ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/657/19 Справа № 182/4804/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004449 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Капулівка Нікопольського району, Дніпропетровської області, без місця реєстрації та без місця постійного проживання, раніше судимого, останній раз:
- 02.11.2017 Нікопольским міскрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.11.2017 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Зараховано у строк відбування покарання час тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.11.2017 року з 13.05.2016 року до дня набрання зазначеним вироком законної сили, тобто до 02.12.2017.
В строк відбуття покарання зараховано строк відбуття покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.11.2017 по день проголошення цього вироку.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII Про внесення попереднього ув`язнення у строк покарання від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_6 , в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13.05.2016 до 20.06.2017 роук.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди 1419 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_12 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 у відшкодування матеріальної шкоди 618 грн.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
21.12.2015 року приблизно о 17.45 год. у ОСОБА_6 , який на той час перебував в приміщенні комп`ютерного клубу «Легіон», що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Перспективна (К. Маркса) 119, виник умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном «PRІSTIGIO MULTI PHONE PAP 5450», що належав неповнолітньому ОСОБА_13 , який на той час разом зі своїм другом ОСОБА_14 також перебував в приміщенні вищевказаного комп`ютерного клубу.
З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_15 та під приводом здійснення дзвінка, попросив у останнього вищевказаний телефон, при цьому з метою входження в довіру запевнив останнього, що поверне телефон, після здійснення дзвінка. ОСОБА_16 будучи впевненим, що телефон передає для здійснення телефонного дзвінка, передав ОСОБА_6 мобільний телефоном марки «PRISTIGIO MULTI PHONE PAP 5450». Після отримання вищевказаного телефону ОСОБА_6 набрав номер та, імітуючи розмову, декілька хвилин використовував вказаний телефон, після чого повернув його власнику.
Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 приблизно о 18.00 годині 21.12.2015 року разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_14 вийшов з приміщення комп`ютерного клубу «Легіон» та разом з вищевказаними особами направився в сторону вул. Електрометалургів, 40. У вищевказаний час ОСОБА_6 , використовуючи обман, як спосіб отримання доступу до майна, повторно звернувся до ОСОБА_15 та під приводом здійснення дзвінка, попросив у останнього вищевказаний телефон, при цьому запевнив останнього, що поверне телефон, після здійснення дзвінка.
ОСОБА_16 , не підозрюючи про злочині наміри ОСОБА_6 , передав останньому мобільний телефоном марки «PRISTIGIO MULTI PHONE PAP 5450», в якому знаходились карта пам`яті Kingston Micro SDHC 32 GB Class 10, одна сімкарта мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_1 та одна сімкарта мобільного оператора «Лайф» № НОМЕР_2 . Після отримання вищевказаного телефону ОСОБА_6 набрав номер та, імітуючи розмову, декілька хвилин використовував вказаний телефон, після імітованої розмови він , не повертаючи телефон ОСОБА_13 , продовжив використовувати вказаний телефон, перевіряючи його технічні характеристики та програми. Дійшовши до магазина «7Я», розташованого в районі будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , нічого не пояснюючи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тримаючи мобільний телефоном марки «PRISTIGIO MULTI PHONE PAP 5450» при собі різко побіг в сторону вул. Електрометалургів. При цьому ОСОБА_16 та ОСОБА_14 побігли відразу за ОСОБА_6 та кричали останньому щоб той повернув телефон.
Таким чином, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, відкрито викрав у ОСОБА_15 мобільний телефон марки «PRISTIGIO MULTI PHONE PAP 5450», вартістю 1117 грн., в якому знаходились карта пам`яті Kingston Micro SDHC 32 GB Class 10 вартістю 272 грн., одна сімкарта мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_1 , вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилося 10 грн., та одна сімкарта мобільного оператора «Лайф» № НОМЕР_2 вартістю 10 грн., на рахунку якої грошових коштів не було, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 1419 грн.
Крім цього, 18.02.2016 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на території футбольного поля Комунального закладу «Спеціалізована природничо-математична школа І-ІІІ ступенів при Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара» розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Каштанова, 62, грав у футбол з раніше незнайомими йому дітьми, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . В ході гри, після того, як він побачив у ОСОБА_12 мобільний телефон «LG - Т 320 Е» у нього виник умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним мобільним телефоном.
Реалізуючи свій злочинний умисел 18.02.2016 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на території футбольного поля Комунального закладу «Спеціалізована природничо-математична школа І-ІІІ ступенів при Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара» розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Каштанова, 62, звернувся до ОСОБА_12 та використовуючи обман, як спосіб отримання доступу до майна, під приводом здійснення дзвінка, попросив у останнього вищевказаний телефон, при цьому запевнив останнього, що поверне телефон, після здійснення дзвінка. ОСОБА_12 , не підозрюючи про злочині наміри ОСОБА_6 та будучи впевненим, що телефон передає для здійснення телефонного дзвінка, передав ОСОБА_6 мобільний телефон «LG - Т 320 Е», у якому знаходилась сім карта мобільного оператора МТС № НОМЕР_3 . Після отримання вищевказаного телефону ОСОБА_6 набрав номер та імітуючи розмову, декілька хвилин використовував вказаний телефон, після імітованої розмови він, не повертаючи телефон ОСОБА_12 нічого останньому не пояснюючи, попрямував в сторону огорожі території школи, де, перестрибнувши через огорожу, побіг далі в сторону перетину вулиць Пилипа Орлика (Дибенка) та ОСОБА_20 , наляканий протиправною поведінкою ОСОБА_6 залишився на місці та заходів щодо повернення викраденого у нього майна не приймав.
Таким чином, ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, відкрито викрав у ОСОБА_12 мобільний телефон «LG - Т 320 Е» вартістю 604 грн., у якому знаходилась сім карта мобільного оператора МТС № НОМЕР_3 , вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилось 4 грн., що належали ОСОБА_12 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на загальну суму 618 грн.

В апеляціях на вирок:
- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у пред`явленому обвинуваченні.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції не вірно кваліфіковано його дії, оскільки, виходячи з обставин встановлених органом досудового слідства на стадії досудового розслідування та судом в судовому засіданні, вони не містять складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
19 березня 2019 року від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому обвинувачений просить апеляційну скаргу в частині перекваліфікації його дій з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України не розглядати, а перерахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

- прокурор Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду частково скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.11.2017 року і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції із змінами внесеними згідно із Законом №838-VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_6 , у строк покарання, строк попереднього ув`язнення, а саме з 13.05.2016 до 02.12.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, прокурор зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не достатньо враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, кількість епізодів злочинної діяльності, а також те, що по жодному з епізодів обвинувачений не відшкодував потерпілим спричинену шкоду.
Також прокурор посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано Закон України № 838-VIII від 26.11.2015 Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, що спричинило невірне обчислення терміну ув`язнення зарахованого до строку покарання.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , а також їх представники ОСОБА_11 , ОСОБА_10 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілих та їх представників, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_8 змінив вимоги апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції змінити, вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року та покарання, призначеним за новим вироком, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, просили її в цій частині задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, правильність їх кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України у апеляційних скаргах, з урахуванням доповнень, не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_6 апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи доводи прокурора, колегія суддів находить їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону.
Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Аналогічна позиція зазначена й у висновку щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах, викладеному Верховним Судом у постанові № 51-406км17 від 06 лютого 2018 року.
Згідно ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 був засуджений вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.11.2017 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України 21.12.2015 року та 18.02.2016 року року, тобто до постановлення вироку Нікопольського міськрайонного суду від 02.11.2017 року. Однак суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, яка передбачає сукупність злочинів, фактично застосував принцип часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком, який передбачений ст. 71 КК України та застосовується виключно у випадку призначення покарання за сукупністю вироків, що суперечить нормам чинного кримінального процесуального законодавства.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 припустився неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тому доводи прокурора в цій частині підлягають задоволенню, а вирок суду - зміні.
Разом з цим, доводи апеляційної скарги обвинуваченого та прокурора щодо зарахування ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення у строк покарання, колегія суддів вважає слушними, виходячи з такого.
Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають інші кримінально-правові наслідки діяння у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.
Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).
Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що іншим чином погіршує становище особи, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення 21 грудня 2015 року та 18 лютого 2016 року, тобто до 20 червня 2017 року.
Відповідно до вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року у строк відбування покарання зараховано час тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року з 13 травня 2016 року до дня набрання зазначеним вироком законної сили, тобто до 02 грудня 2017 року.
В строк відбуття покарання зараховано також строк відбуття покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року по день проголошення вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону зі змінами, внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 № 838-VIIІ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому, у строк попереднього ув`язнення за КПК України включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. При цьому, строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними у ч. 5 ст. 72 КК України, зараховується при призначенні покарання за наслідками судового розгляду, якщо особа була попередньо ув`язнена.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2017 року зобов`язано начальника Установи виконання покарань № 4 м. Дніпро утримувати ОСОБА_6 в умовах Установи виконання покарань № 4 м. Дніпро.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 вірно зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 13 травня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 року: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Таким чином, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону зі змінами, внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 № 838-VIII), оскільки ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення до 20 червня 2017 року, і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 22 березня 2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Разом з тим, суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_6 на час ухвалення вироку судом апеляційної інстанції відбув призначене йому покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його звільнення від відбування призначеного покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року та покарання, призначеним за новим вироком, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII, зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 22 березня 2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Звільнити на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із його фактичним відбуттям.
Звільнити ОСОБА_6 з-під варти негайно в залі суду апеляційної інстанції.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: