Номер провадження: 11-кп/813/620/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участі
секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , у рамках кримінального провадження №0002724 від 20.08.2017 року на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, Добропольського району, с. Новодонецьке, українця, громадянина України, не працевлаштованого, маючого середню освіту, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України,-

визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Встановив:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення ним кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, 20.08.2017р., приблизно о 2.30 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи на вулиці Бернардацці, 2-А, в м. Одесі, біля ресторанного комплексу «Maristella Marine Residence» побачив раніше йому не знайомого ОСОБА_8 . При виді останнього у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном.
Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 , діючи умисно, переслідуючи мету противоправного збагачення, відкрито наблизився до сидячого в той момент на парапеті ОСОБА_8 та рукою схопив належне потерпілому майно, а саме золотий ланцюжок з хрестиком, на якому зображене «Розп`яття» та кулоном, який перебував в той момент на шиї останнього та, шляхом ривка, заволодів ним. Потерпілий ОСОБА_8 підвівся з лави, при цьому намагаючись рукою схопити ОСОБА_7 , однак останній, з метою подолання опору потерпілого, штовхнув його, від чого потерпілий сів, знову опинившись на парапеті.
В подальшому ОСОБА_7 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму гривень 60 000 гривень.

На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду та недоведеність винуватості обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку, та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надав неправдиві покази, так як потерпілий чітко заявив, що свідок бреше. Працівники поліції в своїх показах взагалі заплутались, та не могли чітко відповідати на запитання суду. Він скоїв злочин, щиро розкаюється, но його ніхто в суді не слухав, тому від не зміг довести до суду всіх обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, обвинуваченого який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для зміни чи скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційним судом не знайшли свого підтвердження в ході перегляду вироку у вказаному кримінальному провадженні та спростовуються виходячи з наступного.

Як вбачається з вироку районного суду, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав, проте підтвердив факт незаконного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , зазначивши, що вчинив вказаний злочин, таємно викравши майно потерпілого.
Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 20.08.2017р., біля 03.00 години ранку, він познайомився з раніше незнайомим чоловіком, яким в подальшому виявився потерпілим ОСОБА_10 , біля готелю «Maristella Marine Residence», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бернардацці, 2А. На той момент потерпілий ОСОБА_10 знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, про що вказувала його поведінка, мова, а також те, що ОСОБА_10 не міг самостійно стояти. Одягнутий ОСОБА_10 був у сорочку, проте вона була розстібнута. Під час розмови, обвинувачений ОСОБА_7 пригостив ОСОБА_10 цигаркою, однак, викуривши цигарку, потерпілий став почувати себе погано від вжитих спиртних напоїв, після чого він надавав допомогу ОСОБА_10 в тому, що допоміг присісти на парапет, дав попити мінеральної води та поливав на нього водою. Саме в цей час він зняв, розстебнувши замок, ланцюжок з хрестиком з шиї потерпілого ОСОБА_10 . Потерпілий факт зникнення майна не відчув та не побачив. Знаходячись на парапеті потерпілий ОСОБА_10 подзвонив своєму товаришу та попросив його забрати додому, у зв`язку з тим, що він знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння та погано себе почуває. Після чого, він та потерпілий ОСОБА_10 знов покурили цигарки та обвинувачений попрощався з потерпілим ОСОБА_10 , повідомивши його, що йде на вул. Каманіна в м. Одесі вживати пиво. Потерпілий ОСОБА_10 запропонував йому зачекати його друга, який купить йому пиво, проте він відмовився від пропозиції та пішов на інший бік дороги в сторону вул. Каманіна в м. Одесі. При цьому, жодної особи, яка б знаходилась, підходила, під`їжджала до потерпілого ОСОБА_10 , він не бачив. Потерпілий ОСОБА_10 не просив повернути йому викрадені речі, ні після їх зникнення, ні після того, як обвинувачений почав йти з місця вчинення злочину.
Як зазначив обвинувачений ОСОБА_7 , загальний час, який він знаходився біля ОСОБА_10 , сягав близько 5 хвилин.
Відповідаючи на запитання учасників процесу, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що із допитаних в судовому засіданні свідків, він опізнав лише одного, а саме особу, яка його затримувала.
На підставі викладеного обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що визнає факт таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 та не визнає свою провину у застосуванні насильства потерпілому ОСОБА_10 , пояснюючи це тим, що він жодного разу не штовхав його. Крім того, 21.08.2017р. у відділку поліції слідчий проводив слідчу дію за його участю, а саме огляд, проте, жодних видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_10 не було.

Не зважаючи на заперечення ОСОБА_7 своєї причетності до інкримінованих йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, його вина об`єктивно доведена та повністю підтверджується показами потерпілих, свідків, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні доказами по матеріалам кримінального провадження, наданими стороною звинувачення:
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 20.08.2017р., приблизно о другій годині, він знаходився біля ресторану «Maristella Marine Residence», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бернардацці, 2А, та чекав ОСОБА_11 , який повинен був його забрати на автомобілі. Через деякий час йому подзвонив на мобільний телефон ОСОБА_11 та повідомив, що під`їжджає, у зв`язку з чим, він піднявся із парапету, розташованого біля ресторану та продовжив очікувати ОСОБА_11 . Проте, тієї ж митті до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_7 , будучи одягнутий в сіру футболку та джинсові шорти, та, застосовуючи фізичну силу, ривком, зірвав з шиї ОСОБА_10 золотий ланцюжок, вартістю 60000 гривень, після чого штовхнув його. І він знову опинився на парапеті. Після вчиненого злочину, ОСОБА_7 побіг в сторону яхт-клубу, розташованого неподалеку від вищевказаного ресторану. ОСОБА_10 одразу подзвонив своїм знайомим та повідомив про вчинення стосовно нього злочину та попросив допомогти знайти злодія, повідомивши зовнішні прикмети обвинуваченого ОСОБА_7 .
Через деякий час ОСОБА_7 був ними затриманий, після чого він під`їхав до екіпажу поліції та повідомив про обставини справи. На перехресті вул. Фонтанська дорога та вул. Каманіна в м. Одесі поліцейський екіпаж затримав ОСОБА_7 та в ході особистого обшуку в кишені обвинуваченого, працівниками поліції було вилучено золотий ланцюжок, який належав йому.
До медичного закладу за отриманням медичної допомоги він не звертався.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 опізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка 20.08.2017р. вчинила стосовно ОСОБА_10 злочин. Так, ОСОБА_11 повідомив, що 20.08.2017р., біля 02.00 години, йому зателефонував ОСОБА_10 та попросив забрати його з вул. Бернардацці, 2А.
Під`їжджаючи, ОСОБА_11 побачив, що ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_10 на парапет, розташований біля ресторану «Maristella Marine Residence» та побіг з місця пригоди. ОСОБА_12 та ОСОБА_7 викликали працівників поліції та почали самостійно розшукувати ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_7 був затриманий в районі 8-9 ст. Великого Фонтану. В кишені джинсових шорт ОСОБА_7 , працівники поліції вилучили золоті речі, які належали потерпілому ОСОБА_10 .
Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 повідомив, що працює інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в Одеській області.
В серпні 2017 року, приблизно з 19.00 години, він з інспектором ОСОБА_14 знаходився на зміні та на вул. Фонтанська дорога в м. Одесі оформлювали ДТП. Через деякий час до нього підійшов невідомий чоловік та повідомив, що біля ресторану «Maristella Marine Residence», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бернардацці, 2А, у його друга викрали, шляхом ривка, золотий ланцюжок з кулоном. Крім того, свідок описав особу, яка вчинила злочин та повідомив, що грабіжник направився в сторону парку «Юність». Отримавши вказану інформацію, працівники поліції поїхали по вул. Каманіна в м. Одесі та біля продуктового магазину виявили особу, яка відповідала прикметам, які були надані їм свідком. Підійшовши до обвинуваченого ОСОБА_7 , працівники поліції представились, обвинувачений вів себе спокійно, визнав свою вину у викраденні майна потерпілого ОСОБА_10 .
У ході особистого огляду, в кишені обвинуваченого ОСОБА_7 було вилучено золотий ланцюжок. Після чого на обвинуваченого ОСОБА_7 були одягнені кайданки та його доставлено до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.
Як уточнив свідок ОСОБА_13 , заходи примусу стосовно ОСОБА_7 працівниками поліції не застосовувались.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 повідомив, що працює інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в Одеській області. В серпні 2017 року, у нічний час доби, він з ОСОБА_13 оформляли факт ДТП на вул. Фонтанська дорога в м Одесі. Через деякий час до них підійшов невідомий чоловік та повідомив про вчинення відносно його знайомого грабежу. Після чого, працівники поліції поїхали із свідком по вул. Каманіна в м. Одесі, де побачили особу, яка відповідала раніше наданому їм опису злочинця. Підійшовши до обвинуваченого ОСОБА_7 , працівники поліції представились, після чого ОСОБА_7 повідомив, що це він вчинив грабіж, а викрадений ланцюжок знаходиться у нього в кишені шортів. Крім того ОСОБА_7 пояснював, що вчинив злочин у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та відсутністю постійного місця роботи. Після чого обвинуваченого ОСОБА_7 було доставлено до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 повідомив, що в серпні 2017року, приблизно о 03.00 годині ранку, йому зателефонував ОСОБА_10 та сказав, що очікував таксі біля готелю «Maristella Marine Residence», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бернардацці, 2А, де до нього підійшов невідомий чоловік та, шляхом ривка, викрав у нього з шиї золотий ланцюг. Після чого, особа, яка викрала майно, направилась в сторону готелю «Колумбус», розташованого по вул. Новоберегова, 90 в м. Одесі. В ході розмови ОСОБА_10 надав ОСОБА_15 зовнішні прикмети викрадача.
Вирішивши допомогти, ОСОБА_15 на власному автомобілі поїхав на вул. Каманіна в м. Одесі з метою розшуку особи, яка вчинила стосовно ОСОБА_10 злочин. Через деякий час ОСОБА_15 запримітив особу, яка за описами ОСОБА_10 відповідала прикметам злочинця, після чого став його супроводжувати, їхавши на автомобілі за ним.
У цей же період він розмовляв по телефону із ОСОБА_10 та повідомляв про свої дії. В ході розмови ОСОБА_10 повідомив, що він уже звернувся до працівників поліції і вони їдуть на місце, де знаходилась особа, яка вчинила злочин та ОСОБА_15 . Після приїзду працівників поліції ОСОБА_7 було затримано. В кишені шортів обвинуваченого ОСОБА_7 працівниками поліції було вилучено золотий ланцюг з кулоном, який належав ОСОБА_10 . Після з`ясування обставин, працівники поліції одягли на обвинуваченого ОСОБА_7 кайданки та доставили його до відділку поліції.
Крім того, в судовому засіданні дослідженні письмові докази, надані стороною обвинувачення, якими підтверджується вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а саме:
- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_10 від 20.08.2017р. про вчинення кримінального правопорушення стосовно нього на 2 арк.;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 21.08.2017р., відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 опізнав ОСОБА_7 як особу, яка вчинила стосовно нього злочину;
- протоколом затримання особи від 20.08.2017р., відповідно до якого ОСОБА_7 затримано на підставі ст. 208 КПК України та в ході обшуку в кишені джинсових шортів ОСОБА_7 виявлено та вилучено золотий ланцюжок з хрестиком та кулоном, належний потерпілому ОСОБА_10 ;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 21.08.2017р., відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_10 опізнав під №1 речі, які 20.08.2017р. були у нього викрадені;
- постановою від 21.08.2017р. про долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів, а саме: золотий ланцюжок з хрестиком, на якому зображене «Розп?яття», та золотий кулон з зображенням «Георгія Победоносця». Речові докази передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 ;
- розписка потерпілого ОСОБА_10 від 21.08.2017р. про отримання на відповідальне зберігання речових доказів;
- протоколом пред`явлення особи для пізнання від 21.08.2017р., відповідно до якого, свідок ОСОБА_11 опізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 20.08.2017р. вчинила стосовно потерпілого ОСОБА_10 злочин;
- копія паспорту серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- довідка КУ «ООМЦПЗ» про відсутність відомостей щодо знаходження ОСОБА_7 на обліку.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, була повністю встановлена ??в ході судового розгляду обвинувального акту, наданими суду матеріалами, вислуханими показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідженими письмовими і речовими доказами, які суд, керуючись законом, оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
Доводи обвинуваченого та його захисника про той факт, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 при викраденні майна мали таємний характер не є обґрунтованими та не відповідають дослідженим під час судового розгляду обставинам справи.
Чинний КК визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 зазначеного Кодексу - це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.
Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Так, відповідно до версії обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин справи вбачається, що в момент вчинення злочину, тобто викрадення ланцюжка з хрестиком з шиї потерпілого ОСОБА_10 , останній знаходився у свідомості, не спав, ні з ким не розмовляв, ні на кого не відволікав своєї уваги, отримував допомогу від обвинуваченого ОСОБА_7 .
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про те що ОСОБА_7 усвідомлював відкритість своїх незаконних дій, мав умисел на їх виконання та при зазначених обвинуваченим обставин потерпілий ОСОБА_10 усвідомлював би характер вчинюваних особою дій.
Крім того, показання обвинуваченого ОСОБА_7 про безпорадний фізичний стан потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку з перебуванням останнього у стані сильного алкогольного сп`яніння, також не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , які у своїх показаннях зазначили, що потерпілий ОСОБА_10 після вчинення стосовно нього протиправних дій, чітко описав зовнішній вигляд обвинуваченого ОСОБА_7 та одяг, в який останній був одягнутий, і саме завдяки цьому, обвинувачений був виявлений та затриманий працівниками поліції, ще до приїзду потерпілого ОСОБА_10 .
Таким чином, доводи потерпілого ОСОБА_10 про той факт, що в момент вчинення злочину, обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до нього, коли він встав з парапету, та, шляхом ривка, викрав майно потерпілого, штовхнувши потерпілого на парапет, не знайшли свого спростування під час судового розгляду справи та були підтверджені показаннями свідка ОСОБА_11 .
В той же час посилання захисника обвинуваченого про той факт, що цілісність ланцюжка підтверджує факт таємного викрадення майна потерпілого, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в своїх свідченнях зазначив, що замок на ланцюжку був майже не в робочому стані, у зв`язку з чим, після ривка, ОСОБА_7 заволодів викраденим, розігнувши замок ланцюжка та не пошкодивши шкірний покрів шиї потерпілого ОСОБА_10 .
Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про той факт, що він не штовхав потерпілого ОСОБА_10 , від чого останній знов присів на парапет, спростовуються показаннями потерпілого та аналогічними показаннями свідка ОСОБА_11 , які узгоджуються між собою.
Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили про обмову потерпілим ОСОБА_10 обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні більш тяжкого злочину, за підстав повернення потерпілому викраденого майна у повному обсязі.
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є неузгодженими та містять між собою суперечності. Так, обвинувачений в судовому засіданні зазначив, що загальний час перебування його біля потерпілого ОСОБА_10 тримав не більше п`яти хвилин, проте, за вказаний час, як вбачається з тих же показань обвинуваченого ОСОБА_7 , останній встиг познайомитись з потерпілим, викурити з ним по дві цигарки, поспілкуватися, надати потерпілому попити води, допомогти потерпілому присісти на парапет, полити на нього залишком води з пляшки, розповісти про свої плани на подальший час відпочинку, попрощатися та піти непомітним.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_16 містять склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_16 покарання, судпершої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який ніде не працевлаштований, раніше судимий в силу ст. 89 КК України.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, - не встановлено.
Обговорюючи питання про призначення виду і міри покарання, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_16 покарання у вигляді позбавлення волі оскільки, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який офіційно ніде не працевлаштований, і вважає, що виправлення підсудного можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 .

До того ж обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, щирого каяття не має.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Злочини вчинені обвинуваченим ОСОБА_7 є дійсно суспільно небезпечними. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності відповідальності. Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, з врахуванням всього вищезазначеного, давши оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховуючи суспільну небезпеку скоєного в тому числі тяжкого кримінального правопорушення, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його віку, сімейного стану та стану здоров`я, характеризуючі матеріали, обставини кримінального провадження, суд, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази кримінального провадження, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому будуть досягнуті лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, однак все ж таки з призначенням покарання в мінімальних межах санкції статті.
Підстав для можливості призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд ретельно дослідив обставини скоєного злочину, доводи обвинуваченого, який не погодився з прийнятим судовим рішенням і мотивів викладених в його обґрунтування.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинних діянь, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

З огляду на зазначене, доводи обвинуваченого, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, в повній мірі спростовані доказами дослідженими судом 1 інстанції викладеними в мотивувальній частині вироку.

Апеляційний суд не знайшов підстав для сумніву в достовірності і обґрунтованості викладених доказів.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, необхідно зробити висновок що районний суд дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на доказах відповідно до матеріалів кримінального провадження, також, з урахуванням обставин наведених у вироку, міра призначеного покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненому обвинуваченому кримінального правопорушення є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України, тому підстав для зміни або скасування вироку відсутні.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В той же час суд першої інстанції при прийнятті рішення, в порушення вимог ст.72 ч.5 КК України, визначивши строк з якого обвинувачений повинен відбувати строк покарання і зарахування строку знаходження його під вартою, в зв`язку з даною обставиною апеляційний суд вважає за необхідне внести зміни до резолютивної частини та викласти дану обставину в новій редакції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2018.2018 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим за ч.2 ст. 186 КК України змінити.
Строк відбуття покарання обчислювати з 20.07.2017 року з моменту фактичного затримання.
На підставі ст.72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбутого покарання, строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк, з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2