджених у суді доказах та є правильними.
Суд першої інстанції належним чином дослідив наявні докази у провадженні, у їх сукупності, з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, дав їм належну оцінку.
Докази, покладені судом першої інстанції в основу обвинувачення, узгоджуються між собою, не містять суттєвих суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у вчинені ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Доводи потерпілої ОСОБА_6 щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки смерть її батька ОСОБА_10 настала в період розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як убачається з висновку судово-медичної експертизи № 1234 від 26.07.2017 року, ОСОБА_10 в наслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми, закритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку, субарахноідального крововиливу, забійної рани лівої тім`яної області голови, закритого перелому дужки лівої величної кістки, відкритого міжщіколоткового перелому лівої великогомілкової кістки у верхній третині, закритого підголовчатого перелому лівої малогомілкової кістки, забійної рани лівої, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Посилання потерпілої ОСОБА_6 на те, що суд першої інстанції не з`ясував причини смерті потерпілого ОСОБА_10 та не встановив причинний зв`язок між завданими йому тілесними ушкодженнями в результаті дорожньо-транспортної пригоди та його смертю, колегія суддів вважає також необґрунтованими, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження та журналів судових засідань, ні потерпілою, ні її представником під час судового розгляду в суді першої інстанції не порушувалось питання та не заявлялося клопотань про проведення судово-медичної експертизи для встановлення причинного зв`язку між завданими потерпілому ОСОБА_10 тілесними ушкодженнями в результаті дорожньо-транспортної пригоди та його смертю.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наслідком вчинення ОСОБА_7 19.06.2017 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України року щодо потерпілого ОСОБА_10 є завдання йому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої в частині відмови в задоволенні її цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні цивільного позову потерпілої, суд першої інстанції дійшов висновку, що нею не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що смерть потерпілого ОСОБА_10 настала саме від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 .
Колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та вмотивованим, оскільки потерпілий ОСОБА_10 помер через тривалий час після дорожньо-транспортної пригоди, а саме через більш ніж чотири місяці, був особою похилого віку, та доказів на підтвердження того, що смерть потерпілого ОСОБА_10 настала саме від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , ні потерпілою ОСОБА_6 , ні її представником до суду першої та апеляційної інстанції не надано.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 не міститься посилання на наявність у обвинуваченого обтяжуючих обставин, оскільки він вчинив злочин, якій відноситься до необережних злочинів, і не хотів завдати тілесних ушкоджень саме особі похилого віку ОСОБА_10 .
Отже, суд першої інстанції допустив помилкове застосування положень п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, у зв`язку з чим, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, а саме: виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку як таку, що відповідно до ст. 67 ч. 1 п. 6 КК України обтяжує покарання, оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин з необережності та не усвідомлював, що вчиняє його відносно такої особи. Не зазначалася вказана обставина такою, що обтяжує покарання і в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 та не пред`являлася стороною обвинувачення. При цьому, така зміна вироку не впливає на розмір призначеного ОСОБА_7 покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вчинення злочину щодо особи похилого віку.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4