ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000244 від 12.10.2018р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Орджонікідзе м.Феодосія Автономної Республіки Крим, громадянина України, освіта середня, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

по обвинуваченню за ч.4 ст.407 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 06 жовтня 2017 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3роки.

Цього ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №103 старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, та призначено на посаду командира танку 2 взводу танкової роти.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 на визначених території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 05 липня 2018 року оголошене не було.

Відповідно до вимог ст.ст.1,2,3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги. Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник (командир) лікувального закладу (частини) зобов`язаний до виписки військовослужбовців повідомити про це командирові військової частини, з якої вони прибули. У день виписки військовослужбовцеві лікувальним закладом (частиною) видаються відповідні документи, і він самостійно (якщо не прибув супровідник з частини) направляється у військову частину, з якої прибув.

В період з 02 липня 2018 року по 04 липня 2018 року в порядку ст. 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_3 направлений для проходження лікування до військової частини НОМЕР_2 (Житомирський військовий госпіталь).

Однак, старший солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду командира танку 2 взводу танкової роти, в порушення вимог ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст.ст.11,16,49,127,128,262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,2,3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно припинив виконувати обов`язки військової служби та 05 липня 2018 року не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд до 27 вересня 2018 року, коли самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та продовжив службу.

Своїми умисними діями, які виразилися у нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю за обставин викладених в обвинуваченні, пояснив, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 захворів та лікувався у військовому госпіталі в АДРЕСА_2 . Після проходження лікування в зв`язку з поганим морально-психологічним станом 05.07.2018р. не з`явився у військову частину, спочатку поїхав в гуртожиток, де проживав, а потім - додому в смт Воскресенське Миколаївської області де став допомагати матері по господарству, яка проживає одна, батько помер давно, а брат був за кордоном на заробітках. Згодом зрозумів, що вчинив неправильно, тому 27.09.2018р. повернувся до військової частини, приступив до виконання службових обов`язків. У вчиненому розкаявся.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд відповідно до ст.349КПК України за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 позитивно характеризується на місцем проживання, посередньо - по місцю служби, раніше не судимий, дає критичну оцінку своїм діям, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, брав участь в АТО, а тому приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства.

З урахуванням пом`якшуючих обставин покарання та наведених мотивів, суд вважає при призначенні ОСОБА_3 покарання застосувати ст.69КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч.4 ст.407КК України у виді штрафу.

Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.4 ст.407КК України та призначити покарання за цим законом із застосуванням ст.69КК України у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 (п`ять тисяч сто)гривень.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1