Справа № 645/2522/18
Провадження № 1-кп/645/211/19

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :
Головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000505 від 04 березня 2018 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, дітей не має, військовослужбовця, військове звання:солдат, посада: кулеметник військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого на території військової частини за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:

Перебуваючи на військовій службі в лавах Національної Гвардії України з 24.11.2016, відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог ст.ст. 1,2, 12 Закову України «Про Національну гвардію України», солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
06.04.2017 року ОСОБА_4 уклав контракт на проходження військової служби в лавах Національної Гвардії України, та того ж дня був зарахований до списків особового складу, призначений на посаду та поставлений на всі види забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 .
03.03.2018 року приблизно о 23.30 годин, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 7-А по вул. Амосова м. Харкова, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_5 . Після чого, діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і не зможе перешкодити доведенню його злочинного наміру до кінця, ОСОБА_4 підбіг с заду до ОСОБА_5 , та схопивши його обома руками за ноги, кинув на сніг, таким чином, що ОСОБА_5 впав на сніг на живіт, та ОСОБА_4 опинився на ОСОБА_5 , сидячи зверху на його спині.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_4 сказав ОСОБА_5 , щоб він передав йому свій мобільний телефон, на що ОСОБА_5 дістав з карману одягненої на ньому куртки, свій мобільний телефон «Meizy М5 Note», вартістю 3325 грн., та ОСОБА_4 схопивши вказаний телефон втік з місця події, спричинивши своїми діями ОСОБА_5 матеріальну шкоду на зазначену суму.

В судовому засіданні ОСОБА_4 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що 03.03.2018 року приблизно о 23 годині, він знаходячись на вул. Амосова м. Харкова, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , у нього виник умисел на заволодіння його майном. Підбігши с заду до ОСОБА_5 , він схопив його обома руками за ноги, кинув на сніг, вони разом впали, потерпілий впав на живіт, він сів зверху на спину потерпілого та сказав потерпілому передати йому мобільний телефон, на що потерпілий ОСОБА_5 дістав з карману куртки, свій мобільний телефон «Meizy М5 Note», передав йому, після чого він з місця вчинення злочину втік. У скоєному щиро каявся.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, також зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , в судовому засіданні не оспорював вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого та матеріали досудової доповіді.
Аналізуючи вищевикладені докази, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, і така кваліфікація його дій є вірною.
При визначенні ОСОБА_4 , виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не був засуджений, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога, задовільно характеризується, проходить військову службу за контрактом, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а також пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини - щире каяття, повернення викраденого майна.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді орган пробації прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк становить середню небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб, середній ризик вчинення повторного злочину. Орган пробації вважає, що виправлення особи у громаді можливо у винятковому порядку за умови здійснення з боку органів пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідно для виправлення та запобігання повторних правопорушень.У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним, покласти на нього обов`язки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, з урахуванням особи ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про необхідність призначити йому покарання у межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, у вигляді позбавлення волі.
Але враховуючи, що ОСОБА_4 щиро раскаявся у скоєному, враховуючи відсутність тяжких наслідків злочину, повернення викраденого майна потерпілому, участь обвинуваченого в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, відсутність судимостей, інші дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд вважає про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , можливо без ізоляції його від суспільства, з застосуванням до нього положень ст. 75 КК України, звільнив від відбування покарання з випробуванням та покладанням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Питання речових доказів вирішити згідно ст.. 100 КПК України.
На підставі ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 , на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта за проведення експертизи № 1144 від 15.03.2018 року у розмірі 572 грн..

Цивільний позов не заявлений.
Обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту закінчився 14.05.2018 року та більш не продовжувався, інший не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону, у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування вказаного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК Украйни покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за засудженим військовослужбовцем ОСОБА_4 , звільненим від відбування покарання з випробуванням, здійснювати - командиру військової частини.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави за проведені експертні роботи витрати у сумі 572 гривні.

Речові докази: мобільний телефон «Meizy М5 Note», переданий потерпілому ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, згідно розпизки від 21.03.2018 року, вважати повернутим потерпілому за належністю.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Фрунзенський райсуд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення.
Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Фрунзенському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.
Суддя ОСОБА_1