Справа № 539/3114/18
Провадження № 1-кп/539/58/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2019 року м. Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни кримінальне провадження №00000744 від 18.06.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Славянка Хасанського району Приморського краю, Російська Федерація, проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого фахівцем-приймальником ТОВ «Нова Пошта», не одружений, раніше не судимий
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
та представника потерпілого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
17 червня 2018 року о 02.27 год. ОСОБА_3 знаходився біля кафе «Бурбон», що на Володимирському майдані у м.Лубни Полтавської області, де побачив ОСОБА_6 . Через існування конфлікту стосовно колишньої дівчини ОСОБА_8 , у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи його, ОСОБА_3 діючи з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, стоячи навпроти ОСОБА_6 лівою ногою наніс один удар в область лівої щелепи зліва, від чого ОСОБА_6 впав на асфальт задньою поверхнею тулуба та втратив свідомість.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 200 від 20.07.2018 року у ОСОБА_6 виявлена непроникаюча черепно-мозкова травма з переломом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, забій головного мозку середньої тяжкості з формуванням вогнищ гемарогічного забою правої лобної долі зі стисненням пластинчатою субдуральною гематомою праворуч, крововиливом під м`які мозкові оболонки, з гострою після травматичною сенсоневральною глухотою зліва, гематома в потиличній ділянці голови, рубець в області підборіддя зліва, які у своїй сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що вину визнає повністю, як і цивільний позов у частині відшкодування матеріальної шкоди. У вчиненому розкаюється. Про обставини повідомив наступне, 17 червня 2018 року перебував вдома та на телефон, хтось зі знайомих направив повідомлення з фотографією на якій була зображена колишня дівчина ОСОБА_9 ( яку він кохав) та ОСОБА_10 . Отримавши вказане фото, не зміг сидіти вдома та пішов до друзів, щоб «розвіятись». Зустрівся з другом ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які пішли до кафе «Бурбон». Через певний час зателефонував ОСОБА_13 та сказав, що біля кафе є ОСОБА_10 , який кличе його для розмови. Почувши це, пішов до приміщення кафе «Бурбон» та біля дороги побачив ОСОБА_14 . Розпочав розмову з потерпілим з приводу того, щоб він не втручався у його стосунки з Діаною, яку він кохає та має серйозні плани щодо майбутнього з нею, але ОСОБА_10 весь час говорив не те, що хотів би почути. Говорив, що ОСОБА_15 не цікавий, що він зараз з нею і від неї не відступиться. У ході розмови не стримався та наніс один удар ногою у ділянку підборіддя. Після нанесеного удару, потерпілий впав на асфальт, підійшов до нього спитав чи він його зрозумів на що останній сказав, що зрозумів. Присутніх попросив викликати швидку допомогу. Заперечує вживання того вечора алкоголю. Не бажав таких тяжких наслідків для потерпілого. Вважає, що якби ОСОБА_6 прислухався до його слів стосовно ОСОБА_16 , то такого б не відбулось. Вважає, що дійсно його діями було завдано моральних страждань потерпілому та його близьким. Вважає, що удар наніс перебуваючи в збудженому стані та з урахуванням того, що стосунки з ОСОБА_17 були для нього дуже важливими. Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди не визнає. У судових дебатах попросив у потерпілого ОСОБА_6 вибачення, яке було прийняте останнім.
Потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що у ніч на 17.06.2018 року зателефонував друг та запропонував зустрітись. Біля приміщення кафе «Бурбон» стояв разом з ОСОБА_18 . Підійшов ОСОБА_3 , який розпочав розмову про стосунки з ОСОБА_19 , говорив, щоб припинив з нею спілкуватись. Розмова відбувалась на підвищених тонах. Коли залишились з обвинуваченим один на один, ОСОБА_20 зненацька вдарив у ділянку щелепи ногою, від удару впав та втратив свідомість. Прийшов до тями лише у лікарні, де лікувався тривалий час. Лікувався у Лубнах 2 дні, потім у Полтаві 14 днів, потім знову у Лубнах 11-12 днів. На даний час має проблеми зі слухом. Цивільний позов в частині моральної шкоди та відшкодування витрат за надання правової допомоги підтримує у повному обсязі.
Крім визнання вини з боку обвинуваченого ОСОБА_3 , його вина доводиться наступними доказами:
- даними що містяться у протоколі перегляду відеозапису до протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_21 від 29.08.2018 року у якому відображено покази вказаного свідка, який розповів, що під час спілкування обвинуваченого та потерпілого, останній впав на асфальт від удару, який завдав ОСОБА_3 . Самого удару свідок не бачив, але почув характерний звук. У подальшому учасники слідчого експерименту перемістились на місце події, де свідок ОСОБА_21 на місці розповів про обставини скоєння даного правопорушення;
- даними, що містяться у протоколі перегляду відеозапису до протоколу перегляду слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 29.08.2018 року згідно якого під час вказаної слідчої дії було зафіксовано яким чином обвинувачений наніс удар у ділянку обличчя потерпілому та від вказаного удару останній втратив свідомість з фіксуванням вказаних подій на місці вчинення кримінального правопорушення;
-даними протоколу перегляду відеозапису від 19.08.2018 року до протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 від 27.07.2018 року згідно, якого останній на місці вчинення кримінального правопорушення вказав на розташування учасників конфлікту по відношенню один до одного та зазначення обставин за яких було завдано удар ногою у ділянку щелепи потерпілого;
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.07.2018 року згідно якого ОСОБА_3 вказав місце вчинення кримінального правопорушення та вказав у яку ділянку обличчя він завдав удар ногою ОСОБА_6 ;
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.07.2018 року згідно якого свідок ОСОБА_21 вказав місце вчинення кримінального правопорушення та вказав за яких обставин він побачив, що потерпілий ОСОБА_6 впав на асфальтне покриття;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.07.2018 року згідно якого потерпілий ОСОБА_6 вказав на місце вчинення кримінального правопорушення та вказав за яких обставин йому було нанесено удар в обличчя обвинуваченим ОСОБА_3 ;
- даними протоколу огляду від 13.07.2018 року згідно, якого було вилучено відеозапис з місця події за 17 червня 2018 року;
- даними протоколу огляду від 27.07.2018 року згідно якого потерпілий ОСОБА_6 здійснює перегляд відеозапису з камер спостереження де о 02.27 год. видно, як обвинувачений наносить йому удар ногою;
- даними висновку судово-медичного експерта № 200 від 20.07.2018 року згідно якого було проведено огляд потерпілого ОСОБА_6 у якого виявлено непроникаюча черепно-мозкова травма з переломом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, забій головного мозку середньої тяжкості з формуванням вогнищ гемарогічного забою правої лобної долі зі стисненням пластинчатою субдуральною гематомою праворуч, крововиливом під м`які мозкові оболонки, з гострою після травматичною сенсоневральною глухотою зліва, гематома в потиличній ділянці голови, рубець в області підборіддя зліва, які у своїй сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя;

- даними висновку комісійної судово-медичної експертизи № 124 від 23.08.2018 встановлено, що співставляючи взаєморозміщення тілесних ушкоджень, їх характер та морфологічні особливості, а саме: наявність рани в ділянці підборіддя, гематоми в проекції перелому потиличної кістки, характер перелому лінійний вертикальний, розміщується в лівій частині потиличної кістки, переходить на основу черепа, наявність в контрлатеральній ділянці черепа еквівалентів черепно-мозкової травми у вигляді зони забою лобної ділянки справа, правобічної субдуральної гематоми та субарахноїдального крововиливу правої гемісфери головного мозку, мала місце травма з прискоренням, від удару у ділянку підборіддя тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути нога у взутті, внаслідок приданого прискорення відбулося падіння потерпілого навзнак та удар із значною силою потиличною ділянкою голови об тупий предмет з переважаючою поверхнею, яким могло бути асфальтове покриття з утворенням перелому та гематоми м`яких тканин в ділянці контакту, забою головного мозку, крововиливів під оболонки головного мозку правої гемісфери по протиударному механізму. У зв`язку з цим всі тілесні ушкодження можуть бути оцінені лише в своїй сукупності як тяжкі по критерію небезпечи для життя.
У судовому засіданні було допитано ряд свідків, які доводять винуватість ОСОБА_3 у даному кримінальному правопорушенні.
А саме,
Свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що раніше вона дійсно близько року зустрічалась з ОСОБА_22 , але на період виникнення конфлікту, з останнім вже не підтримувала стосунків. Більше спілкувалась із ОСОБА_23 , хоча знайомі говорили, що саме ОСОБА_24 її кохає. Про події знає зі слів друзів, що близько 3-ї ночі ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_25 , після чого його відвезли у лікарню. Під час сварки поряд був ОСОБА_26 , але моменту нанесення удару він не бачив. У лікарні провідувала ОСОБА_14 . Знає, що він мав проблеми із здоров`ям, які полягали у проблемах зі слухом та головою. Характеризує ОСОБА_24 як не агресивну людину. На момент допиту у суді ні з ким з учасників конфлікту не підтримує стосунків.
Свідок ОСОБА_27 у суді вказав, що ОСОБА_3 дізнавшись про стосунки ОСОБА_16 з ОСОБА_23 був пригнічений. Знаючи про цю ситуацію, домовився з ОСОБА_28 про зустріч біля ресторану «Мафія», бо хотів вплинути на Шевченка, щоб останній припинив стосунки з ОСОБА_29 , оскільки ОСОБА_24 з нею зустрічався та кохає її. Зустрівшись, поговорили, але нічого не уладнав цією розмовою. Для з`ясування всіх обставин ОСОБА_6 просив покликати ОСОБА_3 . Після цього пішов до своїх знайомих в інше місце, коли повернувся, то бачив, як біля кафе «Бурбон» вантажать Шевченка у карету швидкої допомоги. Обставини завдання удару потерпілому йому не відомі. Знає, що раніше ОСОБА_28 також був учасником конфлікту зі ОСОБА_30 , чув, що у результаті цього інциденту він мав проблеми зі здоров`ям, що пов`язані з слухом.
Свідок ОСОБА_31 у суді зазначив, що був поряд з кафе «Бурбон» разом з другом ОСОБА_32 . Через певний час прийшов ОСОБА_3 , розмовляв з потерпілим та через 3-5 хвилин наніс один удар ОСОБА_28 ногою у підборіддя. Під час розмови потерпілий тримав руки за спиною. Після того, як ОСОБА_14 впав, ОСОБА_24 кричав, охорона викликала швидку допомогу.
Свідок ОСОБА_21 знайомий з потерпілим, бачив тієї ночі його біля кафе «Бурбон» коли він говорив з обвинуваченим стосовно дівчини. Відволікшись у сторону, почув глухий звук, який характерний для удару та побачив, що ОСОБА_14 лежить на асфальті. ОСОБА_24 щось кричав, підійшли до потерпілого присутні. Характеризує ОСОБА_25 , як не конфлікту людину. Під час розмови він тримав руки за спиною, ОСОБА_24 говорив з ним на підвищених тонах.
Проаналізувавши докази, які було отримано внаслідок судового розгляду, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким чином, у суді доведено належними та допустимими доказами, що дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч.1 ст. 121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя у момент заподіяння.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом, як зазначено у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України».

Аналізуючи покази потерпілого, обвинуваченого та свідків, які були допитані у судовому засіданні, суд вважає, що їх покази є об`єктивними, достовірними та послідовними.

У судових дебатах захисником обвинуваченого ОСОБА_5 було заявлено клопотання про визнання частини доказів, які дослідженні у судовому засіданні, недопустимими. А саме, висновків судово-медичної експертизи № 124 від 23.08.2018 року та № 200 від 20.07.2018 року, оскільки медичні дані стосовно ОСОБА_6 витребувані слідчим від потерпілого у не встановлений законом спосіб. Відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Жодних обмежень щодо змісту вказаних доказів, при наданні їх фізичною особою у добровільному порядку, чинне законодавство не містить. У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 повідомив суд, що ним особисто, на вимогу слідчого, надавались медичні документи, які характеризують його стан здоров`я, оскільки вони перебували у його володінні. При наявності згоди особи на надання документів слідчому, у останнього відсутні законні підстави для звернення до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів. За змістом розділу 2.5 « Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року складеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду кримінальних і цивільних справ» вказано, що слідчим суддям необхідно враховувати, що згідно з ч.4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. У цьому контексті слід розуміти, що речі і документи могли бути отримані шляхом проведення слідчих дій, тобто без застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
З огляду на вищезазначене, отримання слідчим від потерпілого ОСОБА_6 медичних документів, що складені відносно нього та характеризують його стан здоров`я не суперечить загальним засадам кримінального провадження, а підстави для визнання доказів не допустимими, на які посилається захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , є не обгрунтованими, а висновки судово-медичних експертів№ 124 від 23.08.2018 року та № 200 від 20.07.2018 року є належними та допустимими доказами.
Окрім того, стороною захисту також було наголошено суду, що записи з камер відеоспостереження, якими зафіксовано сам конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , є не допустимими доказами, оскільки не здійснено опитування особи у володінні, якої вони перебували. Суд вважає, що кримінально-процесуальним кодексом не покладено обов`язку на слідчого щодо допиту у якості свідка особи у володінні якої перебували певні відеодокази. Також слід наголосити, що сторона захисту відповідно до ч.2 ст. 22 КПК України має рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Вказаною нормою дана сторона не скористалась, а заява про визнання відеодоказу з камер спостереження, яким зафіксовано події, що відбувались поряд з кафе «Бурбон» є належними та допустимими з огляду на те, що ДВД-диск із записом камер спостереження слідчому у добровільному порядку було надано його володільцем ОСОБА_33 12.07.2018 року відповідно до його заяви, що міститься у матеріалах кримінального провадження ( а.с. 125). Стороною захисту ставилось питання стосовно того, що у зв`язку з визнанням вищезазначених доказів не допустимими, провадження по справі слід закрити. Суд вважає за необхідне вказати, що докази, які підтверджують обвинувачення отримані поза розумними сумнівами, отже підстав для закриття провадження суд не вбачає.
Стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд вважає за необхідне вказати на слідуюче.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Так, у своєму Рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути помірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Призначаючи ОСОБА_3 покарання суд враховує, що ним вчинено тяжкий злочин. Згідно наданих суду характеристик ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно, даних про перебування на обліку у лікаря-нарколога та психіатра матеріали кримінального провадження не містять.

Стосовно пом`якшуючих вину обставин згідно ст. 66 КК України, суд вважає, що такими є активне сприяння у розкритті злочину, щире каяття ( у судовому засіданні обвинувачений попросив вибачення у потерпілого, яке було ним прийняте та яке ОСОБА_6 сприйняв як відверте), молодий вік обвинуваченого, повне відшкодування матеріальної шкоди. Обтяжуючих вину обставин відповідно до ст. 67 КК України у суді не встановлено.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому основного покарання у вигляді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України. Разом з цим суд вважає за доцільне звільнити обвинуваченого від призначеного покарання, застосувавши при цьому іспитовий строк згідно ст. 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків, визначених ст. 76 КК України. За даних обставин суд не вбачає підстав для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України, які б давали суду можливість застосування до нього більш м`якого покарання.

За змістом досудової доповіді служби пробації від 02.10.2018 виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У доповіді здійснено посилання на середню ймовірність вчинення повторного злочину.
З огляду на норми ст. 65 КК України щодо призначення необхідного та достатнього покарання, яке є необхідним для виправлення обвинуваченого, суд вважає, що слід врахувати, що ОСОБА_3 було завдано один удар, хоча у життєво-важливий орган, стресова ситуація у якій він перебував мала вплив на його емоційний стан. Також судом враховано, що потерпілий ОСОБА_6 під час розмови з обвинуваченим тримав руки за спиною, що не свідчило про його агресивні наміри під час суперечки. Крім того, суд враховує, що за час розгляду справи у суді обвинуваченим було повністю відшкодовано матеріальну шкоду на користь потерпілого. Під час судових дебатів ОСОБА_3 попросив вибачення за вчинене у ОСОБА_6 , таке вибачення є щирим та переконливим.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення з останнього 700000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, суд керується наступним.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов.

У відповідності до ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, судом встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, позивач зазнав душевні та моральні страждання, які відбулися в результаті злочину. Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 призвело до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача в цілому: негативні переживання та спогади, емоційна напруга, він змушений зараз докладати додаткових зусиль для відновлення свого способу життя, життєвих зв`язків, встановлена група інвалідності також впливає на нормальний життєвий уклад потерпілого.

Отже, очевидним є те, що вчинення обвинуваченим злочину позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину моральних страждань позивача, характер, тривалість, важкість змушених змін у її життєвих зв`язках, серйозні порушення здоров`я, що пов`язані з втратою слуху, що призвело до призначення 3 групи інвалідності і з огляду на вищевикладене, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь цивільного позивача 100 000 грн. 00 коп. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи вказану суму стягнення судом враховано, що ОСОБА_6 з 17.06.2018 року по 19.06.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у Лубенській ЦМЛ, з 19.06.2018 року по 03.07.2018 року лікувався у Полтавській обласній клінічній лікарні ім.Скліфосовського, з 03.07.2018 по 12.07.2018 року знову лікувався у Лубенській ЦМЛ. З 17.10.2018 року по 21.10.2018 року потерпілий лікувався амбулаторно в Лубенській ЦМЛ з діагнозом забита рана голови. За змістом інших виписок вказано, що внаслідок подій, що відбулись 17.06.2018 року ОСОБА_6 проходив медичні огляди та лікування внаслідок забою головного мозку, перелом потиличної кістки з переходом на основу черепа, ангіопатія сітківки обох очей та гостра після травматична сенсоневральна глухоті зліва. Під час вказаних лікувань проходив різноманітні обстеження та витрачав кошти на ліки. За даними індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1459 йому протипоказана тяжка фізична праця та психоемоційні навантаження. З 24.10.2018 року ОСОБА_6 встановлена 3 група інвалідності.

Таким чином, саме відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. відповідає тяжкості вимушених змін, стану здоров`я та наслідків, що настали від вказаного кримінального правопорушення.

Витрати пов`язані з оплатою послуг на надання правової допомоги підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь особи, яка їх понесла. Згідно квитанції №2 від 30.08.2018 року з обвинуваченого слід стягнути 3000 грн. Вказана сума є розумною та об`єктивною.
Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати, які було понесено потерпілим при лікуванні у розмірі 19382,67 грн., які являються матеріальною шкодою, повністю відшкодовано під час розгляду кримінального провадження, докази про вказане надані судом (чеки поштових відправлень та розписка про отримання коштів).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.
Згідно ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_3 покласти обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ( жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 ( жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 витрати пов`язані з оплатою послуг адвоката у розмірі 3000 грн.
Процесуальні витрати по справі відсутні, як і речові докази.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апедяційного суду області через Лубенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1