Справа № 687/1308/17
Провадження № 1-кп/676/95/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд
Хмельницької області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря - ОСОБА_4
сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_5
потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_10
захисника - ОСОБА_11
у судовому засіданні в залі Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області розглянув кримінальне провадження № 0000281 за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, судимого:
- вироком Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21.11.2013 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку строком на 3 роки, Ухвалою Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11.09.2017 року скасовано встановлений йому іспитовий строк та відправлено для відбуття призначеного покарання з 11.09.2017 року, ідентифікаційний номер - фізичної особи платника податків - НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч. 3 ст.187, ч.1 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, суд,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_10 , близько 04.00 год. 18 вересня 2016 року перебуваючи на вул. Тоткайла в с. Вільхівці, Чемеровецького району Хмельницької області, шляхом вільного доступу проник у салон автомобіля марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився біля житлового господарства №17 та перебував у користуванні ОСОБА_6 , незаконно без відповідного дозволу, всупереч волі останнього, заволодів даним автомобілем. По вул. Центральній в с. Вільхівці, Чемеровецького району, Хмельницької області, зустрів подругу ОСОБА_12 та разом із нею поїхав в напрямку м. Кам`янець-Подільський. Рухаючись автодорогою між селами Зарічанка та Жердя, Чемеровецького району, Хмельницької області, за кермом автомобіля ВАЗ 21120, не впоравшись з керуванням, не розрахувавши дистанцію руху між транспортними засобами, допустив зіткнення з невстановленим автомобілем «КАМАЗ», внаслідок чого пошкодив передню частину автомобіля ВАЗ 21120 державний номерний знак НОМЕР_2 . Після цього, продовжив рух вказаним автомобілем в напрямку м. Дніпро, де близько 01.00 год. 19.09.2016 року залишив автомобіль на одній із автомобільних стоянок с. Дороге, Дніпропетровської області.
Своїми умисними діями, які виразились в незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.
Він же, близько 19.00 год. 14 жовтня 2016 року керуючись корисливим мотивом та метою, спрямованими на викрадення чужого майна, в приміщенні власного житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння і заснув, шляхом вільного доступу умисно, таємно викрав мобільний телефон марки «ZTE» вартістю 1505.92 грн. з сім карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар», вартістю 20 грн. та пластиковим чохлом вартістю 156.95 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1682.87 грн.
Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка) ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
Він же, близько 23.30 год. 17 жовтня 2016 року перебуваючи з дозволу власника в приміщенні літньої кухні господарства по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю власника, умисно, таємно, повторно викрав мобільний телефон марки «LG» моделі «Joy» вартістю 1078 грн., флеш-накопичувачем формату «MicroSD» моделі «Verbatim» об`ємом 16 Гб вартістю 115 грн. та USB шнур вартістю 50 грн., електродриль марки «Інтерскол» вартістю 500 грн., електричну болгарку марки «BOSCH» вартістю 1500 грн. та джинсовий рюкзак вартістю 600 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 3843 грн.
Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Він же, близько 23.00 год. 03 вересня 2017 року, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом віджиму віконної рами руками, проник до приміщення житлового будинку по АДРЕСА_2 , звідки повторно, умисно, таємно викрав алюмінієвий бідон ємкістю 40 л. вартістю 608.26 грн., механічну вагу радянського виробництва вартістю 181.52 грн., ручний точильний станок вартістю 250 грн., чим заподіяв ОСОБА_13 майнової шкоди на загальну суму 1039.78 грн.
Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникнення у житло ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
ОСОБА_10 , близько 02.00 год. 08 вересня 2017 року, безперешкодно через відкриту хвіртку зайшов подвір`я господарства ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 , за яким тимчасово здійснював нагляд сусід ОСОБА_8 . При появі останнього, з метою заволодіння чужим майном, здійснив напад на нього, наніс три точкові удари дерев`яною палицею в область грудей потерпілого, повалив його на землю, де за допомогою дерев`яної палиці почав здушувати шию потерпілого, наносити удари руками в обличчя та по голові ОСОБА_8 , чим подолав опір потерпілого, при цьому поставив вимогу передачі йому грошових коштів.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 шляхом погроз застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, підняв із землі потерпілого, стиснув йому шию рукою, пройшов разом з ним на подвір`я господарства по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 . Підійшли до вхідних дверей житлового будинку, потерпілого ОСОБА_10 з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, наказав потерпілому та його дружині передати гроші - 2500 грн., якими ОСОБА_10 заволодів і зник із місця події. За вказаних обставин, ОСОБА_10 умисно заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді 2 синців в задньому відділі тім`яної ділянки голови зліва, які, згідно висновку експерта №700 від 12.09.2017 року, по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Своїми умисними діями, які виразились в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч. 3 ст.187, ч.1 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, визнав частково. Зокрема за ч.1 ст.185, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України визнав повністю, за ч. 3 ст.187 КК України свою вину визнав частково, фактично визнав вчинення ним злочину за ч.1 ст. 187 КК України, за ч.1 ст. 289 КК України вини не визнав та показав наступне. Дійсно вчинив крадіжку мобільного телефону потерпілого ОСОБА_6 близько 19.00 год. 14 жовтня 2016 року в приміщенні власного житлового будинку по АДРЕСА_1 , з яким того дня випивали, приїхали додому на таксі, грошей для розрахунку з таксі не було, тому викрав мобільний, щоб розрахуватись за таксі. Коли продав таксисту мобільний телефон, останній виявив, що в чохлі телефону посвідчення водія ОСОБА_6 , про яке йому на момент крадіжки телефону не було відомо і яке він не мав наміру викрадати.
Так, як він знаходився в розшуку і йому потрібні були кошти, щоб поїхати з села вчинив крадіжку майна у своєї тітки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , про скоєне жаліє, завдані збитки відковано потерпілим і вони не мають до нього претензій.
Близько 02.00 год. 08 вересня 2017 року зайшов через відчинену хвіртку на подвір`я господарства ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 , так як знав, що там ніхто не проживає, з метою назбирати яблук, пусті мішки залишив біля входу. На подвір`я ОСОБА_8 , яке розташоване поруч з господарством ОСОБА_14 , зайшов попити води, на гавкіт собаки вийшов потерпілий, який його наздогнав і між ними зав`язалась боротьба, вході якої вони впали на землю, в той час коли наносив ОСОБА_8 удари у нього виник умисел заволодіти грошима останнього та поставив вимогу потерпілому віддати гроші, на що той погодився. Тримаючи його за шию підійшли до веранди будинку ОСОБА_8 , де погрожуючи застосувати фізичне насильство заволодів грошима в сумі 2500 грн., які йому передала дружина потерпілого та втік з місця події.
Не визнає вини за ч.1 ст. 289 КК України тому, що автомобілем, яким він фактично заволодів немає в природі, потерпілий ОСОБА_6 розбив його в ДТП і вказаний по документах автомобіль відновленню не підлягав і його здали на металолом. Автомобіль, який йому інкримінують, що він незаконно ним заволодів, був контрабандою завезений в Україну, поза митним контролем і потерпілі на вказаному автомобілі використовували державний номерний знак з автомобіля, який зданий в металобрухт. На досудовому слідстві і в судовому засіданні автомобіль, яким він заволодів не було надано для огляду, тому за цим епізодом просить його виправдати.
Розуміє, що поступив невірно про скоєне жаліє, завдані збитки відшкодував, просить суворо не наказувати і зобов`язуються подібного не вчиняти.
Причетність обвинуваченого ОСОБА_10 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч. 1 ст.187, ч.1 ст. 289 КК України по кримінальному провадженню № 0000281 доведено наступним:
- допитом у судовому засіданні потерпілих:
ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні показала, що 21-22 год. 17.10.2016 року до неї прийшов обвинувачений та в літній кухні вечеряв, вона вийшла на 20-30 хв. , коли повернулась виявила відсутність обвинуваченого, а також зникли її речі - мобільний телефон, флеш-накопичувач, електродриль, електрична болгарку та джинсовий рюкзак. Завдані збитки їй відшкодовано, претензій до обвинуваченого немає, при визначенні міри покарання покладається на рішення суду та просить не позбавляти волі.
ОСОБА_9 , який показав, що точно не пам`ятає у вересні 2017 року, з будинку його дочки по АДРЕСА_2 , через вікно викрали алюмінієвий бідон ємкістю 40 л., механічну вагу радянського виробництва та ручний точильний станок, викликав поліцію. В поліції був ОСОБА_10 , який йому повідомив, що це він викрав майно з будинку, претензій до обвинуваченого немає, просить призначити умовне покарання.
ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_10 викрав у нього мобільний телефон в той час коли він спав п`яним у нього вдома, за чохлом телефону знаходилось посвідчення водія, коли саме викрав не пам`ятає, але два-три роки тому наприкінці літа чи початку осені. В день крадіжки, весь день вживали спритні напої разом з обвинуваченим. Наступний день чи через день зізвонився з таксистом та викупив в нього мобільний телефон, який йому продав ОСОБА_10 . Наступного дня написав заяву в поліцію. Також, він звертався із заявою в поліцію про незаконне заволодіння автомобілем його батька, який знаходився у нього в користуванні. Дійсно, був випадок раніше, коли він потрапив ДТП та розбив автомобіль, але згодом його відремонтували. З Дніпропетровської області автомобіль він забрав разом зі своїм батьком, повернулись додому своїм ходом, було пошкоджено передню частину автомобіля. На даний час батько здав автомобіль не металобрухт.
Свідки сторони обвинувачення:
ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що йому відомо, про те, що в першій половині вересня 2016 року обвинувачений викрав у його сина, мобільний телефон, посвідчення водія та автомобіль. Фактично автомобіль належить йому, але так як він знаходився за кордоном на заробітках то його син користувався автомобілем. Ранком, 18 вересня 2016 року він виявив відсутність його автомобіля марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився біля житлового господарства вул. Тоткайла, 17 в с. Вільхівці, Чемеровецького району Хмельницької області, викликав поліцію. Зразу виникла підозра, що автомобіль викрав ОСОБА_10 . Через два дні йому зателефонували з поліції і повідомили, що його автомобіль знаходиться в Дніпропетровській області. Який разом з сином та поліцейськими пригнав додому своїм ходом, з заявою про визнання його потерпілим в поліцію не звертався. На даний час автомобіля немає, рік тому здав на металобрухт. Зі слів сина відомо, що обвинувачений викрав у нього мобільний телефон та продав його таксисту ОСОБА_16 , який необхідно викупити.
ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні показала, що 18.09.2016 року знаходилась у подружки в с. Вільхівці Чемеровецького району, ранком о 4-5 год. приїхав ОСОБА_10 і запропонував поїхати в Камянець-Подільський, був за кермом, сказав що автомобіль йому дав товариш. По дорозі в м. Камянець-Подільський в`їхав в автомобіль КАМАЗ, пошкодив, передню частину легкового автомобіля, фару, капот. ОСОБА_10 злякався, що пошкодив автомобіль і немає як повернути товаришу, вирішив поїхати на Хмельницький, а потім на Дніпро. Залишив автомобіль на стоянці, ОСОБА_10 направився на СТО щоб домовитись про ремонт автомобіля, залишив їй ключі та документи на автомобіль і більше вони не бачились. В той же день приїхала до поліції в смт. Чемерівці та видала ключі і документи, понятих не було. Знала, що ОСОБА_10 товаришує з ОСОБА_6 , а також їй відомо, що останній раніше вчинив ДПТ та робив автомобіль.
ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що 14.10.2016 року до нього подзвонив ОСОБА_10 і просив забрати його з с. Лисогірка Чемеровецького району, разом з ним був ОСОБА_6 , обоє були в нетверезому стані та просили підвезти їх до додому обвинуваченого. ОСОБА_6 залишився вдома у ОСОБА_10 , а він разом з останнім поїхали в смт. Гусятин Тернопільської області. По дорозі обвинувачений запропонував йому купити мобільний телефон, на що він погодився і його співмешканка ОСОБА_18 придбала даний телефон за 600 грн. Згодом до нього зателефонував ОСОБА_6 і повідомив, що ОСОБА_10 викрав у нього мобільний телефон та просив його повернути, на що він погодився та повернув телефон.
ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні показала, що мала намір придбати мобільний телефон для дитини, про що знав співмешканець ОСОБА_17 . Останній привіз обвинуваченого, з мамою якого вона знайома та придбала мобільний телефон за 600 грн. В чохлі даного телефону знаходились документи права чи техпаспорт їй невідомо, які ОСОБА_10 забрав, на її думку останній не знав разом з телефоном знаходяться документи. Через деякий час подзвонив ОСОБА_6 і повідомив, що в нього викрали мобільний телефон та просив його повернути.
ОСОБА_19 , в судовому засіданні показав, що на прийшло СМС від ОСОБА_10 , що поверне автомобіль, згодом прибула ОСОБА_12 , яка добровільно видала ключі та документи на викрадений автомобіль. Автомобіль був на ходу, своїм ходом прибув до відділу поліції в Чемерівці.
ОСОБА_20 , показав що був слідчим по даному кримінальному провадженні, особисто автомобільне оглядав, призначив експертизу, автомобіль було передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , також на зберігання останньому було передано мобільний телефон, де на даний час знаходяться вказані речові докази йому не відомо. Номер кузова автомобіля не перевіряв і потреби такої у нього не було.
А також письмовими доказами, які були оглянуті та дослідженні в судовому засіданні, а саме:
- витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування № 0000281 від 18.09.2016 року за ч.1 ст. 289 КК України, що стало підставою для початку досудового розслідування та збирання доказів по справі (т.1 а.с.1-3 КП), проведення якого доручено слідчому ОСОБА_20 (т.1 а.с.11 КП), процесуальними прокурорами призначено ОСОБА_21 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.13 КП).
- протокол огляду місця події та фототаблицею до неї від 18.09.2016 року ділянку дороги біля житлового господарства АДРЕСА_4 , в ході огляду виявлено відбитки протектора легкового автомобіля та нічого не вилучено (т.1 а.с.7-10 КП).
- заявою ОСОБА_12 про добровільну видачу працівникам поліції ключів та документів на автомобіль марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які їй передав ОСОБА_10 (т.1 а.с.21 КП).
- звітом про оцінку майна № 060901 від 11.01.2016 року залишкової вартості автомобіля марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 , оцінка проведена станом на 23.09.2016 року на підставі постанови слідчого Чемеровецького ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 23.09.2016 року (т.1 а.с.60-99 КП).
- витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування № 0000037 від 19.07.2018 року за ч.1 ст. 388 КК України, відносно ОСОБА_6 за умисне знищення речових доказів автомобіля марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
- постановою слідчого Чемеровецького ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 20.09.2016 року на проведення процесуальних дій на іншій території, зокрема проведення огляду та вилучення автомобіля марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.35 КП), на підставі заяви ОСОБА_15 про вилучення належного йому автомобіля, який був викрадений (т.1 а.с.36 КП).
- протоколом огляду місця події від 21.09.2016 року території автостоянки «АВТО ФОРТ» по вул. Вишнева в с. Дороге Дніпровського району Дніпропетровської області в ході якого виявлено та вилучено автомобіль марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.38-40 КП).
- протоколом огляду від 23.09.2016 року автомобіля марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.41-55 КП), вході якого виявлено механічні пошкодження на даному транспортному засобі.
- постановою від 23.09.2016 року про визнання автомобіля марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 речовим доказом та передачі його на зберігання потерпілому ОСОБА_6 та розпискою потерпілого про отримання на зберігання даного речового доказу (т.1 а.с.56;57 КП).
- повідомленням про підозру ОСОБА_10 від 30.09.2016 року в кримінальному провадженні № 0000281 від 18.09.2016 року за ч.1 ст. 289 КК України (т.1 а.с.117-118 КП).
- протоколом слідчого експерименту від 5.10.2016 року з підозрюваним ОСОБА_10 щодо обставин заволодіння автомобілем марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.121-127 КП).
- постановою процесуального прокурора від 31.10.2016 року в кримінальному провадженні № 0000281 від 18.09.2016 року за ч.1 ст. 289 КК України про об`єднання вказаного кримінального провадження з кримінальним провадженням № 0000309 від 18.10.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України, в одне провадження (т.1 а.с.135-137 КП).
- витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування № 0000309 від 18.10.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України, що стало підставою для початку досудового розслідування та збирання доказів по справі (т.1 а.с.1-3 КП), проведення якого доручено слідчому ОСОБА_22 (т.1 а.с.145 КП), процесуальними прокурорами призначено ОСОБА_21 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.148-149 КП).
- протоколом прийняття заяви про злочин від 18.10.2016 року від громадянки ОСОБА_7 проте, що близько 23.30 год. 17 жовтня 2016 року в приміщенні літньої кухні господарства по АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон, флеш-накопичувачем, USB шнур, електродриль, електричну болгарку та джинсовий рюкзак, чим завдав шкоди на загальну суму 5000 грн.(т.1 а.с.141 КП).
- протоколом огляду місця події від 18.10.2016 року в приміщенні літньої кухні господарства по АДРЕСА_1 , вході якого ні чого не виявлено та не вилучено (т.1 а.с.142-143 КП).
- заявою ОСОБА_23 від 29.10.2016 року про добровільну видачу працівникам поліції мобільний телефон марки «LG», флеш-накопичувача, USB шнур, які придбав у ОСОБА_10 (т.1 а.с. 164 КП).
- протоколом огляду речових доказів від 24.10.2016 року мобільного телефону марки «LG», флеш-накопичувача, USB шнура (т.1 а.с. 165-167 КП).
- довідкою без номера від 26.10.2016 року приватного підприємця ОСОБА_24 , що вартість бувшого у користуванні великого джинсового рюкзака становить 600 грн. (т.1 а.с. 170 КП).
- довідками без номера від 25.10.2016 року приватного підприємця ОСОБА_25 , що станом на 18.10.2016 року вартість бувшого у користуванні USB шнура становить 50 грн., флеш-накопичувача становить 115 грн. (т.1 а.с. 171; 174 КП).
- довідками без номера від 25.10.2016 року приватного підприємця ОСОБА_26 що станом на 18.10.2016 року вартість бувшої у використанні електричної болгарки марки «BOSCH» становить 1500 грн., електродриль марки «Інтерскол» вартістю 500 грн. (т.1 а.с. 172; 173 КП).
- постановою від 25.10.2016 року про призначення експертизи у кримінальному провадженні № 0000309 від 18.10.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України про визначення залишкової вартості мобільного телефону марки «LG» станом на 17.10.2016 року (т.1 а.с.176 КП).
- висновком експерта про оцінку № 201002 від 25.10.2016 року про залишкову вартість мобільного телефону марки «LG» станом на 17.10.2016 року (т.1 а.с.177-202 КП).
- постановою від 26.10.2016 року про визнання речових доказів мобільного телефону марки «LG», флеш-накопичувача, USB шнура, які передано на зберігання потерпілій ОСОБА_7 (т.1 а.с.207).
- повідомленням про підозру від 31.10.2016 року ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000309 від 18.10.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України (т.1 а.с.209-210 КП).
- постановою від 01.11.2016 року про призначення групи слідчих у кримінальному провадження № 0000281 від 18.09.2016 року за ч.1 ст. 289, ч.1 ст. 185 КК України, а саме в складі ОСОБА_27 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 (т.1 а.с.206 КП)
- постановою від 14 липня 2017 року про об`єднання до кримінального провадження № 0000281 від 18.09.2016 року за ч.1 ст. 289, ч.1 ст. 185 КК України, кримінальне провадження № 0000352 від 15.12.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України (т.2 а.с. 6-7 КП).
- витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування № 0000352 від 15.12.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України, що стало підставою для початку досудового розслідування та збирання доказів по справі (т.2 а.с.8 КП), проведення якого доручено слідчому ОСОБА_20 , (т.2 а.с.11 КП), процесуальними прокурорами призначено ОСОБА_21 та ОСОБА_28 (т.2 а.с.14-15 КП).
- протоколом прийняття заяви про злочин від 15.12.2016 року від громадянина ОСОБА_6 проте, що близько 19 год. 14 жовтня 2016 року по місцю свого проживання ОСОБА_10 шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон (т.2 а.с.9 КП).
- заявою від 15.12.2016 року про добровільну видачу ОСОБА_6 викраденого у нього мобільного телефону та протоколом огляду від 15.12.2016 року вказаного речового доказу (т.2 а.с. 20;21-24 КП).
- постановою від 15.12.2016 року про визнання речових доказів мобільного телефону, який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 (т.2 а.с.25 КП).
- висновком експерта про оцінку № 060303 від 06.03.2017 року про залишкову вартість мобільного телефону станом на 14.10.2016 року (т.2 а.с.33-59 КП).
- повідомленням про підозру від 14 липня 2017 року ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000352 від 15.12.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України (т.2 а.с.70-72 КП).
- протоколом від 08.09.2017 року про затримання ОСОБА_10 (т.2 а.с.79-81 КП).
- постановою від 9 вересня 2017 року про об`єднання до кримінального провадження № 0000281 від 18.09.2016 року за ч.1 ст. 289, ч.1 ст. 185 КК України, кримінальне провадження № 0000259 від 08.09.2017 року за ч.1 ст. 187 КК України (т.2 а.с. 90-91).
- витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування № 0000259 від 08.09.2017 року за ч.1 ст. 187 КК України, що стало підставою для початку досудового розслідування та збирання доказів по справі (т.2 а.с.92 КП), проведення якого доручено слідчому ОСОБА_22 , (т.2 а.с.97 КП), процесуальними прокурорами призначено ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_5 (т.2 а.с.99-101 КП).
- протоколом прийняття заяви про злочин від 08.09.2017 року від громадянина ОСОБА_8 проте, що близько 02 год. 8 вересня 2017 року по місцю його проживання, ОСОБА_10 здійснив на нього розбійний напад та заволодів грошовими коштами в сумі 2500 грн. (т.2 а.с.96 КП).
- протоколом огляду місця події від 08.09.2017 року домогосподарства по АДРЕСА_5 та по АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено палицю та чотири мішки (т.2 а.с.105-113 КП).
- постановою про визнання речовими доказами палицю та мішки, які були вилучені з місця події по АДРЕСА_3 та передано на зберігання до кімнати схову речових доказів Чемеровецького ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області (т.2 а.с.117;118 КП).
- повідомленням про підозру від 9 вересня 2017 року ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000259 від 08.09.2017 року за ч.1 ст. 187 КК України (т.2 а.с.134-135 КП).
- протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_10 від 09.09.2017 року щодо епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_7 (т.2 а.с.144-147 КП).
- протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_10 від 09.09.2017 року щодо епізоду розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_8 (т.2 а.с.152-163 КП).
- висновком судово-медичної експертизи № 700 від 12.09.2017 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в тім`яній області зліва, в задньому відділі тім`яної області зліва, по механізму спричинення «удар», відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.2 а.с.177-178 КП).
- постановою від 28.09.2017 року про об`єднання до кримінального провадження № 0000281 від 18.09.2016 року за ч.1 ст. 289, ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 187 КК України, кримінальне провадження № 0000260 від 11.09.2017 року за ч.3 ст. 185 КК України (т.2 а.с. 182 КП).
- постановою від 14.09.2017 року про визнання речовим доказом бідон ємністю 40 л., механічну вагу, точильний станок, які передані на зберігання до кімнати схову речових доказів Чемеровецького ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області (т.3 а.с.9;10 КП).
- постановою від 02.10.2017 року про об`єднання до кримінального провадження № 0000281 від 18.09.2016 року за ч.1 ст. 289, ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 187, ч.3 ст. 185 КК України, кримінальне провадження № 0000279 від 01.10.2017 року за ч.3 ст. 357 КК України (т.2 а.с. 24 КП).
- витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування № 0000279 від 01.10.2017 року за ч.1 ст. 357 КК України, що стало підставою для початку досудового розслідування та збирання доказів по справі (т.3а.с.30 КП), проведення якого доручено слідчому ОСОБА_22 , (т.3 а.с.32 КП), процесуальними прокурорами призначено ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_5 (т.2 а.с.99-101 КП).
- повідомленням від 02.10.2017 року про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_10 за ч.1 ст. 289, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України (т.3 а.с.45-46 КП).
Наведені вище докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено особу винного, подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_10 в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.1 ст. 289, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, за винятком інкримінованих йому злочинів за ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України.
Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_10 прокурором не надано.
Згідно ч.1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Оцінивши належні, допустимі та достовірні докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись Законом, суд вважає що дії ОСОБА_10 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 289, ч.1 ст.187 КК України.
Сторона захисту вважає, що докази сторони обвинувачення за ч.3 ст.187, ч.3 ст. 357 КК України не ґрунтуються на матеріалах справи і досліджених у суді доказах доводи прокурора про те, що дії ОСОБА_10 доведено матеріалами справи і його дії слід кваліфікувати саме за ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України є припущенням, докази на які посилається прокурор є недопустимі, так як, зібрані в непроцесуальний спосіб. При цьому посилається на грубе порушення норм КПК України прокурором, речові докази не дослідженні в судовому засіданні, при виконанні вимог ст. 290 КПК України не відкривались. В обґрунтування таких вимог захисник зазначає про те, що при виконанні ст.290 КПК України, а саме відкриття стороною обвинувачення матеріалів досудового розслідування, з якими він та його підзахисний ОСОБА_10 ознайомлювались, в матеріалах кримінального провадження містились лише перелік документів на які посилається в судовому засіданні прокурор, як докази, під час відкриття доказів стороною обвинувачення речові докази стороні захисту та обвинуваченому не надано.
Доводи сторони захисту заслуговують на увагу, зокрема:
ОСОБА_10 обвинувачувався прокурором у тому, що він близько 19.00 год. 14 жовтня 2016 року керуючись корисливим мотивом та метою, спрямованими на викрадення чужого майна, перебуваючи в приміщенні власного житлового будинку по АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 , перебував в стані алкогольного сп`яніння і заснув, шляхом вільного доступу діючи із прямим умислом на заволодіння важливим особистим документом, в особистих інтересах, умисно, таємно викрав посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 02.06.2012 на ім`я ОСОБА_6 , яке знаходилося в пластиковому чохлі мобільного телефону потерпілого.
Ці дії кваліфіковані прокурором за ч.3 ст. 357 КК України.
Наведені нижче докази свідчать про відсутність умислу у діях ОСОБА_10 у вчиненні цього злочину. Так, обвинувачений ОСОБА_10 показав, що 14.10.2016 року викрав у ОСОБА_6 телефон, яким розрахувався за надані їм послуги таксі. Про те, що в чохлі телефону було ще й посвідчення водія ОСОБА_6 йому на той час не було відомо.
Свідок ОСОБА_15 показав, що посвідчення водія в сина ОСОБА_6 зникло 14.10.2018 року, коли з його слів був викрадений ОСОБА_10 у нього мобільний телефон. Наступного дня поїхав разом з ОСОБА_6 до таксиста ОСОБА_17 та викупили залишений йому ОСОБА_10 мобільний телефон. При цьому ОСОБА_17 повідомив, що бачив, як ОСОБА_10 витягнув з чохла телефону якийсь документ. Пізніше його син звернувся в правоохоронні органи із заявою, проте що втратив документи і йому було видане нове посвідчення водія. Фактично ОСОБА_6 офіційної заяви про крадіжку посвідчення водія не подавав, що підтвердив в судовому засіданні. Вказаний факт підтвердили свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_31 та показали, що коли обвинувачений передав телефон, то остання розглядаючи його помітила збоку в чохлі пластикову картку, яку теж побачив ОСОБА_10 і відразу ж забрав її.
Також, суд враховує, що потерпілий з відповідною заявою про крадіжку документів не звертався, фактично досудове слідство по даному епізоду не проводилось. Будь-яких доказів по даному епізоду сторонню обвинувачення суду не надано, не доведено, що у ОСОБА_10 був умисел на заволодіння офіційним документом- посвідчення водія ОСОБА_6 і судом таких не здобуто.
Суб`єктивна сторона злочину, визначеного ч.3 ст. 357 КК України, передбачає наявність прямого умислу, спрямованого на викрадення важливого особистого документа. За доведеними у суді обставинами справи, обвинувачений мав умисел на крадіжку виключно мобільного телефону, у чохлі якого був схований документ, про що ОСОБА_10 не було відомо.

ОСОБА_10 обвинувачували в тому, що він близько 02.00 год. 08 вересня 2017 року, за викладених вище обставин пройшов разом з ОСОБА_8 на огороджене дерев`яним парканом подвір`я господарства по АДРЕСА_3 , таким чином проникнувши на вказане подвір`я (сховище), де вчинив розбійний напад на потерпілого. При цьому, згідно кваліфікації прокурора, ОСОБА_10 застосував насильство небезпечне для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу
Проте, у суді прокурором не доведено, що умисел ОСОБА_10 виник заздалегідь до нападу на потерпілого, а також не доведено, що обвинувачений застосував зазначене насильство.
Досліджені у суді докази підтверджують версію сторони захисту про те, що умисел на напад виник у обвинуваченого вже перебуваючи у дворі потерпілого, а легкі тілесні ушкодження не кваліфікуються як небезпечне насильство.
Наведене підтверджується наступними доказами.
Так, ОСОБА_8 показав, що близько 2 год. ночі з 8 на 9 вересня 2017 року, проснувся від того, що гавкає собака на господарстві, через вікно з будинку побачив тінь людини, яка через його господарство направилась до господарства сусідки по АДРЕСА_3 . Він вирішив вийти подивитись хто там ходить, так як сусідка просила його доглянути за її господарством. Коли підійшов до обвинуваченого на подвір`ї сусідки, той вдарив його в груди палицею і один раз по голові, чим завдав фізичного болю, після чого накинувся на нього та повалив на землю, притисну до землі і почав вимагати гроші в сумі 10000 грн. На вимогу обвинуваченого повідомив, що у нього є лише 2500 грн., ОСОБА_10 запитав де знаходяться гроші. Коли почув, що гроші знаходяться в будинку, допоміг йому піднятись і вони разом повернулись до його господарства та підійшли до вхідних дверей будинку. ОСОБА_10 тримав його рукою за шию, погрожуючи застосувати небезпечне насильство, в будинок не заходили, дружина винесла та передала обвинуваченому гроші. Ранком написав заяву в поліцію, гроші йому повернуто претензій до обвинуваченого немає, при визначенні міри покарання покладається на рішення суду, оскільки обвинувачений іще молодий чоловік.
Обвинувачений ОСОБА_10 показав, близько 02.00 год. 08 вересня 2017 року зайшов через відчинену хвіртку на подвір`я господарства ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 , так як знав, що там ніхто не проживає, з метою назбирати яблук, пусті мішки залишив біля входу. На подвір`я ОСОБА_8 , яке розташоване поруч з господарством ОСОБА_14 , зайшов попити води, на гавкіт собаки вийшов потерпілий, який його наздогнав і між ними зав`язалась боротьба, вході якої вони впали на землю, в той час коли наносив ОСОБА_8 удари у нього виник умисел заволодіти грошима останнього та поставив вимогу потерпілому віддати гроші, на що той погодився. Тримаючи його за шию підійшли до веранди будинку ОСОБА_8 , де погрожуючи застосувати фізичне насильство заволодів грошима в сумі 2500 грн., які йому передала дружина потерпілого та втік з місця події.
Покази ОСОБА_10 повністю узгоджуються з наявним в матеріалах кримінального провадження протоколом слідчого експерименту від 09.09.2017 року, проведеним з його участю, де він показав, як зайшов на господарство ОСОБА_14 через незачинену металеву хвіртку, біля якої залишив мішки для заготівлі яблук.
Під нападом за ст. 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.
Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Відповідно до п.6 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Згідно до п. 22 зазначеної Постанови, під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.
Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).
Таки чином, обвинувачений ОСОБА_10 вільно, через відчинену хвіртку, зайшов на господарство ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 , територія зазначеного господарства не може вважатись сховищем, на ній не зберігаються матеріальні цінності, не охороняється та не огороджена по всьому периметру, а тільки муром зі сторони вулиці.
Судом встановлено, що умисел на заволодіння чужим майном ОСОБА_8 у ОСОБА_10 виник, коли потерпілий вийшов з свого господарства та перебував на господарстві ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 , де фактично обвинувачений з застосуванням погрози небезпечного насильства вчинив напад на ОСОБА_8 . Таким чином, в даному випадку відсутні ознаки «сховища» та «проникнення».
Виключенню з обвинувачення підлягає також і посилання прокурора на застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я, оскільки напад було вчинено виключно з погрозою такого насильства, а завдані тілесні ушкодження (легкі) не є небезпечними.
Тому, суд вважає, що дії обвинуваченого слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 187 КК України.

Суд вважає неналежними та недопустимими докази сторони обвинувачення, зокрема:
- звіт про оцінку майна № 060901 від 11.01 2016 року залишкової вартості автомобіля марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 , оцінка проведена станом на 23.09.2016 року на підставі постанови слідчого Чемеровецького ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 23.09.2016 року (т.1 а.с.60-99 КП); - висновок експерта про оцінку № 201002 від 25.10.2016 року про залишкову вартість мобільного телефону марки «LG» станом на 17.10.2016 року (т.1 а.с.177-202 КП);- висновок експерта про оцінку № 060303 від 06.03.2017 року про залишкову вартість мобільного телефону станом на 14.10.2016 року (т.2 а.с.33-59 КП), так як особа, що провела вказані експертизи не являється судовим експертом, а є оцінювачем, що суперечить вимогам ст. 69 КПК України. Відомості про вказаного експерта відсутні в Єдиному реєстрі судових експертів України.
- протокол слідчого експерименту від 5.10.2016 року з підозрюваним ОСОБА_10 щодо обставин заволодіння автомобілем марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.121-127 КП); протокол слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_10 від 09.09.2017 року щодо епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_7 (т.2 а.с.144-147 КП); протокол слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_10 від 09.09.2017 року щодо епізоду розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_8 (т.2 а.с.152-163 КП), так, як під час проведення вказаних слідчих дій слідчий не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_32 вимоги ст. 63 Конституції України, про право особи не свідчити проти себе, чим порушено право останнього на захист, вказані докази здобуті порушенням вимог КПК України та права на захист обвинуваченого .
- довідки без номера від 26.10.2016 року приватного підприємця ОСОБА_24 , про вартість бувшого у користуванні великого джинсового рюкзака (т.1 а.с. 170 КП); від 25.10.2016 року приватного підприємця ОСОБА_25 , про вартість бувшого у користуванні USB шнура, флеш-накопичувача станом на 18.10.2016 року (т.1 а.с. 171; 174 КП); від 25.10.2016 року приватного підприємця ОСОБА_26 про вартість бувшої у використанні електричної болгарки марки «BOSCH», електродриль марки «Інтерскол» станом на 18.10.2016 року (т.1 а.с. 172; 173 КП), суд не може взяти до уваги як доказ, так вказані особи не є судовими експертами, викраденого майна не бачили, тому вказана ними вартість ґрунтується виключно на припущеннях.
- протокол огляду місця події від 08.09.2017 року домогосподарства по АДРЕСА_5 та по АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено палицю та чотири мішки (т.2 а.с.105-113 КП) суд не може взяти до уваги в частині огляду домогосподарства ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 , оскільки відсутня ухвала слідчого судді про надання дозволу на огляд вказаного господарства, а потерпілий ОСОБА_8 , який надав письмову згоду на огляд даного господарства не являється його власником чи користувачем, а тому даний доказ отриманий з істотним порушенням вимог ст. ст. 233, 234 КПК України.
Відповідно до ч. 2, 12 ст. 290 КПК України «Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази».
В матеріалах справи міститься - постанова від 23.09.2016 року про визнання автомобіля марки ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 речовим доказом та передачі його на зберігання потерпілому ОСОБА_6 та розпискою потерпілого про отримання на зберігання даного речового доказу (т.1 а.с.56;57 КП); постановою від 26.10.2016 року про визнання речових доказів мобільного телефону марки «LG», флеш-накопичувача, USB шнура, які передано на зберігання потерпілій ОСОБА_7 (т.1 а.с.207); постановою від 15.12.2016 року про визнання речових доказів мобільного телефону, який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 (т.2 а.с.25 КП); постановою про визнання речовими доказами палицю та мішки, які були вилучені з місця події по АДРЕСА_3 та передано на зберігання до кімнати схову речових доказів Чемеровецького ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області (т.2 а.с.117;118 КП); постановою від 14.09.2017 року про визнання речовим доказом бідон ємністю 40 л., механічну вагу, точильний станок, які передані на зберігання до кімнати схову речових доказів Чемеровецького ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області (т.3 а.с.9;10 КП), однак вказані речові докази стороною обвинувачення ОСОБА_10 та його захиснику в порядку ст. 290 КПК України не відкривались.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в Постанові від 16.03.2017 р. у справі № 5-364кс16: «Суд зауважує, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з ч.12 ст. 290 КПК, не мас права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і доручення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.
Частина дванадцята ст. 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обв`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах. Так, не відкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що, в свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.
Не відкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази».
При цьому, згідно з ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановлені вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, визначених у ст. 374 КПК України.
Поряд з наведеним, за приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частинами 2, 4 ст. 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, якщо їх неможливо усунути, тлумачаться на користь такої особи.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ст.ст. 8 та 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права. Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.
Згідно ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в передбачених законодавством випадках на потерпілого.
Отже, суд не має права посилатися на речові докази, які не були відкриті стороні захисту та передані на зберігання потерпілим та в камеру схову речових доказів Чемеровецького ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області.
Частина 3 ст. 62 Конституції України вказує, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Із даною нормою прямої дії кореспондується і процесуальна норма, яка викладена у ч.3 ст.373 КПК України, про те, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , що виразились в умисному, таємному викраденні чужого майна (крадіжка), мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Обвинувачений ОСОБА_10 , винний у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.
Також в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , що виразились в умисному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є повторність, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Обвинувачений ОСОБА_10 , винний у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.
Діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , що виразились в умисному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є повторність та проникнення в житло, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Обвинувачений ОСОБА_10 , винний у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.
В судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , що виразились умисному, незаконному заволодінні транспортним засобом, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України. Обвинувачений ОСОБА_10 , винний у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.
В діях обвинуваченого ОСОБА_10 , що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України. Обвинувачений ОСОБА_10 , винний у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, суд прийшов до висновку, що надані стороною обвинувачення докази за ч.3 ст. 357 КК України є сумнівними, непереконливими, неналежними і недопустимими, а інших беззаперечних доказів, які б без будь-якого сумніву доводили вину обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.3 ст. 357 КК України, тому його слід виправдати, оскільки прокурором не доведено, що в діянні ОСОБА_10 , є склад кримінального правопорушення, за ч.3 ст. 357 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно ст.12 КК України, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд визнає - щире каяття та відшкодування завданих збитків.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд визнає - рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Поряд з наведеним слід виключити з обвинувачення ОСОБА_10 , обставину, що обтяжує йому покарання - повторність, як таку що суперечить вимогам ч.4 ст. 67 КК України.
З врахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_10 , який в щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдані збитки, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, стан здоров`я, досудову доповідь, враховуючи думку потерпілих, вимоги ст. 65, ст.66 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.185, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч. 1 ст.187, ч.1 ст. 289 КК України в межах санкції даних статтей у виді позбавлення волі, а остаточне покарання з застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, у виді реального позбавлення волі ближче максимальної межі за найтяжчий злочин , оскільки саме таке покарання гарантуватиме безпеку для суспільства, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно рішення Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), передбачено, що ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права.
Вирішуючи питання про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання в редакції ч. 5 ст. 72 КК України, необхідно застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.
Відповідно п. 103 правового висновку зазначається, що якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України (пряма дія кримінального закону в часі).
Беручи до уваги викладене, при призначенні покарання, на підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-V111 від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», необхідно зарахувати обвинуваченому ОСОБА_10 в строк відбування покарання, строк його затримання та перебування під вартою з 08 вересня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_10 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України.
Виправдати ОСОБА_10 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за не доведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України.

ОСОБА_10 визнати винуватим в скоєнні кримінальних правопорушень, за ч.1 ст.185, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч. 1 ст.187, ч.1 ст. 289 КК України і призначити йому покарання:
- за ч.1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі;
- за ч.3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 187 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 289 КК України у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно для відбуття ОСОБА_10 призначити покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання призначеного вироком Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21.11.2013 року за ч. 2 ст. 307 КК України, остаточно для відбуття обвинуваченому ОСОБА_10 призначити покарання у виді шести років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_10 рахувати з 21 грудня 2018 року, зарахувати йому в строк відбуття покарання час його знаходження під вартою з 8 вересня 2017 року до набрання вироком законної сили, на підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-V111 від 26 листопада 2015 року, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_10 - тимчасово залишити в СІЗО № 29 м. Хмельницький.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження, а обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Головуючий суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду
ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3