Справа № 591/3721/18
Провадження № 1-кп/591/518/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2018 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2018 року, близько 14-40 год., ОСОБА_6 перебував у дворі будинку АДРЕСА_3 разом зі своїм товаришем, де останні кидали ніж у двері гаражу. Тим часом з вікна балкону виглянув ОСОБА_8 , який зробив зауваження ОСОБА_6 та його товаришу стосовно того, що вони кидають ніж у двері гаражу, на що ОСОБА_6 відповів у грубій формі.

Будучи ображеним на таку реакцію щодо його зауваження, ОСОБА_8 вирішив прослідувати за ОСОБА_6 та пояснити йому наслідки такої поведінки. У ході бесіди, 12.05.2018 року близько 14-50 год., на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку №123 по вул.Петропавлівська у м.Суми, з прямим умислом протиправно наніс 1 удар нижньою частиною долоні правої руки в область нижньої частини носа ОСОБА_6 , спричинивши потерпілому фізичний біль та не заподіявши тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання удару ОСОБА_6 , який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав.

При цьому, слід зазначити про те, що обставини щодо дати, часу, місця, як вони зазначені в обвинувальному акті, а також ті обставини, що ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 кидали за вказаною в обвинувальному акті адресою ніж у двері гаражу, а ОСОБА_8 робив їм зауваження з цього приводу, перебуваючи на балконі, - не заперечували та підтвердили у судовому засіданні: і обвинувачений, і потерпілий, і свідок ОСОБА_9 .

Крім того, поліцейські роти УПП ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розповідали, що на планшет вони отримали саме інформацію про те, що неповнолітні вчиняють неправомірні дії, а саме: кидають ніж у двері гаража, що може спричинити шкоди, і саме з приводу та для перевірки вказаних обставин вони приїхали за місцем виклику.

В той же час, версії обвинуваченого та потерпілого про обставини завдання удару різняться.

Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 наполягав на тому, що його поведінка була пов`язана з необхідністю припинення неправомірних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_9 щодо носіння та кидання ножа у місцях, поблизу яких гуляють діти та стоять припарковані транспортні засоби, у тому числі автомобіль, яким користується він, а також була викликана тими обставинами, що хлопці не реагували на його зауваження, продовжуючи кидати ніж. Саме тому: він спустився на вулицю, хотів дізнатись що це за хлопці, звідки у них ніж, роз`яснити їм, що так робити не можна та відібрати ніж.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні наполягав, що ОСОБА_8 без причин підбіг до нього коли вони з ОСОБА_9 вже припинили кидати ножа та виходили з двору, навмисно наніс йому удар рукою під ніс, від чого у нього потемніло в очах та він відчув біль.

Для того, щоб зрозуміти: чи містить діяння вчинене ОСОБА_8 склад кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, суд проаналізував надані стороною обвинувачення докази на предмет наявності в них відомостей щодо обов`язкових елементів складу злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Так, основним безпосереднім об`єктом такого злочину, є здоров`я особи, а об`єктивна сторона вказаного злочину полягає в завданні удару.

Під ударом слід розуміти одноразовий різкий вплив на тіло людини за допомогою певного предмета або частини тіла (руки, ноги, голови), що завдає фізичного болю. При завданні удару не порушуються анатомічна цілісність тканин та нормальне функціонування тканин чи органів людського тіла.

Тобто, завдання удару утворює склад злочину, передбаченого ст. 126 КК України, тільки за двох умов, а саме тоді, коли такий удар: 1) завдав потерпілому фізичного болю; 2) не спричинив тілесних ушкоджень.

А якщо удар не завдав потерпілому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, він не визнається злочином.

При цьому, під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло, а страждання, в свою чергу, це сукупність вкрай неприємних, обтяжливих або болісних відчуттів живої істоти, при яких вона відчуває фізичний і/або емоційний дискомфорт, біль, стрес, нестерпні муки.

В даному випадку, обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що коли він наздогнав хлопців, які виходили з двору, то запитав їх: хто вони та звідки у них ніж, але у відповідь почув нецензурні слова на свою адресу. При цьому, потерпілий тримав у руці ніж, наставлений вістрям в його бік. Він відчув загрозу своєму життю, не виключав того, що потерпілий може завдати йому удару цим ножем. А, враховуючи, що у його житті вже був випадок, коли на нього нападали з ножем і він після такого нападу вивчав прийоми самозахисту, то і в даному випадку використав такий прийом, а саме: одночасно правою рукою він схватив ніж за лезо, а лівою штовхнув ОСОБА_6 долонею у лобну частину обличчя. Тобто, такий удар-поштовх він зробив щоб забрати ніж у потерпілого, щоб потерпілий не встиг йому нанести тілесних ушкоджень ножем і такий його рух є прийомом самооборони. Потерпілий від таких його дій не падав, а лише зробив один крок назад. Тілесних ушкоджень такий поштовх не спричинив, крові не було. Після цього, забравши ніж, він відразу пішов додому та викликав поліцію.

В той же час, ОСОБА_6 розповів, що ОСОБА_8 ударив його зап`ястям під ніс, від якого він відчув біль, у нього потемніло в очах, почалось запаморочення та потекла кров з носу. А потім він побачив у руках ОСОБА_8 ніж, яким той розмахував перед ним та погрожував йому. Після чого ОСОБА_8 ще намагався взяти його за шию лівою рукою, але він його притримав. В подальшому ОСОБА_8 ще раз образливо висловився на його адресу та пішов.

Поліцейські роти УПП ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в свою чергу повідомили, що один з неповнолітніх розповів їм про те, що ОСОБА_8 вдарив чи лиснув його по обличчю (більш точного формулювання вони не згадали). Але це були тільки слова ОСОБА_6 , а будь-яких видимих ушкоджень, синців чи крові у цього хлопця вони не бачили. Про те, що ОСОБА_8 комусь погрожував ножем, їм не розповідав ніхто.

Свідок ОСОБА_9 послідовність дій ОСОБА_8 не пам`ятає і не може стверджувати коли точно останній вдарив ОСОБА_6 : до того як відібрав ніж, чи під час відібрання ножа, чи після того. Не пам`ятає, щоб ОСОБА_6 скаржився на біль. За його відчуттям, удар був не сильним, але відразу після удару з носу у ОСОБА_6 пішла кров, яку останній витер рукою. Також зазначав, що ОСОБА_8 є фізично більш розвинутим та сильним у порівнянні з ОСОБА_6 , тому якби він ударив сильно, то наслідки були б набагато гіршими.

З наданих суду протоколів проведення слідчих експериментів від 24.05.2018 року (а.с.124-131 т.1) вбачається, як потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_9 демонстрували на статисті як ОСОБА_8 наносив удар ОСОБА_6 . І як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_9 розповідали та демонстрували удар ОСОБА_8 долонею у нижню частину носу ОСОБА_6 , говорили, що це був удар поштовхом знизу вверх.

Таким чином, з усіх вищезазначених показів вбачається, що ОСОБА_8 здійснив по відношенню до ОСОБА_6 поштовх долонею в обличчя, і даних про те, що ОСОБА_6 в результаті такого удару-поштовху ОСОБА_8 зазнав фізичного болю, неприємних, обтяжливих відчуттів, дискомфорту, стресу, нестерпних мук жоден з свідків не підтвердив.

З наданої копії сторінок журналу реєстрації амбулаторних хворих та довідки виданої отоларингологом (а.с. 135-138 т.1) вбачається, що 12.05.2018 року о 17-50 до КЗ «СОКЛ» звертався ОСОБА_6 , який повідомив, що 4 години тому на нього напали невідомі особи на АДРЕСА_4 , біля школи №2 та йому було встановлено діагноз: забій носу.

Забій, також забиття (лат. contusio) пошкодження тканин без порушення їх цілісності. Виникає внаслідок удару тупим предметом або удару об предмет, дії повітряної хвилі (контузія). Характеризується болем, набряком, крововиливом, стійкими порушеннями функцій уражених тканин, органів.

Клінічні прояви залежать від місця ураження, сили удару, фізичних характеристик (форми, маси, швидкості).

Клінічними проявами забою носа є: біль в області носа, припухлість, кровотеча з носа, синці в навколишніх тканинах.

З наданого висновку експерта №375 від 20.06.2018 року вбачається, що експерт огляд потерпілого не здійснював. На дослідження експерту слідчим було надано лише висновок ЛОР-лікаря СОКЛ, з якого відомо, що ОСОБА_6 був оглянутий ургентним ЛОР 12.05.2018 року о 17-50 год., та ним було встановлено діагноз: «Забій носу». Даних про подальше лікування ОСОБА_6 немає. Враховуючи такі обставини, експерт зробив висновок, що встановлений діагноз «Забій носу» не підтверджений об`єктивними даними (відсутній опис зовнішніх тілесних ушкоджень та клінічних проявів забою) - ( а.с.123 т.1).

Таким чином, відсутність у медичній документації докладного опису місця і площі больових відчуттів, куди припадали удари і травмуючи дії, позбавило експерта можливості відповісти на поставлені слідчим при призначенні експертизи питання, а суд - підстав стверджувати, що удар, завданий ОСОБА_8 потерпілому спричинив останньому фізичного болю, як того передбачає об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

При цьому, покази ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про те, що після нанесення удару у ОСОБА_6 пішла кров з носу, суд не може прийняти до уваги та вважати достовірними, оскільки як ОСОБА_6 , так і свідок ОСОБА_9 є зацікавленими особами. Інші ж допитані у судовому засіданні свідки, зокрема, поліцейські, які прибули на місце події, таких обставин не підтвердили. Крім того, суд вважає, що якби кровотеча з носу насправді мала місце, то лікар, який оглядав ОСОБА_6 в день, коли сталась подія, обов`язково б відобразив такий клінічний прояв забою носу у медичній документації. В даному ж випадку, як зазначалось вище та наголошував експерт у висновку, опису клінічних проявів забою немає взагалі.

Тому, з вказаних обставин, суд приходить до висновку, що належних і допустимих доказів того, що удар-поштовх завданий ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_6 фізичного болю не надано, і це означає, що в даному випадку завдання такого удару не є злочином, оскільки відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Крім того, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, характеризується умислом.

В даному випадку, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, тобто завдання удару з прямим умислом.

При цьому, зміст вини характеризується сукупністю свідомості, волі та їх співвідношення.

При вчиненні злочину з прямим умислом свідомістю особи охоплюється фактичні обставини, які характеризують об`єкт злочину, об`єктивну сторону характер вчинюваних дій та в матеріальних складах і суспільно небезпечні наслідки.

Вольовий момент змісту вини означає усвідомлене ставлення розумових та фізичних зусиль на досягнення мети чи на утримання від активних дій. Відповідно до КК вольовими ознаками умисного психічного ставлення особи є бажання настання певних суспільно-небезпечних наслідків своєї дії.

Тобто, для того, щоб кваліфікувати дії ОСОБА_8 як такі, що вчинені з прямим умислом, необхідна наявність доказів того, що обвинувачений бажав того, щоб завдати шкоди здоров`ю ОСОБА_6 та бажав завдати удар потерпілому з такою силою, щоб ОСОБА_6 зазнав фізичного болю.

В даному випадку, як стверджував ОСОБА_8 , його бажанням було не заподіяти здоров`ю потерпілого шкоди, а забрати ніж, що він і зробив, при цьому штовхнув потерпілого. І такі твердження обвинуваченого суд приймає тому, що вони є логічними та послідовними і підтверджуються як поведінкою обвинуваченого, так і подальшим розвитком подій.

Так, по-перше, ніж це не зброя самооборони або захисту, яку дозволено носити вільно по вулицям міста, це зброя нападу, яка у невмілих руках є загрозою для оточуючих.

Звичайно, надати відповідь на питання: чи був ніж, який кидали у двері гаражу потерпілий та його друг, холодною зброєю може лише експерт. Проте, для звичайного небайдужого спостерігача той факт, коли ніж з загостреним вістрям кидають у двері гаражу, у багатолюдному місці - дворі житлового будинку, - це перш за все, є підставою вважати, що вчиняється правопорушення. За таких обставин, цілком логічним є твердження обвинуваченого про те, що він намагався припинити правопорушення і здійснив поштовх в обличчя ОСОБА_6 не з метою заподіяти шкоди його здоров`ю, а з метою знешкодити останнього і забрати предмет, який не повинен носити будь-хто, а тим більше демонструвати його на людях.

По-друге, ОСОБА_8 наніс один удар-поштовх в обличчя потерпілому долонею. Враховуючи фізичні дані ОСОБА_8 , якби він мав прямий умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 та мав на меті заподіяти удару , щоб спричинити фізичний біль, то механізм би був іншим. Крім того, свідок ОСОБА_9 повідомив суду що від ОСОБА_8 вони не відчували загрози життю чи здоров`ю, а удар був несподіваний, але не сильний, бо, на його переконання, якби ОСОБА_8 доклав усіх своїх фізичних можливостей, то від удару наслідки були б набагато гіршими.

По-третє, забравши ніж, ОСОБА_8 відразу залишив потерпілого та свідка і пішов додому для того, щоб викликати поліцію і повідомити про протиправні дії потерпілого, а коли приїхала поліція, то відразу віддав ніж поліції. Тобто, вказані обставини вказують на те, що ОСОБА_8 заподіяв удар-повштовх ОСОБА_6 , припиняючи дії останнього щодо носіння ножа та забирачи у нього ніж з метою подальшого унеможливлення його використання (кидання) в громадських місцях, з метою запобігання та попередження спричинення шкоди і з метою передачі такого предмету правоохоронним органам.

По-четверте, як обвинувачений ОСОБА_8 , так і потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_9 розповідали що ще до приїзду поліції потерпілий та його друзі ( усього близько 6 осіб) прийшли за місцем мешкання ОСОБА_8 , стукали у двері руками та ногами, вимагали віддати ніж. Їх конфлікт і коли вже приїхала поліція стосувався тільки ножа.

До того ж, ОСОБА_6 розповідав суду, що заяву щодо вчиненого ОСОБА_8 по відношенню до нього кримінального правопорушення він написав тільки після того, як дізнався, що ОСОБА_8 написав відносно нього заяву до правоохоронних органів.

Тобто, про нанесення удару ОСОБА_8 з прямим умислом ОСОБА_6 мови не йшлось ані відразу після удару-поштовху, ані у виклику поліції, ані коли приїхала поліція на виклик для з`ясування обставин, а причиною доставлення ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до відділу поліції було правопорушення, пов`язане з киданням ножа у двері гаражу та відібранням такого ножа ОСОБА_8 у цих хлопців.

Вказане дає суду підстави стверджувати про те, що у ОСОБА_8 не було прямого умислу на заподіяння ОСОБА_6 удару, щоб завдати йому фізичного болю, не було умислу на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого. Тобто, у даному випадку відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

А за відсутності об`єктивної та суб`єктивної сторони, в діях ОСОБА_8 відсутній і склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.126 КК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України якщо не доведено, що в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, то постановляється виправдувальний вирок.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_5 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної її неповнолітньому сину, а також 4000 витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд, на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України, вважає за необхідне залишити без розгляду, роз`яснивши, що залишення заявленого в кримінальному провадженні позову без розгляду не перешкоджає зверненню до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 129,368,370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.126 КК України та виправдати у зв`язку з не доведенням стороною обвинувачення того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу адвоката - залишити без розгляду.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний райсуд м.Суми.

Суддя ОСОБА_1