Справа №212/8390/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, кримінальне провадження № 0002770 від 28.09.2018 року з обвинувальним актом за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, інвалідом не являється, раніше неодноразово судимого, останній раз 22.08.2012 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.04.2009 року та остаточно призначено покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 27.07.2018 по відбуттю строку покарання, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,-
Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , потерпілий - ФОП ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_3 , повторно, 28.09.2018 року, приблизно о 01 год 30 хв, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, знаходячись по АДРЕСА_2 , побачив паркан території цеху (майстерні), що розташований за адресою АДРЕСА_2 . Дана територія привернула його увагу, після чого у останнього виник намір на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище.

Тієї ж ночі, приблизно о 01 год 40 хв, ОСОБА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, переслідуючи корисливий мотив, переконавшись у відсутності можливих свідків та очевидців, усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, переліз через огорожу, тобто проник на територію цеху (майстерні), що розташована за адресою АДРЕСА_2 , де побачив секції металевого паркану. Після чого, реалізуючи раптово виниклий злочинний намір на викрадення даних секцій металевого паркану, таємно викрав 8 секцій металевого паркану довжиною по 2 метри кожна, висотою по 70 сантиметрів кожна, вагою по 22,8 кілограми, які були виготовлені 26.09.2018 року, сукупна вага яких складає 182,4 кілограми, належні потерпілій, а саме фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 , загальна вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 414 від 12.10.2018 року складає 1362,53 гривень, та по черзі перекинув їх через огорожу території цеху (майстерні) на вулицю. Перекинувши всі 8 секцій металевого паркану на вулицю через огорожу, з місця скоєння злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1362,53 гривні.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що при вищезазначених обставинах вчинив крадіжку майна, що належить потерпілій, винним себе в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю в обсязі пред`явленого обвинувачення, в скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з проханням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він повністю визнає свою провину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та вважає зібрані в справі докази його вини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати інші докази його провини, немає ніякої потреби.
З`ясувавши думку прокурора, яка не заперечувала проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді.
Дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення доведена та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, вчиненому повторно.
При призначенні покарання, суд керується положенням ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обтяжуючою покарання обставиною, згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочину.
Пом`якшуючими покарання обставинами, згідно ст. 66 КК України, є щире розкаяння в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.
У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до категорії тяжких, обвинувачений на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебував та не перебуває, раніше судимий, в силу ст. 89 КК України судимість не знята та не погашена, не працюючий, за місцем мешкання характеризується посередньо, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства.
Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи досудову доповідь органу пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, думку потерпілої, яка претензій матеріального та морального характеру не має, просить суворо не карати, суд вважає можливим визначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, проте на мінімальний строк, та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
У відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.
Суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту залишити без змін, до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371 КПК України суд -
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням на один рік, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: 8 секцій металевого паркану довжиною по 2 метри кожна, що передано під зберігальну розписку потерпілій, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 залишити у користуванні власника за належністю.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту залишити без змін, до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст.394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1