УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/3851/19

Провадження № 1-кс/638/1678/19

24.04.2019 слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1
при участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши винесене в кримінальному провадженні № 0000996 від 15.03.2019р. клопотання слідчого про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

26 березня 2019 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся слідчий СВ Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 із клопотанням про арешт майна.

Слідчим Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено 01.12.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000996, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Вивченням клопотання із долученими до нього додатками встановлено, що: досудовим розслідуванням встановлено, що 15.03.2019 року до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 , відносно того, що невідома особа, в період з 11.03.2019 по 13.03.2019, шляхом пошкодження замка вхідних дверей проникла за адресою: АДРЕСА_1 , звідки викрала грошові кошти та майно, належне останньому.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 повідомив, що 11.03.2019 року близько 12:30 год він вийшов з дому за адресою: АДРЕСА_1 , вхідні двері квартири зачинив на замок, після чого направився по своїх справах. 11.03.2019 ОСОБА_4 покинув територію України, направившись в ОАЕ, де планував знаходитись до 14.03.2019, однак 12.03.2019 близько о 08:28 год. йому на мобільний номер зателефонував знайомий, який повідомив, що вхідні двері його квартири знаходяться у відчиненому стані. Повернувшись додому 13.03.2019 та прийшовши за адресою свого мешкання ОСОБА_4 виявив, що на вхідних дверях його квартири у частині розташування нижнього замка, з внутрішньої сторони замка для засувних стержнів є пошкодження у вигляді вибитої частини замка, верхній замок не пошкоджений, а обстановка в квартирі порушена у вигляді відчинених дверцят та шухляд шкафів. Оглянувши все, ОСОБА_4 виявив відсутність грошових коштів в сумі 22800 долларів США, 2 комплекти постільної білизни, а також золотого ланцюжка 585 проби, масою 10 грамів та банківської картки «Правексбанку». Також в ході допиту ОСОБА_4 повідомив, що напередодні поїздки йому у мобільному додатку «Вайбер» писав його знайомий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який настійливо цікавився з якого по яке число потерпілий поїде з міста Харкова, цікавився, чи приїде матір потерпілого нагляди за квартирою. ОСОБА_4 вказав, що ОСОБА_5 , 1998 р.н., знає протягом 4-5 років, адже останній перебував в дружніх стосунках з сестрою потерпілого ОСОБА_6 , 1996 р.н., ОСОБА_5 з останньою неодноразово бували вдома в потерпілого ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , від вхідних дверей даної квартири у ОСОБА_5 був дублікат від верхнього замка. Наскільки відомо потерпілому, ОСОБА_5 , 1998 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а постійно проживає з рідним дядьком ОСОБА_7 , 1983 р.н. за адресою: АДРЕСА_3 . Також ОСОБА_5 може проживати за адресою його матері ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Також допитано в якості свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що він на своєму автомобілі здійснює перевезення в службі таксі «3040» в м. Харкові, останній повідомив, що 12.03.2019 від диспетчера служби «3040» йому прийшло замовлення на поїздку з м. Харкова до м. Бердянська. Приїхавши за адресою м. Харків, пр-т Перемоги,61 Ж, супермаркет «Рост», щоб забрати змовника. Близько 12:30 год .до автомобіля сів раніше невідомий хлопець, на вигляд 22-25 років, одягнений в сіру куртку з капюшоном, при собі в нього був ранець темного кольору, тякий повідомив, що йому потрібно дістатися до міста Маріуполя, зразу заплатив грошові кошти водію в сумі 7000 грн купюрами номіналом по 500 гривень, і після цього водій ОСОБА_9 погодився доставити останнього в пункт призначення. В ході розмови ОСОБА_9 з раніше невідомим, останній повідомив, що його звуть ОСОБА_10 . Також, ОСОБА_9 повідомив, що в ході поїздки « ОСОБА_10 » зізвонювався по телефону зі своєю матір`ю, та повідомляв по телефону, що він скоро приїде.

Під час проведення впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_9 , останньому було пред`явлено для впізнання знімки осіб, серед яких він впізнав особу, яка 12.03.2019 замовила таксі з м. Харкова до м. Маріуполя ОСОБА_5 , 1998 р.н.

25.03.3019 на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.03.2019 проведено обшук за адресою мешкання ОСОБА_5 , 1998 р.н., за адресою: АДРЕСА_3 , де в ході обшуку в кімнаті будинку було вилучено грошові кошти в сумі 11 000 долларів США, купюрами номіналом по 100 долларів США. ОСОБА_5 в присутності понятих пояснив, що дані кошти він викрав 11.03.2019 за адресою мешкання ОСОБА_4 , 1988 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 вказав, що іншу частину грошей, які він вкрав у ОСОБА_4 він витратив, а іншу частину віддав на зберігання ОСОБА_11 , 1993 р.н., що проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

25.03.2019 в період часу з 10:00 по 10:45 год в під`їзді будинку АДРЕСА_6 проведено огляд місця події, де громадянин ОСОБА_11 добровільно, в присутності понятих та в присутності ОСОБА_5 надав слідчому грошові кошти в сумі 7900 долларів США купюрами номіналом по 100 долларів США. Як пояснив ОСОБА_11 , дані грошові кошти 16.03.2019 йому дав на зберігання ОСОБА_5 , про походження грошей останній ОСОБА_11 не пояснював.

Приймаючи до уваги викладене, для всебічного дослідження всіх обставин справи та отримання доказів необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти в сумі 7 900 долларів США, у зв`язку з тим, що вони є вагомим речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вилучення вказаних речей обумовлено тим, що вони можуть зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а саме можуть містити інформацію про скоєння кримінального правопорушення.

В судове засідання слідчий надав заяву з проханням розглядати справу без її участі, клопотання підтримала.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_4 від 15 березня 2019р., останній зазначив, що в нього внаслідок крадіжки з квартири зникли грошові кошти в розмірі 3000 доларів США.

Ухвалою суду від 22.03.2019р. наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_5 , на якого вказав потерпілий як на особу, яка можливо причетна до вчинення злочину.

25.03.2019р. в період часу з 10:00 по 10:45 год в під`їзді будинку АДРЕСА_6 проведено огляд місця події, де громадянин ОСОБА_11 добровільно, в присутності понятих та в присутності ОСОБА_5 надав слідчому грошові кошти в сумі 7900 долларів США купюрами номіналом по 100 долларів США. Як пояснив ОСОБА_11 , дані грошові кошти 16.03.2019 йому дав на зберігання ОСОБА_5 , про походження грошей останній ОСОБА_11 не пояснював..

Як вбачається з додаткового протоколу допиту потерпілого від 22.03.2019р., який було проведено вже після отримання дозволу на проведення обшуку, у потерпілого внаслідок вищевказаний подій було викрадено грошові кошти в розмірі 22 800 долларів США.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положення абзацу першого частини третьої ст.170 КПК України, які в контексті співвідношення з положеннями ст.98 КПК України, як критеріями для визначення речей чи документів речовими доказами, встановлює, що окрім віднесення певного предмету до речового доказу, він обов`язково має відповідати критеріям, визначеним в ч.3 ст.170 КПК України, тобто має бути предметом матеріального світу, який перебуває у власності суб`єкта права та відповідати вимогам ст.190 ЦК України.
Речі в правовому розумінні відрізняються від інших об`єктів матеріального світу здатністю задовольняти потреби людини, бути об`єктом цивільно-правового обігу, мати споживчі якості. Не можуть бути визнані речами предмети матеріального світу, які не наділені корисними властивостями. Сліди злочину, як матеріальні об`єкти, є речовими доказами, але вони не мають споживчої цінності й у зв`язку із цим не можуть бути визначені як речі. Отже, визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ, а лише вказує на його речове походження.
Речові докази, які не містять сукупності вищенаведених ознак мають вилучатись та зберігатись в порядку, визначеному Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженою Наказом від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125 у суворій відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Викладене свідчить, що відсутність достатніх підстав вважати, що вилучені в ході проведення слідчої дії - огляду місця події речі - є майном та у випадку не накладення на них арешту, можуть бути зіпсовані, знищені, приховані, приводить висновку, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не є обґрунтованим, оскільки відсутність вказаних підстав нівелює необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, і, відповідно, звернення до слідчого судді для здійснення ним судового контролю при втручанні в майнові права .
Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Із клопотання та доданих до нього документів не вбачається, чи набула будь-яка особа статусу підозрюваного, обвинуваченого, що давало б підстави визначити хто саме несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та не надано відомостей про наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у даному кримінальному провадженні.
Так, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд виходить з того, що під час первісного допиту потерпілий зазначив викрадену суму грошових коштів в розмірі 3000 долларів США, а вже згодом, після отримання ухвали слідчого судді на дозвіл на проведення обшуку, під час додаткового допиту потерпілий зазначив вже зовсім іншу суму, яка є більш значною в порівнянні з первісною. Тому на даний час неможливо достовірно встановити точну суму грошових коштів, яка була викрадена в потерпілого та накладення арешту на грошові кошти в значно більшому розмірі, ніж було первісно зазначено в клопотанні про надання дозволу на проведення обшуку, може порушити права особи, у володінні якої знаходяться вказані грошові кошти та протиречить діючому законодавству. Окрім того, неможливо достовірно встановити, розмір шкоди, спричинений вчиненням злочину та чи є вилучені грошові кошти в розмірі 7900 доларів США предметом злочину.

Отже, враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
Також слід зазначити, що ухвалою суду від 23 квітня 2019року клопотання слідчого СВ Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 - задовольнено частково та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку у ОСОБА_5 25.03.2019р., а саме на грошові кошти в сумі 3 000 долларів США, рюкзак темного кольору, наплічна сумка чорного кольору, кросівки червоного кольору «Underarmour», куртка сірого кольору «Adidas».

Керуючись ст. ст. 32, 110, 131, 132, 176-178, 183,193-194, 196, 369-372, 395 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання слідчого СВ Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя