ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/19/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах

Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Згідно з вироком, 08 серпня 2017 року близько 17 год. в обвинуваченого ОСОБА_9 , який перебував поблизу квартири за АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник конфлікт із ОСОБА_7 , в ході якого у вказаного обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень наведеному потерпілому, реалізовуючи який він, тоді ж і там же, умисно наніс ОСОБА_7 4 удари кулаками обох рук в ділянку його обличчя, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді: садна лівої половини чола, синця повік лівого ока та крововиливу червоної облямівки лівої половини верхньої губи.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати оскаржуваний вирок та кримінальне провадження закрити. Вважає, що вирок судом першої інстанції ухвалено на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і є таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що обвинувальний вирок ґрунтується виключно на показах потерпілого, який вказує на нанесення декількох ударів кулаками рук в ділянку голови, хоча тілесні ушкодження в нього були виявлені в лівій ділянці голови. Вказує, що протокол проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_7 складено 8 серпня 2017 року в період з 14:00год. по 14:20год. тобто ще до моменту внесення відомостей до ЄРДР та самої події, а тому цей процесуальний документ є недопустимим доказом. Вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого за відсутності обставин які б обтяжували покарання, суд у вироку не навів мотивів з яких підстав дійшов до переконання про призначення покарання у виді громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу з наведений у ній підстав,

міркування прокурора, який вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим,

пояснення потерпілого, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, яку вважає безпідставною та пояснив, що слідчий експеримент з ним проводився слідчим після того як він повідомив про вчинення відносно нього злочину,

враховуючи, що виклик обвинуваченого для апеляційного розгляду не є обов`язковим, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення його становища і він клопотання про особисту участь в апеляційному розгляді не заявляв, а також будучи неодноразово повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, в судові засідання 09 і 30 січня та 06 лютого 2019 року не з`явився, доказів поважності причин неявки у вказані судові засідання не надав та про відкладення судового засідання 20 лютого 2019 року клопотання не заявив і про причини неявки суд не повідомив,

перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши його обставини, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вирок повністю відповідає вказаним вимогам закону, а висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікація його дій є вірними.

Так, свій висновок про доведеність вини обвинуваченого місцевий суд вірно обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_7 , з яких слідує, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяв саме обвинувачений ОСОБА_9 шляхом нанесення ударів кулаками рук в голову.

Також з показань свідка ОСОБА_10 , яка підтвердила показання потерпілого про його побиття обвинуваченим, слідує, що вона була очевидцем події злочину, а саме як на сходовій клітці будинку по АДРЕСА_3 обвинувачений ОСОБА_9 наносив удари потерпілому ОСОБА_7 , в якого вона після побиття бачила тілесні ушкодження на обличчі розбита губа і синець біля ока.

Покази потерпілого і вказаного свідка узгоджуються між собою, є послідовними та об`єктивно підтверджуються даними висновку експертизи №1200 від 09.08.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені садна лівої половини чола, синець повік лівого ока та крововилив червоної облямівки лівої половини верхньої губи, які утворились від дії тупих предметів приблизно за добу до проведення судово-медичної експертизи, що підтверджується їх характером та властивостями. Утворення цих тілесних ушкоджень в час та при повідомлених потерпілим обставинах не виключається.

Як вбачається з матеріалів справи показання потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , є послідовними, не мають суперечностей по обставинах кримінального правопорушення, були перевірені органом досудового розслідування шляхом проведення слідчих експериментів, в ході яких потерпілий та свідок ОСОБА_10 детально розповіли та показали, як саме обвинувачений ОСОБА_9 заподіював тілесні ушкодження.

Зокрема, з протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 15 серпня 2018 року та доданої до нього фототаблиці вбачається, що при відтворенні механізму нанесення обвинуваченим ударів свідок вказала, що вони наносились кулаком в ліву частину обличчя потерпілого.

Тому доводи апеляційної скарги про невідповідність показань потерпілого і свідка фактичним обставинам і даним судово-медичної експертизи є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги, про недопустимість як доказу даних протоколу проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_7 не є істотними і не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин вчинення злочину.

Так, у протоколі вказаної слідчої дії вказано про її проведення 08 серпня 2017 року в період з 14 год. до 14 год. 20 хв., тобто до внесення відомостей про злочин в ЄРДР і самої події злочину. Однак, з показань потерпілого та його пояснень в ході апеляційного розгляду вбачається, що він послідовно вказував, що після побиття обвинуваченим звернувся із заявою до правоохоронних органів, після чого з ним було проведено слідчий експеримент. Враховуючи наведене колегія суддів приходить до переконання, що наведені розбіжності в протоколі виникли внаслідок описки. Крім того, з`ясовані в ході слідчого експерименту обставини були встановлені також і під час допиту потерпілого та свідка безпосередньо в судовому засіданні, а тому немає підстав ставити їх під сумнів.

Отже, суд першої інстанції належним чином дослідив докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, про доведеність винуватості ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України.

Будь-яких об`єктивних даних, які би давали підстави обґрунтовано сумніватися в наведених судом першої інстанції та детально проаналізованих у вироку доказах під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження, як про це просить обвинувачений.

В апеляційній скарзі відсутні доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення чи особі обвинуваченого.

В ній лише стверджується про невмотивованість вироку в частині призначення покарання. Однак такі доводи є безпідставними, оскільки як слідує зі змісту оскарженого вироку при призначенні покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт, суд першої інстанції належно мотивував свої висновки, вказавши зокрема, що враховує як позитивні дані про особу обвинуваченого та відсутність обтяжуючих обставин, так і позицію потерпілого, який просив призначити суворе покарання.

Враховуючи наведене, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і встановлені в ході судового розгляду обставини, колегія суддів приходить до переконання, що призначення покарання, яке в санкції інкримінованої статті не є найбільш суворим чи найбільш м`яким, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИла:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2018 року відносно нього - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи