Провадження № 11-кп/4820/10/18
Справа № 677/461/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000121 від 11 грудня 2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , громадянина Російської Федерації, росіянина, з середньою спеціальною освітою, працюючого водієм в ТОВ «ВДВ-Транс», не одруженого, раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в закону силу залишено попередній тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з 20 квітня 2015 року.

Зараховано ОСОБА_10 в строк покарання час перебування його під вартою з 12 грудня 2014 року до 20 квітня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення: судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу №495 А від 13.02.2015 в сумі 1415 гривень 23 копійки; судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу №489 А від 30.01.2015 в сумі 943 гривні 49 копійок; судової транспортно-трасологічної експертизи №11 А від 30.01.2015 в сумі 1061 гривня 42 копійки; судової автотехнічної експертизи обставин та механізму ДТП №36 А від 14.02.2015 в сумі 589 гривень 68 копійок; судової автотехнічної експертизи деталей транспортного засобу №35 А від 16.02.2015 в сумі 943,49 гривні 49 копійок, а всього в сумі 4953 гривні 31 копійка.

Скасовано арешти на тягач «МАН», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіп «КОГЕЛЬ SN24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які накладені ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 15.12.2014 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 11 грудня 2014 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_10 , керуючи автопоїздом у складі тягача «МАН», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «КОГЕЛЬ SN24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автомобільною дорогою Н-03 «Житомир-Чернівці» в напрямку від м. Хмельницького до м. Старокостянтинова зі швидкістю близько 70 км/год., на 149 км + 680 м автодороги, поблизу с. Михайлівці Красилівського району Хмельницької області, в зимовий період часу, достовірно знаючи, що проїзна частина після дощу є слизькою, ігноруючи вимоги дорожніх знаків 1.13 «Слизька дорога», 5.30 «Рекомендована швидкість 50 км/год.», табличок до дорожніх знаків 7.12 «Ожеледиця» та 7.2.1 «Зона дії 5 км» та всупереч вимогам пунктів 1.2, 1.5 ч.1, 2.3. (б), 10.1, 11.1, 11.3, 12.1 Правил дорожнього руху не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, а також вагу та особливості вантажу, що перевозиться, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, через що не впорався з керуванням, виїхав на зустрічний напрямок руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес-Бенц 308», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Мерседес-Бенц 308», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, субарахноїдального крововиливу в головний мозок та мозочок, забою головного мозку, крововиливу лобної ділянки голови справа, багатоуламкового перелому правої великогомілкової та малогомілкової кісток, крововиливів в проекції переломів, саден лоба, спинки носа, крововиливів кінцівок, закритої травми грудної клітини, множинних переломів ребер, крововиливів в проекції переломів, забою органів межистіння, які відповідно висновку судово-медичної експертизи №157 від 10.01.2015, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, та від яких він помер на місці події, а пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянці носа, крововиливів лівої кисті, садна правого колінного суглобу, рани правої гомілки, переломів великогомілкової та малогомілкової кісток справа, масивної гематоми середостіння, розривів аорти, які відповідно висновку судово-медичної експертизи № 680 від 19.01.2015, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, від яких він помер в Старокостянтинівський ЦРЛ того ж дня.

Своїми діями ОСОБА_10 порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачені пп. 1.2., 1.5. абзац 1, 2.3. (б), 10.1., 11.1., 11.3., 12.1., Правил дорожнього руху України, вимоги дорожніх знаків 1.13, 5.30 та табличками до дорожніх знаків 7.12, 7.2.1, якими відповідно встановлено, що: в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів (п.1.2.); дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п. 1.5. (абзац 1)); для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу i не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п. 2.3.(б)); перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п.10.1.); кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними (п.11.1.); на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу (п.11.3.); під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1).

Дорожні знаки:

1.13 «Слизька дорога». Ділянка дороги з підвищеною слизькістю проїзної частини.

5.30 «Рекомендована швидкість 50 км/год.».

Таблички до дорожніх знаків:

7.2.1 «Зона дії - 5 км». Указує довжину небезпечної ділянки, позначеної попереджувальними знаками або зону дії заборонних та інформаційно-вказівних знаків.

7.12. «Ожеледиця». Означає, що дія знака поширюється на зимовий період часу, коли проїзна частина може бути слизькою.

Вищевказані порушення правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - спричиненням смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації своїх дій, просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити йому покарання на підставі ст.75 КК України, не пов`язане з позбавленням волі. Посилається на те, що він в повному обсязі визнав свою вину у вчиненому з необережності кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, після дорожньо-транспортної пригоди намагався надати допомогу потерпілим та відшкодував заподіяну їм матеріальну шкоду. Зазначає, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає з матр`ю пенсійного віку, а обтяжуючі покарання обставини відсутні.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 підтримав, з мотивів, які в ній викладені.

Потерпілий ОСОБА_7 та представник потерпілих ОСОБА_8 пояснили, що вважають за можливе пом`якшити ОСОБА_10 покарання на підставі ст. 69 КК України, залишивши таке в реальному виді.

Прокурор вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Інші учасники провадження були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак, своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні не скористались.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , заперечення прокурора, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що в нього немає підстав, відповідно до ст. 404 КПК України, для повторного дослідження доказів на підставі клопотання представника потерпілих ОСОБА_8 , оскільки, окрім того, що останніми апеляційні скарги на судове рішення не подавались, потерпілі з приводу відшкодування нанесеної їм шкоди були допитані судом першої інстанції. Так, як вбачається із звукозапису судового засідання від 23 березня 2015 року, потерпіла ОСОБА_13 пояснила, що їм відшкодована вся шкода, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_14 повідомили, що претензій до ОСОБА_10 не мають, однак, страхова компанія Моторне транспортне бюро України їм шкоду не відшкодувало.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України, в поданій апеляційній скарзі сторонами не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про необхідність призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року роз`яснено порядок застосування ст. 75 КК України та вказано, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК, а щодо неповнолітньої особи - ще й на статтю 104 КК, як на підстави для прийняття такого рішення.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обгрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_15 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. ст. 65, 69 КК України та роз`ясненням, що містяться у пунктах 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 із внесеними змінами Постановою Пленуму Верховного Суду від 12 червня 2009 року № 8 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки місцевий суд призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті, інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обираючи покарання ОСОБА_10 , суд правильно врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, добровільне повне відшкодування завданої потерпілим шкоди та відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Одночасно з тим, слід зазначити, відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої інстанції чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Так, ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року визначено, що за умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_10 і за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання, застосування положень ст. 75 КК України є необгрунтованим. Крім того, ОСОБА_10 є іноземним громадянином, постійно проживає та працює в Російській Федерації, що унеможливить виконання вимог ст. 75 КК України на території іншої держави. Тому, підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Усі пом`якшуючі покарання обставини, на які посилається в поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , були враховані судом першої інстанції під час призначення йому покарання та стали підставою для призначення ОСОБА_10 мінімально можливого покарання, передбаченого санкцією інкримінованого йому кримінального правопорушення. Їх наявність не є безумовною підставою для призначення йому покарання із звільненням від його відбування та встановленням іспитового строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 такими, що на увагу суду не заслуговують.

Підстав для зміни вироку суду стосовно ОСОБА_10 та пом`якшення йому покарання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.
На неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4