ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/4115/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/74/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 06.07.2018 року щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоі, Узбекистан, громадянина Узбекистану, не працюючого, освіта середня, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ст.115 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу. Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08.08.2017 року по 05.10.2017 року, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Суд встановив, що ОСОБА_11 знаходячись 07.08.2017 року за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на умисне позбавлення життя своєї дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті образи за подружню зраду, взяв належний йому ніж, та пішов з місця мешкання шукати дружину. Близько 22.30 год, зустрівши ОСОБА_7 на перехресті вулиць Сивашська та Елеваторна в смт. Рикове, Генічеського району Херсонської області, умисно, реалізуючи умисел, направлений на позбавлення життя особи, наніс останній чотири колото-різані і різані рани ножем, а саме не проникаюче поранення правої половини передньої поверхні області грудної клітини, не проникаюче поранення клубової області справа, різану рану шиї справа, різану рану правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та один удар ножем, яким спричинив проникаюче в черевну порожнину колото-різане поранення передньої черевної стінки, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, таким чином виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства до кінця, але смерті останньої не досяг, з причин, які не залежали від його волі.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просить вирок скасувати внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд безпідставно дійшов до висновку про перебування ОСОБА_8 в момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки жодним доказом цей факт не підтверджений. Суд належним чином не встановив мотив вчинення злочину, оскільки викладений у вироку мотив подружня зрада є виключно вигадкою суду, яка жодним доказом не підтверджена. Викладені у вироку обставини при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним в частині того, що ОСОБА_11 пішов шукати дружину з метою вбивства не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду, що є суттєвим фактом для визначення умислу обвинуваченого, його психологічного стану, крім того у вироку суд взагалі не виклав причин з яких обвинувачений не довів свій умисел до кінця. Поза увагою суду залишилась та обставина, що після вчинення злочину обвинувачений невідкладно почав надавати потерпілій допомогу, був невідлучно з нею, вони разом телефонували дітям, викликали швидку допомогу, що спростовує висновок суду про умисел на вбивство потерпілої, однак ці показання суд виклав у вироку вибірково і не дав їм належної оцінки. Крім того, суд не врахував, що після вчинення злочину обвинувачений та потерпіла продовжують проживати разом, виховуючи чотирьох дітей, утримують брата дружини, який є інвалідом дитинства, що свідчить про те, що обвинувачений ніколи не мав умислу на вбивство дружини, єдина причина їх непорозуміння 07.08.2018 року, це вимкнений телефон дружини, що не могло бути причиною для вбивства матері його дітей. Суд безпідставно на взяв до уваги показання обвинуваченого та потерпілої, які спростовують обвинувачення в частині наявності умислу на вбивство останньої та неточно виклав їх у вироку, чим допустив істотне порушення КПК, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам вчинення злочину та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні просить вирок скасувати з підстав неповноти судового розгляду, істотного порушення вимог КПК. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що в порушення вимог ст. 370, 374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку не навів мотивів, з яких не прийняв до уваги показання обвинуваченого про відсутність умислу на вбивство потерпілої, не дав оцінки всім доказам у сукупності, формально перелічив у вироку докази, зокрема показання свідків, які вказують на обставини, які відбувались вже після вчинення злочину і не мають доказової сили та на дав доказам належної оцінки.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, його захисника, прокурора та потерпілого, заслухавши сторони в судових дебатах, під час яких вони залишились на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст.ст. 370, 410 КПК України судове рішення, що ухвалюється за результатами судового розгляду, повинно бути законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 321 КПК України зобов`язує головуючого у судовому засіданні спрямувати судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Встановлення фактичних обставин кримінального провадження тісно пов`язане із обставинами предмета доказування та правильним визначенням меж доказування. Відповідно - необхідною передумовою відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, є проведення повного і всебічного судового розгляду.

Фактичні обставини кримінального провадження, що встановлюються судом першої інстанції під час судового розгляду представляють собою сукупність фактичних даних, що характеризують обставини діяння, яке є предметом судового розгляду, а також систему доказів, наданих суду та досліджених ним на підтвердження наявності чи відсутності таких обставин.

В суді першої інстанції свою вину у вчиненні злочину, що йому інкримінується ОСОБА_11 не визнав, зазначивши, що умислу на вбивство дружини не мав, наніс їй тілесні ушкодження внаслідок раптово виниклого конфлікту, після чого невідкладно почав вживати заходів щодо надання їй допомоги.

Ці показання підтвердила також потерпіла.

Така позиція обвинуваченого зобов`язувала суд з більшою ретельністю дослідити та дати оцінку зібраним у справі доказам з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються зокрема мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
При цьому, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Однак суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 374 КПК України належним чином не мотивував прийнятого рішення, не проаналізував та не дав оцінки зібраним у справі доказам, як безпосередньо кожному, так і у їх взаємозв`язку.

У мотивувальній частині вироку суд встановив, що ОСОБА_11 вчинив закінчений замах на вбивство потерпілої ОСОБА_7 , разом з цим формально обмежився у вироку перерахуванням доказів, зібраних стороною обвинувачення, не розкривши їх змісту та не давши кожному з них юридичної оцінки.

Зокрема у вироку суд вказав, що вина ОСОБА_8 доведена витягом з кримінального провадження, протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення, не звернувши уваги, що в силу ч. 2 ст. 84 КК вказані документи не є джерелами доказів.

Посилавшись у вироку на протокол огляду місця події від 08.08.2017 року та фототаблицю до нього як на доказ винуватості ОСОБА_8 суд не розкрив у вироку - яким чином результати огляду доводять винуватість обвинуваченого саме в замаху на умисне вбивство потерпілої, а не у заподіянні їй тяжкого тілесного ушкодження, про що зазначає обвинувачений.

Крім того, відповідно до частини першої статті 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Згідно з частиною другою статті 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).

У кримінальному провадженні, в якому стороною захисту заперечується правильність правозастосування, встановлено, що обвинувачений перебував із потерпілою у шлюбних стосунках, між ними не було неприязні, конфлікт виник спонтанно, на побутовому ґрунті, удари ножем були поверхові, після останнього удару, який проник в черевну порожнину, ОСОБА_11 злякався, та почав вживати усіх заходів, щоб відвернути настання для потерпілої шкідливих наслідків: телефонував разом з нею дітям, викликав швидку медичну допомогу, допоміг медикам доставити потерпілу до лікарні, забезпечив оплату необхідних медикаментів. Після цього з`явився із зізнанням та покаявся у вчиненому. Продовжує проживати з потерпілою, вести спільне господарство та виховувати дітей

Суду вироку не навів переконливих мотивів, з яких відкинув показання обвинуваченого та потерпілої щодо фактичних обставин вчинення злочину та відсутність наміру обвинуваченого на вбивство потерпілої та не оцінив докази в їх сукупності, на давши їм будь-якої оцінки.
Крім того, у вироку суд вказав, що ОСОБА_11 виконав всі дії, спрямовані на умисне вбивство потерпілої, однак не довів свій злочинний намір до кінця, з причин, що не залежали від його волі.
Разом з цим, у вироку суд при формулюванні обвинувачення не вказав причин, які не залежали від волі обвинуваченого та з яких він не довів свій злочинний намір до кінця, що має суттєве значення для встановлення суб`єктивної сторони злочину.
З показань обвинуваченого та потерпілої вбачається, що відразу після поранення потерпілої, обвинувачений почав вживати заходи по наданню їй допомоги, телефонувати дітям, викликати швидку допомогу. При цьому, ОСОБА_11 був невідлучно з потерпілою до моменту приїзду швидкої допомоги, при цьому мав реальну можливість довести свій злочинний намір до кінця, однак не зробив цього.
Цій обставині суд взагалі не дав будь-якої оцінки.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про однобічність та неповноту судового розгляду, істотне порушення судом вимог КПК при оцінці наведених вище доказів, а також вимог КПК щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Враховуючи, що в апеляційних скаргах не ставиться питання про повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції та перекваліфікацію дій обвинуваченого на інший злочин, апеляційний суд, переглядаючи провадження в межах апеляційних вимог, не вправі вийти за ці межі, оскільки в такому випадку будуть порушені засади кримінального провадження такі як змагальність сторін та свобода в поданні ними доказів суду і в доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного, колегія суддів керуючись положенням ч. 1 ст. 412, ч. 1 п. 3 ст. 409 КПК України, а також ст.ст. 7, 9 КПК України вважає за необхідне вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно та всебічно провести судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення з дотриманням вимог кримінального процесуального закону; усунути викладені в ухвалі недоліки, ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 409, ч.1 ст.412, ст.ст.415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 06.07.2018 року щодо Абдурахімова Фархода, задовольнити.

Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 06.07.2018 року щодо ОСОБА_10 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження № 0001583 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України в тому ж суді першої інстанції, але в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4