Справа № 440/1055/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/150/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Буського районного суду Львівської області від 09.08.2018р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Полтва, Буського району Львівської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , виправданої за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

виправданої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Буського районного суду Львівської області від 09.08.2018р. ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вона 23 травня 2017 року близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи на присадибній земельній ділянці ОСОБА_10 у с. Полтва, Буського району, Львівської області, під час раптово виниклого конфлікту, умисно нанесла один удар дерев`яним стовпцем по лівій руці, якою остання прикрила свій живіт, а також хапала руками за шию та подряпала нігтями у ділянці грудей, у результаті чого заподіяла потерпілій згідно висновку судово-медичної експертизи № 72/2017 від 29.05.2017р. одне садно в ділянці лівого плеча, два синці в ділянці лівого передпліччя, одне садно в ділянці грудей зліва, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись із вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривен.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а оскаржуваний вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ст. 370, п.1 ч. 3 ст. 374 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості.
Зазначає, що суд першої інстанції у вироку вказав, що докази у частині нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 , їх кількості і локалізації нанесення різняться.
Разом з тим, наголошує, що зазначені у вироку показання потерпілої ОСОБА_10 , суперечать точному змісту показань, наданих нею у судовому засіданні, а зроблені на підставі цих показань висновки суду суперечать доказам, наданим та дослідженим під час судового розгляду.
Вказує, що згідно звукозапису судового засідання, потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що 23.05.2017р. у післяобідню пору близько 16:30 год. мав місце конфлікт з ОСОБА_7 через стовпці, які остання встановила на її присадибній земельній ділянці. У ході конфлікту ОСОБА_7 , відібравши дерев`яний стовбець, нанесла ним удар (а не два удари, як зазначено у вироку суду) у ділянку живота. У цей час вона, захищаючи ділянку живота, прикрила його лівою рукою, як наслідок нанесла удар дерев`яним стовпцем по лівій руці. Потерпіла почала тікати до хвіртки свого господарства, однак ОСОБА_7 , наздогнавши її, почала хапати руками за шию, шарпати нею, драпати нігтями в ділянці грудей, рук, внаслідок чого заподіяла їй тілесні ушкодження.

Наголошує, що зазначені у вироку, з посиланням на висновок експерта №72/2017, дані щодо кількості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_10 , суперечать змісту висновку експерта, наданому та дослідженому у судовому засіданні. Зокрема зазначено про наявність у потерпілої двох синців у ділянці лівого плеча, що відсутні у висновку експерта.

Окрім цього, допитаний під час судового розгляду експерт ОСОБА_13 повідомив, що експертний висновок, наданий за наслідками проведення експертизи на предмет тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_10 , він підтримує. Відтак жодних заперечень щодо кількості ударів та можливого механізму спричинення тілесних ушкоджень експерт під час допиту не висловлював. При цьому експерт уточнив, що до твердих предметів можуть відноситись і пальці рук. Однак, у вироку зазначені показання експерта, які не відповідають їх точному змісту.
Окрім цього, покликається на те, що показання ОСОБА_14 , викладені у вироку, не відповідають точному змісту показань, наданих нею під час судового розгляду, зокрема щодо кількості ударів, нанесених потерпілій. При цьому, зазначає, що у суду не було жодних підстав ставити під сумнів правдивість та об`єктивність показань цього свідка, яка перед початком допиту відповідно до ст.352 КПК України попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та за завідома неправдиві показання. Більше того, ОСОБА_14 , визнала вину і надала правдиві показання про спричинення у ході конфлікту тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за відсутності інших свідків такого, що підтверджується вироком Буського районного суду від 11.08.2017р.
Зазначає, що виправдовуючи ОСОБА_7 , суд першої інстанції покликався на показання свідків ОСОБА_15 - оперативного чергового, та ОСОБА_16 - працівника Буського відділу поліції, які не були очевидцями конфлікту, і поліція прибула на місце події уже після його завершення, а отже показання вказаних свідків не є належними доказами, які б підтверджували відсутність тілесних ушкоджень у потерпілої.
Не погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 16.06.2017р. з підстав залучення до даної процесуальної дії працівника правоохоронного органу ОСОБА_17 , оскільки останній, який був одним з понятих під час проведення даної слідчої дії, є згідно штатного розпису діловодом Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області (присяги не складав та жодні звання йому не присвоювались), а відтак, згідно з п.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», враховуючи завдання та напрями його роботи (діловод) суд першої інстанції безпідставно відніс його до працівників правоохоронного органу, і в порушення вимог ст.89 КПК України визнав недопустимим доказом протокол слідчої дії, проведеної за його участі.
Окрім того, згідно з оскаржуваним вироком, досліджений у ході судового розгляду протокол слідчого експерименту від 21.06.2017р. не відповідає вимогам ст. 223 КПК України та визнаний судом недопустимим доказом, оскільки у цій процесуальній дії приймав участь як понятий, і як статист ОСОБА_18 . Разом з тим, вважає такі висновки суду необґрунтованими, оскільки, згідно з КПК України статист не є самостійним учасником слідчої дії та жодної заборони для залучення такої особи в якості понятого чи навпаки КПК України не містить.
Просить дослідити висновок експерта № 72/2017, протоколи проведення слідчих експериментів від 19.06.2017 та 21.06.2017р. із фототаблицями до них, допитати потерпілу ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_9 просить залишити без змін оскаржуваний вирок суду. Вважає апеляційну скаргу прокурора безпідставною, а вирок суду таким, що винесений на підставі детально досліджених усіх доказів, поданих сторонами, та заявлених клопотань. Вказує, що судом першої інстанції не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а його висновки повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Усі обставини у справі, з`ясування яких могло би мати істотне значення, судом досліджено. Окрім цього, вважає необґрунтованим та безпідставним клопотання прокурора про дослідження документів та про допит свідків. Покликається на те, що у первинній заяві та поясненнях щодо обставин подій, потерпіла не зазначала про те, що їй спричинено тілесні ушкодження.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити, думку виправданої ОСОБА_7 та її захисника, які повністю заперечили апеляційну скаргу прокурора та зазначили про законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, думку потерпілої ОСОБА_10 та її представника, які підтримали апеляційні вимоги прокурора та просили такі задоволити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задоволити частково, виходячи із наступного.
Як встановлено положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Частиною 1 до ст. 409 КПК України передбачені такі підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, як: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому, згідно ч. 3 цієї ж норми закону, виправдувальний вирок не може бути скасовано судом апеляційної інстанції лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Як передбачено ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та інше.
Згідно ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно п. 1 ч. 3. ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дані норми закону дотримано не у повній мірі.

Вироком Буського районного суду Львівської області від 09.08.2018р. ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції своє рішення про визнання ОСОБА_7 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України та її виправдання за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення мотивував тим, що перевірені у ході судового розгляду докази, представлені стороною обвинувачення, прямо не вказують на винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 , інших доказів, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суду не представлено.

У ході судового провадження у суді першої інстанції було допитано виправдану ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 .
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції надав оцінку лише показанням свідків, зазначивши, що такі показання різняться між собою і вказують на те, що конфлікт мав місце, однак, чи саме обвинуваченою ОСОБА_7 наносились тілесні ушкодження, які саме, кількість і локалізація їх нанесення різняться. Оцінка показань виправданої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 у вироку суду відсутня.
Суд першої інстанції критично оцінив показання свідка ОСОБА_14 з тих підстав, що остання є дочкою потерпілої та була визнана винною в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Разом з тим, суд першої інстанції не надав жодної оцінки вироку Буського районного суду Львівської області від 11.08.2017р., який вступив у законну силу, згідно якого ОСОБА_14 було визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України по факту спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , і у якому описано встановлені судом події, які мали місце 23.05.2017р. на присадибній земельній ділянці ОСОБА_10 .
У ході судового провадження, судом першої інстанції було визнано недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 16.06.2017р., з тих підстав, що такий не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст.ст. 223, 240 КПК України.
До такого висновку суд першої інстанції прийшов у зв`язку із тим, що до даної процесуальної дії у якості понятого був залучений працівник правоохоронного органу ОСОБА_17 , що у свою чергу стверджується даними отриманої відповіді, з якої вбачається, що ОСОБА_17 перебуває на посаді діловода Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області.
На переконання колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції є передчасним.
Так, згідно взятої до уваги судом першої інстанції відповіді начальника Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області від 05.05.2018р. ОСОБА_17 перебуває на посаді діловода Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області.
Разом з тим, дана відповідь не містить жодних відомостей про те з якого саме часу ОСОБА_17 працює у Буському ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області, а отже і не підтверджує факт того, що станом на 16.06.2017р., на день проведення слідчого експерименту, він перебував на посаді діловода Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області.
Колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини свідчать, що при ухваленні оскаржуваного вироку, судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду першої інстанції ухвалити рішення, яке у повній мірі відповідає положенням ст. 370 КПК України.
Згідно із п.6 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Буського районного суду Львівської області від 09.08.2018р. відносно ОСОБА_7 необхідно скасувати і призначити у даному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції, який слід провести із чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, із врахуванням доводів апеляційної скарги, дати належну оцінку наявним у справі доказам, та в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, яке у повній мірі відповідатиме ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Буського районного суду Львівської області від 09.08.2018р. щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити у даному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4