Справа № 127/3217/19
Провадження №11-кп/801/566/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_8

розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, -

В с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала мотивована тим, що вирок Тернопільського обласного суду від 21.09.2000, яким ОСОБА_8 засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, ухвалою Верховного суду України від 12.12.2000 залишено без змін. Вирок набув законної сили та почав виконуватись з моменту набрання ними чинності, тому доводи клопотання є безпідставними.

На цю ухвалу засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій висловлює незгоду з висновками суду першої інстанції, просить ухвалу скасувати, а новою ухвалою задовольнити його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання в зв`язку з закінченням строку давності виконання вироку.

Вказує, що ухвала судді першої інстанції є необґрунтована та невмотивована.

Заслухавши доповідача, думку засудженого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_8 ; міркування прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги засудженого; дослідивши матеріали клопотання, обговорив доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим .

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.

Вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 ОСОБА_8 засуджений за п.п. «а», «г», «і» ст. 69, ст. 93 ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1».

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку. Свої доводи обґрунтовує тим, що процес його виправлення досяг позитивних змін, які відбулися в його особистості та створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, має вісім заохочень, диплом та грамоту, матір, яка хворіє на цукровий діабет та має маленьку пенсію у зв`язку з чим їй потрібно допомагати, хоче створити сім`ю, але це неможливо в умовах ізоляції від суспільства. Просить згідно ч. 5 ст. 80 КК України застосувати до нього давність і звільнити з місць позбавлення волі, оскільки строк давності обвинувального вироку ним виконано самостійно. За наведених обставин вважає подальше перебування його в УВП №1 незаконним, у зв`язку з відсутністю достатніх правових підстав.

Суд першої інстанції розглянув клопотання засудженого ОСОБА_8 за правилами передбаченими ст.ст. 535, 537, 539 КПК України та прийшов до переконання про відсутність підстав для його задоволення.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.

Згідно ст. 49 КК України 1960 року, обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили , десять років при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.

Перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, довічне позбавлення волі замінюється позбавленням волі на певний строк.

Разом з тим, підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України 1960 року є лише такий сплив відповідного строку давності, який закінчився до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності продовжує спливати і в період досудового розслідування, і протягом судового розгляду кримінальної справи, і навіть після оголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх спливу. Отже, якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, у якій стадії кримінального процесу знаходиться кримінальна справа щодо цієї особи.

На виконання Рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року № 11-рп/99, Верховною Радою України 22 лютого 2000 року прийнято Закон України № 1483-111 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», яким покарання у вигляді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011, - оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кодексом 1960 року на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, тому положення Кодексу 1960 року із змінами, внесеними Законом № 1483, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом. а отже, мають зворотну силу в часі й поширюються на тих, хто вчинив передбачені КК 1960 року злочини до початку дії зазначеного закону, у тому числі й на осіб, які були засуджені до смертної кари й вироки щодо яких на час набрання чинності законом № 1483 не було виконано.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ятнадцять років.

Згідно з п.9 ч.3 ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим. Правовою підставою для його виконання є, зокрема, вирок - одна з процесуальних форм судового рішення.

Статтею 403 КПК України (1961 р.) передбачено, що вирок, який набрав законної сили є обов`язковим для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст. 534 КПК України (2012 р.) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

В статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом , зокрема, a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Згідно ч. ч. 1, 4 статті 401 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року вирок набирає законної сили після закінчення строку на касаційне оскарження та внесення касаційного подання, якщо його не було оскаржено чи на нього не було внесено подання. В разі подачі касаційної скарги чи внесення касаційного подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи касаційною інстанцією. Обвинувальний вирок виконується після набрання ним законної сили.

Висновки суду про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування строків давності є обґрунтованими, тому колегія суддів підстав для задоволення апеляції засудженого не вбачає.

Статті 49 КК України 1960 року та 80 КК України 2001 року застосовуються в разі якщо обвинувальний вирок не виконується, а як вбачається з матеріалів справи, зазначений вирок набув законної сили після його перегляду судом касаційної інстанції: ухвалою Верховного Суду України від 12.12.2000 за п.п. «а», «г», «і» ст. 69, ст. 93, ч. 1, 229-6, ст. 42 КК України вирок в частині призначеного покарання залишений без змін. З моменту набрання вироком чинності він почав виконуватись, тому доводи клопотання є безпідставними.

Наведені у клопотанні та в апеляційній скарзі ОСОБА_8 обставини, а саме: процес його виправлення досяг позитивних змін, які відбулися в його особистості та створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, наявність восьми заохочень, диплома та грамоти, хвороба матері та неможливість реалізувати бажання створити сім`ю в умовах ізоляції від суспільства, не є підставами вважати вирок Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 щодо нього не виконаним або таким, що не підлягає виконанню.

Чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 щодо нього, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4