У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000867, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2018 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Джанкой АР Крим, зареєстрований в АДРЕСА_1 , тимчасово проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і йому призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалено строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з 14.05.2018 р. Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
Ухвалено стягнути на користь ОСОБА_8 з ОСОБА_5 у відшкодування майнової шкоди 7 972 грн. та моральної шкоди 5 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок відносно ОСОБА_5 змінити, пом`якшити покарання до 4 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що судом не в повній мірі враховано обставини, що суттєво пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: беззаперечне визнання вини та щире дійове каяття, думка потерпілої, яка просила не позбавляти ОСОБА_5 свободи.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

11.05.2018 р. приблизно о 17.00 год. в м. Вознесенську Миколаївської області, ОСОБА_5 , проходячи по пров. Радомському, звернув увагу на потерпілу ОСОБА_8 , на шиї якої знаходився золотий ланцюжок зі срібним хрестиком, та у цей час у ОСОБА_5 виник умисел на вчинення відкритого викрадення зазначеного майна. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з метою збагачення, ОСОБА_5 пройшов повз потерпілої ОСОБА_8 , після чого, відійшовши на визначену останнім відстань, підбіг ззаду та шляхом ривку з шиї потерпілої ОСОБА_8 зірвав належні останній золотий ланцюжок зі срібним хрестиком, з якими з місця вчинення злочину зник та розпорядився за власним розсудом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, висновок досудової доповіді, згідно якої його виправлення без позбавлення волі становить високу небезпеку для суспільства, визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, та апелянтом не оспорюються.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим та обґрунтованим.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Наведених вимог при призначенні ОСОБА_5 покарання, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, посередньо характеризується, неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності. Обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого. Обставини, які обтяжують покарання, відсутні. За висновком досудової доповіді органу пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі становить високу небезпеку для суспільства та не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК України.

За наведеного, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_5 покарання, дотримався вимог чинного кримінального законодавства. Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, не вбачається.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину, щиро кається, потерпіла просила не позбавляти його свободи, є недоречними, оскільки суд першої інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_5 винним себе визнав, та при призначенні покарання врахував його щире каяття. Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 просила призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_5 на розсуд суду, що також враховано судом першої інстанції.

За наведеного, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 . ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2018 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

_____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3