Справа № 154/1128/18 Провадження №11-кп/802/99/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 травня 2018 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився та проживає в АДРЕСА_1 , неодружений, з середньою спеціальною освітою, не працює, раніше судимий 01 березгя 2017 року вироком Нововолинського міського суду за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України встановлений іспитовий строк 1 рік;

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, та йому призначено покарання:

за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 01.03.2017р. 4 місяців обмеження волі, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_7 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 запобіжний захід залишений попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 15 травня 2018 року, тобто з моменту його затримання, зараховано при цьому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 березня 2018 року по 15 травня 2018 року із розрахунку що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він, 13 лютого 2018 року, близько 17 години, знаходячись на території парку ім. Гагаріна, поблизу будівлі приміщення ДЮСШ, що по вул. Драгоманова, 20, в м. Володимирі-Волинському, реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, без застосування насильства, повторно відкрито викрав мобільний телефон «Lenovo А390» вартість якого згідно висновку експерта №166 від 27.03.2018 становить 575 гривень, що перебував у користуванні малолітнього ОСОБА_10 та випав у нього з кишені під час катання на санчатах й той намагався підняти з поверхні землі, однак не встиг цього зробити, внаслідок чого завдав майнову шкоду потерпілій ОСОБА_11 на вказану суму.
Крім цього, в ніч на 09 березня 2018 року, він же, в квартирі АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, з кімнати вказаної квартири, повторно таємно викрав належний ОСОБА_12 мобільний телефон «S-Tell Р750», вартість якого згідно висновку експерта №174 від 30.03.2018 становить 1218,93 гривень, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
У поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65, 69 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, оскільки він повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, хворіє, на його утриманні бабуся похилого віку, не враховано і його стан здоров`я. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання за ч.2 ст.186 змінити, призначити покарання на підставі ч.1 ст.69 КК України у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочинів, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, а саме, те, що останній є особою молодого віку, проживав з бабусею, хворіє на хронічну хворобу, позитивно характеризується, однак раніше судимий, знову вчинив корисливі злочини в період іспитового строку, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, а обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність пом`якшуючої обставини активного сприяння в розкритті злочину, оскільки написання обвинуваченим викривальної заяви, не вказує в даному випадку про сприяння в розкритті злочину.

Твердження захисника про можливість призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України не беруться до уваги, оскільки відсутні дані про те, що пом`якшуючі обставини в даному випадку істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції захисник, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відбуття покарання обвинуваченим реально саме у виді позбавлення волі, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, суд не вбачає.

Доводи захисника, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді