Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
н/п 1-кп/490/728/2016
ВИРОК
Іменем України

26 листопада 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0002886, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має базову загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше неодноразово судимим:

- 08 серпня 2002 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на два роки;

- 17 червня 2004 року тим же судом за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на один рік;

- 16 листопада 2004 року тим же судом за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі (10 січня 2007 року повністю відбув призначене покарання);

- 18 липня 2008 року тим же судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на один рік;

- 04 грудня 2008 року тим же судом за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, до чотирьох років позбавлення волі (10 серпня 2011 року звільнений від подальшого відбування призначеного покарання умовно-достроково з невідбутою частиною покарання у виді позбавлення волі строком один рік один місяць шістнадцять днів);

- 22 лютого 2012 року тим же за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі (10 березня 2016 року повністю відбув призначене покарання),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

28 жовтня 2016 року, близько 03 год. 40 хв., ОСОБА_6 біля будинку № 59 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві зустрів раніше незнайому йому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сиділа на порозі вказаного будинку, та під приводом познайомитися зав`язав з нею розмову, у ході якої дізнався від останньої, що вона є неповнолітньою.

Через деякий час ОСОБА_6 запропонував неповнолітній ОСОБА_8 провести її додому, на що остання погодилася. Дійшовши до будинку АДРЕСА_2 , де проживала потерпіла, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір заволодіти майном останньої, схопив ОСОБА_8 ззаду рукою за шию, а іншою рукою закрив їй рота, та висловив погрозу застосування насильства небезпечного для життя потерпілої, а саме сказав, що якщо та закричить, то він її заріже.

Погрожуючи застосуванням фізичного насильства ОСОБА_6 примусив ОСОБА_8 прослідувати із ним на подвір`я загальноосвітньої школи № 15, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 27, що не обладнане штучним освітленням, де почав обшукувати її, під час чого в ОСОБА_9 виник злочинний намір на задоволення своєї статевої пристрасті із неповнолітньою ОСОБА_8 проти її волі.

Продовжуючи висловлювати погрози застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, а саме застосування ножа, знаходячись на неосвітленому подвір`ї вказаної школи, ОСОБА_6 наказав ОСОБА_8 зняти куртку, на що остання попросила не робити цього, після чого, ігноруючи волю потерпілої, самостійно розстібнув куртку потерпілої, приспустив її штани і нижню білизну, висловив потерпілій вимогу лягти на спину. У свою чергу, потерпіла, усвідомлюючи, що вони лише у двох у пізній час доби знаходяться у нелюдному неосвітленому місці, через що сприймаючи погрози ОСОБА_6 як реальні, поступилася його вимогам - лягла спиною на землю. Після цього, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що шляхом погроз він подолав волю потерпілої, вступив із нею у статевий зв`язок природнім способом проти її волі.

Далі, у процесі зґвалтування, в ОСОБА_6 виник злочинний намір задовольнити свою статеву пристрасть із неповнолітньою ОСОБА_8 неприродним способом, реалізуючи який він змусив потерпілу, яка знаходилася під впливом його погроз застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, вступити з ним у статевий зв`язок неприродним способом проти її волі, після чого почав вимагати у ОСОБА_8 передати наявне в неї майно, та на відмову останньої виконати його вимогу, самостійно відібрав у неї її майно, а саме мобільний телефон "Lenovo А-328" вартістю 2 464 грн. 09 коп. та грошові кошти у сумі 200 грн., з цим майном з місця вчинення злочинів зник, отримавши реальну можливість розпоряджатися ним на власний розсуд.

У ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 заявив, що у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 187 КК України, винним він себе визнає частково, зокрема визнає, що вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України, і не визнає фактів вчинення інших злочинів, та під час допиту судом повідомив, що дійсно в один з днів жовтня 2016 року, точної дати не пам`ятає, вночі під ранок, в районі одного з будинків по вул. Пушкінській він зустрів потерпілу ОСОБА_10 , яка сиділа на порозі і плакала. Він підійшов до потерпілої і спитав, чому вона плаче. Та розповіла йому про своє життя, назвала як її звуть, повідомила, що вона з ОСОБА_11 , сказала, що її всі покинули. Разом з тим, потерпіла не говорила йому, скільки їй років. Він став її заспокоювати і запропонував провести додому, на що остання погодилася. Коли він провів її до будинку, де потерпіла з її слів проживала, і остання повернулася та рушила відчиняти двері хвіртки, в нього виник намір заволодіти її майном. З цією метою він схопив потерпілу ззаду за шию і затулив їй рот рукою. Також при цьому він сказав, що якщо потерпіла закричить, він її заріже, хоча ножа при ньому не було. Оскільки поряд з будинком, де проживала потерпіла, розташовувалася будівля охорони, він відвів потерпілу у двір школи, де забрав у неї телефон та гроші. Після цього, він провів потерпілу до воріт її будинку і, коли остання рушила до воріт будинку, залишив місце пригоди. Пізніше, коли його затримали працівники міліції, в нього було вилучено мобільний телефон потерпілої. У статевий зв`язок ніяким способом, ані добровільно, ані за примусом, з потерпілою він не вступав. Під час досудового розслідування обмовив себе у вчиненні зґвалтування під погрозами збоку працівників правоохоронних органів.

Не дивлячись на те, що обвинувачений у пред`явленому йому обвинуваченні винним себе визнає лише частково, суд вважає вину останнього доведеною поза розумним сумнівом щодо кожного зі злочинів, що йому інкриміновано, сукупністю досліджених судом доказів.

Так, будучи допитаною судом потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що за збігом часу не пам`ятає дату, коли це все відбувалося, якось вночі, ближче до ранку, вона сиділа напроти церкви, як та називається не знає, неподалік від вулиці Радянській, та плакала, оскільки в неї були проблеми у сім`ї. До неї підійшов обвинувачений, почав питати, що зі нею трапилося, чому вона плаче. Вона йому розповіла. Розмова відбувалася приблизно пів години. Під час розмови вона повідомила обвинуваченому своє ім`я та що їй 17 років. Він став її заспокоювати, сказавши, що все буде гаразд. Заспокоївшись вона вирішила піти додому. Вже було пізно. Обвинувачений запропонував її провести. Вона сказала, що цього робити не треба, що вона живе недалеко, але він наполіг на тому, щоб її провести. Коли вони йшли додому, обвинувачений пропонував їй жити з ним, хоча й не знав її. Коли підійшли до будинку, де вона проживала, обвинувачений притиснув її до себе. Вона почала тягнутися до хвіртки, яку потрібно було відчинити ключем. Обвинувачений схопив її ззаду, затулив рота і схопив за шию. При цьому, він сказав, що, якщо вона буде кричати, то він її поріже. На вулиці було темно та нікого не було. Хвіртку вона не змогла швидко відчинити. Кричати не було сенсу. Обвинувачений показав їй на двір школи та наказав слідувати туди. Вона відповіла, що не хоче йти туди. На це обвинувачений сказав, щоб вона йшла туди, інакше він її поріже. Завівши її за хвіртку у двір школи обвинувачений закрив їй рота і почав розстібати та знімати з неї куртку, штани, наказав лягти на землю. Їй було гидко, але, побоюючись погроз, вона підкорилася, і він вступив з нею у статевий зв`язок спочатку природнім способом. Потім обвинувачений наказав їй стати на коліна і вступив з нею у статевий зв`язок неприродним способом. Далі обвинувачений допоміг їй одягнутися. Вона спитала в останнього, навіщо він так поступає з людьми, на що той відповів: "Мені ОСОБА_12 так говорить робити". Коли вони підходили до паркану, щоб вийти зі школи, обвинувачений спитав, що в неї цінного є: гроші, телефон. Вона просила, щоб обвинувачений в неї нічого не забирав, сказала, що у неї грошей не має, а телефон один. Обвинувачений сам заліз до кишені, дістав телефон та гроші. Вона в нього попросила віддати сім-карти з телефону, і той їх віддав. Після цього вона швидко пішла додому. У неї почалася істерика, вона не знала, що їй робити. Їй було бридко.

Ці показання потерпілої узгоджуються із ходом слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 25 листопада 2016 року, під час проведення якого обвинувачений вказав будинок, в якому проживала потерпіла, місце вчинення злочинів та детально повідомив обставини їх вчинення, демонструючи свої дії, які узгоджуються із наведеними вище показаннями потерпілою, що слідує із дослідженого судом протоколу слідчого експерименту та фототаблиці до нього.

Крім цього, факт заволодіння майном потерпілої із погрозою застосування ножа підтверджуються фактом вилучення у обвинуваченого мобільного телефону, який належить потерпілій, під час його особистого обшуку при затримані у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, що слідує з відповідного протоколу затримання від 29.10.2016, у сукупності з відомостями, які містяться у протокол від 10.11.2016 огляду цього телефону та з результатами його впізнання потерпілою серед інших трьох як такого, що ним 28 жовтня 2016 року заволодів обвинувачений, про що свідчить відповідний протокол.

Доречи й сам обвинувачений визнає факт заволодіння вказаним телефоном із застосуванням погрози ножа. При цьому, спосіб заволодіння телефоном і застосування погроз насильства, повідомлений як потерпілою, так і обвинуваченим в цілому повністю співпадають.

Таким чином, наведені вище показання потерпілої ОСОБА_8 є логічними, послідовними, переконливими та узгоджуються з іншими доказами, що були дослідженні у ході судового розгляду.

Отже, оскільки вказані вище показання потерпілої є логічними, послідовними та переконливими, узгоджуються із іншими наведеними вище доказами, а також оскільки в суду відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчити про наявність в неї хоч якихось мотивів давати суду завідомо неправдиві показання та оговорювати обвинуваченого у вчиненні злочину, які він з його слів начебто не вчиняв, тобто абсолютно незнайому їй до наведених вище подій особу, суд вважає ці показання достовірними та бере їх за основу при ухваленні вироку.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечує факти зґвалтування потерпілої та задоволення з нею статевої пристрасті неприродним способом, так само як і той факт, що потерпіла йому повідомила про свій неповнолітній вік, суд вважає недостовірними, викликаними бажанням уникнути кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 153 КК України, і не бере ці показання до уваги при ухваленні вироку.

Таким чином, суд вважає вину ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за обставин, наведених у формулюванні обвинувачення на початку мотивувальної частини вироку доведеними поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід правильно кваліфікувати за ч. 3 ст. 152 КК України як статеві зносини із застосуванням погрози застосування фізичного насильства (зґвалтування) неповнолітньої, за ч. 2 ст. 153 КК України як задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вчинене щодо неповнолітньої, а також за ч. 1 ст. 187 КК України як розбій - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив особливо тяжкий умисний злочини та тяжкий умисний злочин проти статевої свободи, а також умисний тяжкий корисливий злочин, особу обвинуваченого, а саме те, що він є раніше неодноразово судимим, у тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів, не працює, є неодруженим, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, характеризується негативно, як особа, яка зловживає спиртними напоями, веде бродяжницький спосіб життя, не вживає заходів щодо працевлаштування, як обставини, що обтяжують покарання за всі вчинені ним злочини - рецидив злочинів та за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України - вчинення злочину щодо неповнолітньої, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 за злочин, передбачений ч. 3 ст. 152 КК України - вісім років позбавлення волі; за злочин, передбачений ч. 2 ст. 153 КК України - п`ять років позбавлення волі; за злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України - чотири роки позбавлення волі, та, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно - покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

Таке покарання відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості вчинених ним злочинів, а також є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України, речовий доказ - мобільний телефон "Lenovo А-328" ІМЕІ НОМЕР_1 , що є власністю потерпілої ОСОБА_8 та відданий їй на зберігання до рішення, слід вважати повернутим за належністю

Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи особу цього обвинуваченого та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інший.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції від 26.11.2015, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у період з 29 жовтня 2016 року по день набрання вироком законної сили включно, слід зарахувати у строк відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного обвинуваченому, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання:

- за злочин, передбачений ч. 3 ст. 152 КК України - вісім років позбавлення волі;

- за злочин, передбачений ч. 2 ст. 153 КК України - п`ять років позбавлення волі;

- за злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України - чотири роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

Строк відбування призначеного покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту його фактичного затримання у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, тобто з 29 жовтня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції від 26.11.2015, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні у період з 29 жовтня 2016 року по день набрання вироком законної сили включно зарахувати у строк відбування призначеного покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речовий доказ - мобільний телефон "Lenovo А-328" ІМЕІ НОМЕР_1 , що є власністю потерпілої ОСОБА_8 та відданий їй на зберігання до рішення - вважати повернутим за належністю.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили - залишити попереднім.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з дня отримання ним копії вироку.

Головуючий:

Судді: