У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , детектива ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність детективів Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у передбачений КПК України строк, у кримінальному провадженні № 0000418 від 04.11.2016, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2018 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність детективів Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у передбачений КПК України строк, у кримінальному провадженні № 0000418 від 04.11.2016.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилався на те, що у провадженні Національного антикорупційного бюро України перебуває кримінальне провадження № 0000418 від 04.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснюється Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою України.

Вказав, що 05.05.2017 у вищевказаному кримінальному провадженні детективом Національного бюро Третього відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 (далі - детектив) складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Сторона захисту вважає, що усупереч вимогам ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 не було вручене в установленому законом порядку з огляду на наступне.

Зазначено, що за відсутності ОСОБА_6 на території України, який виїхав за кордон у власних справах ще до початку досудового розслідування та складення письмового повідомлення про підозру, стороною обвинувачення таке повідомлення вручене його колишній дружині, його дорослому сину та Житлово-будівельному кооперативу ЖБК-4 ДТМЗ. Проте, сторона обвинувачення достовірно володіла інформацією, що ОСОБА_6 не перебуває на території України, а тому очевидно не проживає на території, яка перебуває в експлуатаційному обслуговуванні Житлово-будівельного кооперативу ЖБК-4 ДТМЗ. Тому таке вручення повідомлення про підозру є очевидно незаконним та не може свідчити про добросовісне виконання детективом вимог ст. 278 КПК України.

Також вказав, що письмове повідомлення про підозру щодо ОСОБА_6 вручене його дорослому сину, який, на думку сторони захисту, є лише близьким родичем, а не членом його сім`ї в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України та ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, оскільки спільно з ним не проживає та не об`єднаний з ним спільним побутом. Більш того, сам ОСОБА_8 , під час вручення йому для передачі ОСОБА_6 повідомлення про підозру, акцентував увагу правоохоронців на тому, що не має такої можливості, оскільки не спілкується з батьком після його розлучення з матір`ю. Вищезазначене підтверджено ОСОБА_8 під час допиту в якості свідка.

Таким чином, адвокат посилався на те, що повідомлення про підозру шляхом вручення такого ОСОБА_8 для передачі ОСОБА_6 також не вважає виконанням вимог ст. 278 КПК України, оскільки такий спосіб завідомо не був ефективним та не виконав і не міг виконати головного завдання - фактичного інформування ОСОБА_6 про його процесуальний статус у кримінальному провадженні, зміст підозри, права та обов`язки підозрюваного.

Щодо здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_6 шляхом вручення такого його колишній дружині ОСОБА_9 сторона захисту зауважує, що остання на момент таких дій вже не перебувала у шлюбі з ним, мала з ним неприязні відносини, не підтримувала спілкування, не була близьким родичем чи членом сім`ї мого клієнта в розумінні п. 1 ч. 1 ст. З КПК України та ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України та вочевидь не була зацікавлена в забезпеченні дотримання його особистих інтересів у цьому кримінальному провадженні, а тому не здійснювала та навіть не могла здійснити інформування ОСОБА_6 про його процесуальний статус у кримінальному провадженні, зміст підозри, права та обов`язки підозрюваного. Вищезазначене підтверджено ОСОБА_9 під час допиту в якості свідка.

Сторона захисту стверджувала, що достовірно володіючи інформацію про тривале перебування ОСОБА_6 за кордоном (про що свідчить наявність відповідних документів в матеріалах кримінального провадження), стороною обвинувачення не виконано вимог ч. 7 ст. 135 КПК України та не здійснено вручення повідомлення про підозру згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

На скільки відомо стороні захисту, відповідних заходів стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні не вживалось та відповідно проігноровано цей правовий механізм, який, на його погляд, є єдиним законним шляхом виконання завдань кримінального провадження, а також дотримання законних прав та інтересів ОСОБА_6 .

Скаржник зазначив, що 24.01.2018 у вищевказаному кримінальному провадженні детективом Національного бюро Третього відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 складено повідомлення про зміну підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Вручення відповідного повідомлення про зміну підозри відбувалось, на переконання сторони захисту, з аналогічними порушеннями вимог КПК України без здійснення фактичного інформування ОСОБА_6 про його процесуальний статус у кримінальному провадженні, зміст підозри, права та обов`язки підозрюваного, а також без використання усіх, передбачених КПК України, правових механізмів для досягнення завдань кримінального провадження.

Зазначено, що при цьому, на сьогодні, в матеріалах кримінального провадження відсутні документи, які б являлись належним підтвердженням повідомлення ОСОБА_6 про підозру та її зміну, ознайомлення зі змістом підозри, правовою кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, стислим викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також про його права і обов`язки.

Таким чином, на переконання сторони захисту, стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні свідомо чи з недбалості не вжито всіх передбачених КПК України заходів для здійснення повідомлення ОСОБА_6 про підозру, внаслідок чого не здійснено фактичне доведення до відома підзахисного вищезазначеної інформації.

Захисник також звернув увагу суду на той факт, що повідомлення про підозру від 05.05.2017 містить анкетні дані не ОСОБА_6 в частини місця народження особи, тому неможливо достовірно визначити особу, відносно якої воно складено підозру, що суперечить п. 2 . 2 ч. 1 ст. 277 КПК України.

Скаржник вказав, що також в повідомленні про підозру та в повідомленні про зміну підозри, усупереч вимогам п. 3 абз. 2 ч. 1 ст. 277 КПК України, не вірно зазначено найменування (номер) кримінального провадження. В повідомленні про підозру та в повідомленні про зміну підозри вказано 16-значний, замість 17-значного номеру, що не дає можливості достовірно ідентифікувати код відомства та територіального органу досудового розслідування.

За таких обставин сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру та повідомлення про зміну підозри ОСОБА_6 не відповідають вимогам ч. 1 ст. 277 КПК України, а також не були вручені йому в порядку, передбаченому ст.ст. 111,112, 135,136 та 278 КПК України, внаслідок чого до відома ОСОБА_6 не доведено відомості, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 277 КПК України.

З огляду на наведене, в сторони захисту наявні правові підстави вважати, що підзахисний в установленому КПК України порядку, не набув процесуальний статус підозрюваного у вищезазначеному кримінальному провадженні.

У зв`язку з наведеним скаржник просив слідчого суддю:

визнати бездіяльність детективів Національного бюро Третього відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , яка полягає у нездійснення процесуальних дій по кримінальному провадженню № 0000418 від 04.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк, а саме: вчинення дій, передбачених ст.ст. 276-279 КПК України щодо належного повідомлення ОСОБА_6 про підозру, у зв`язку з чим він згідно положень ч. 1 ст. 42 КПК України набуває статусу підозрюваного;

визнати не вчиненими дії по кримінальному провадженню № 0000418 від 04.11.2016 щодо вручення ОСОБА_6 повідомлення від 05.05.2017 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України, а також повідомлення від 24.01.2018 про зміну раніше повідомленої підозри;

зобов`язати детективів Національного бюро Третього відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , або іншу уповноважену на це посадову особу Національного антикорупційного бюро України вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000418 від 04.11.2016 відомостей про вручення ОСОБА_6 повідомлення від 05.05.2017 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України, а також повідомлення від 24.01.2018 про зміну раніше повідомленої підозри;

контроль за внесенням вказаних відомостей до ЄРДР покласти на уповноважених посадових осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури України.

У судовому засіданні скаржник скаргу підтримав та просив її задовольнити, також пояснив, що стороною обвинувачення повідомлення про підозру ні за місцем проживання ОСОБА_6 , ні за місцем його роботи, не направлялась.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та пояснив, що детективами НАБУ з метою вручення повідомлення про підозру було здійснено вихід за відомою адресою проживання ОСОБА_6 , де його знайдено не було, разом з цим за вказаною адресою було виявлено його колишню дружину, яка вказала, що дійсно між ними було розірвано шлюб, однак, вона продовжувала мешкати з ним в одному помешканні, у зв`язку з чим, примірник повідомлення про підозру було вручено їй під розпис. Також стороною обвинувачення було направлено примірники повідомлень про підозру за місцем розташування житлово-експлуатаційної організації, за місцем роботи, та вжито заходів для встановлення місцезнаходження підозрюваного, виклику до САП допиту члена сім`ї підозрюваного його дорослого сина, та останньому також було вручено повідомлення про підозру. Щодо повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри були вжиті такі ж самі заходи вручення.

Крім того, сторона обвинувачення посилалася на те, що слідчими суддями Солом`янського районного суду міста Києва були задоволені клопотання сторони обвинувачення про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для розгляду клопотання про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу, про продовження дозволу на затримання, про обрання запобіжного заходу, останнє, в свою чергу, було залишене без змін апеляційною інстанцією. Суди прийшли до висновку про обгрунтованість підозри та дотримання порядку її вручення. Наразі сторона обвинувачення вважає, що нею було дотримано порядок вручення підозри.

Зазначено, що з позицією обвинувачення погодився й Інтерпол, оголосивши ОСОБА_6 в міжнародний розшук.

На переконання сторони обвинувачення, відсутні підстави не тільки в задоволенні скарги, а й у розгляді даної скарги, оскільки захисник оскаржує фактично бездіяльність прокурорів, в той же час, і просить поновити строки оскарження такої бездіяльності, разом з цим, зі змісту скарги вбачається що фактично захисник оскаржує конкретні дії детективів, а саме: дії щодо вручення повідомлення про підозру, оскільки захист з такими діями не погоджується. Тому у даному випадку оскарження відповідних дій взагалі КПК не передбачено, зокрема, ст. 303 кодексу оскарження саме дій про вжиття заходів вручення повідомлення про підозру, а відтак, і відсутні підстави для поновлення строку такого оскарження.

Детектив ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, підтримав позицію прокурора та надав письмові заперечення, в яких, зокрема, посилався на те, що стороною обвинувачення було вжито всіх можливих і необхідних заходів щодо вручення підозрюваному ОСОБА_6 повідомлення про підозру та зміну раніше повідомленої підозри. На даний час відповідно до інформації НЦБ Інтерполу в Російській Федерації 30.08.2018 до підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 40 діб з метою проведення процедури екстрадиції.

Детектив ОСОБА_10 заперечував проти задоволення скарги, підтримав позицію сторони обвинувачення. Вказав, що сторона обвинувачення діяла на підставі вимог ст. 278 КПК України, їм не було відомо про місце перебування ОСОБА_6 , оскільки, він переховується від органів досудового розслідування, в ході проведення досудового розслідування їм стало відомо, що підозрюваний перебуває на території Російської Федерації.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог КПК України, на судову систему покладено обов`язок контролю за діяльністю державних органів, тому слідчий суддя зобов`язаний вчасно розглядати питання законності і пропорційності дій та рішень прокурорів (слідчих) та вчасно реагувати на порушення і вчасно забезпечувати найефективніший спосіб захисту особи від свавілля держави.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Буткевічус проти Литви», заява № 48297/99, п. 43 та у рішенні «Харченко проти України», заява № 40107/02, п. 84 Судом було встановлено, що перегляд процесуальних та матеріально-правових умов застосування повноважень, з точки зору Конвенції з основоположних прав людини та громадянина, є суттєвим для забезпечення «законності». У рішеннях Європейського Суду з прав людини Суд також неодноразово акцентував увагу на тому, щоб національне законодавство відповідало вимогам верховенства права, воно повинно надавати адекватний юридичний захист від свавілля та, відповідно, із достатньою чіткістю зазначати межі повноважень, наданих компетентним органам влади, та спосіб їхнього здійснення (зокрема, рішення у справі «S. and Marper v. the United Kingdom», заяви № 30562/04 і № 30566/04, п. 95, ECHR 2008).

Також, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював у своїх рішеннях важливість і статті 5 Конвенції, оскільки у ній ідеться про одне з основних прав людини, а саме - про захист окремої особи від свавільних посягань держави на її свободу (рішення по справі Боцано від 18.12.1986р.). Судовий контроль за таким вторгненням виконавчої влади, як зазначив Суд в рішенні по справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988р., є важливим елементом гарантії, передбаченої п. 3 ст. 5, яка покликана довести до мінімуму небезпеку свавілля.

Судовий контроль випливає з принципу верховенства права - одного з основних принципів демократичного суспільства, який зазначено в Преамбулі до Конвенції.

У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966р., ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII (2148-08) від 19.10.1973р., закріплено, що кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов`язується: а) забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; b) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту; с) забезпечити застосування компетентними властями засобів правового захисту, коли вони надаються.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК України строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

За вимогами ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України встановлено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

За нормами Глави 11 КПК України, а саме ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Встановлено, що в провадженні Національного антикорупційного бюро України перебуває кримінальне провадження № 0000418 від 04.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснюється Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою України.

05.05.2017 у вищевказаному кримінальному провадженні детективами Національного бюро Третього відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що примірник вказаного повідомлення про підозру було вручено 05.05.2017 ОСОБА_9 , згідно пояснень учасників судового розгляду, колишній дружині підозрюваного, а також синові підозрюваного ОСОБА_8 .

12.05.2017 примірник повідомлення про підозру було направлено на адресу ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат», за місцем роботи підозрюваного, та на адресу ЖБК ДТМЗ, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання підозрюваного.

24.01.2018 у вищевказаному кримінальному провадженні детективом Національного бюро Третього відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 складено повідомлення про зміну підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України

24.01.2018 детективом Національного бюро Третього відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 повідомлення про зміну підозри ОСОБА_6 було направлено на відомі адреси місця проживання ОСОБА_6 , а також на адресу МКП «Наше місто». Згідно протоколу про вручення процесуального документу від 05.02.2018, син ОСОБА_6 - ОСОБА_8 відмовився від отримання повідомлення про підозру.

Беручи до уваги вищенаведене, слідчий суддя не знаходить підстав для визнання бездіяльності детективів НАБУ ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , яка полягає у нездійснення процесуальних дій по кримінальному провадженню № 0000418 від 04.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк, а саме: вчинення дій, передбачених ст.ст. 276-279 КПК України щодо належного повідомлення ОСОБА_6 про підозру, оскільки, детективами повідомлення про підозру було вручено, у спосіб та в порядку, що передбачений процесуальним законодавством, докази чого наявні в матеріалах кримінального провадження та оглянуті слідчим суддею в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до висновку, що викладені в скарзі доводи є безпідставними, а тому дані вимоги скаржника не підлягають задоволенню.

Відповідно не підлягають задоволенню і вимоги адвоката про визнання не вчиненими дій по кримінальному провадженню № 0000418 від 04.11.2016 щодо вручення ОСОБА_6 повідомлення від 05.05.2017 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України, а також повідомлення від 24.01.2018 про зміну раніше повідомленої підозри; зобов`язання детективів вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000418 від 04.11.2016 відомостей про вручення ОСОБА_6 повідомлення від 05.05.2017 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України, а також повідомлення від 24.01.2018 про зміну раніше повідомленої підозри; та покладення контролю за внесенням вказаних відомостей до ЄРДР на уповноважених посадових осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури України, оскільки до компетенції слідчого судді, відповідно до вимог ст. 303 КПК України, не належить вирішення таких питань на даній стадії кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя вважає необхідним відмовити в задоволенні поданої скарги.

Керуючись, ст.ст. 2, 42, 111, 135, 276-279, 303-307 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність детективів Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у передбачений КПК України строк, у кримінальному провадженні № 0000418 від 04.11.2016.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1