Дата документу 20.02.2019 Справа № 334/3016/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/572/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/3016/18
Категорія ст. 286 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, освіта вища, офіційно не працевлаштованого, інваліда 3 групи, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи кваліфікацію, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 правопорушення за ч.1 ст.286 КК України, вважає, що зазначений вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 308 КПК України через невідповідність призначеного покарання за своєю суворістю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та в частині цивільного позову на підставі п. 4 ч. 1 ст. 308 КПК України через безпідставне часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 .

Так, судом першої інстанції не враховані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, а саме те, що ОСОБА_6 злочин вчинив вперше, за необережності, щиро розкаявся.

Крім того, судом безпідставно частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пунктом 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що позивач як потерпілий в кримінальному провадженні згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, але позивач не звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У відповідності до ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Просить вирок суду змінити. Визнати винним ОСОБА_11 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 - залишити без руху.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, потерпілу, представника потерпілої, які просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 роки обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином 50 000 грн. Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової інженерно-транспортної експертизи. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 04 квітня 2018 року, приблизно о 21 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Маzdа 6». реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Богдана Хмельницького, з боку вул. Одеської в напрямку вул. Добролюбова в м. Запоріжжі. В цей же час, по нерегульованому пішохідному переході, розташованому в районі буд. №10 по вул. Богдана Хмельницького, який позначений дорожньою розміткою «зебра» та дорожніми знаками - «Пішохідний перехід», зліва-направо по ходу руху автомобіля «Маzdа 6» проїжджу частину перетинала пішохід ОСОБА_8 . Під час руху, по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_6 , наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість виявити своєчасно пішохідний перехід та пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась по ньому, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши перевагу в русі останній, виїхав на пішохідний перехід та скоїв на неї передньою правою частиною кузова автомобіля наїзд.
Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п. 18.1.: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-249 від 26.04.2018. з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КУ «МКЛЕтШМД».
Згідно висновку судової медичної експертизи № 594 М від 26.04.2018, тупа травма правого колінного суглоба з розривом великогомілкової колатеральної зв`язки з пошкодженням капсули суглоба, внесуглобовий перелом зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки, з частковим пошкодженням передньої хрестоподібної зв`язки паракапсулярний розрив тіла латерального меніску правого колінного суглоба без зміщення кісткових фрагментів, з розвитком гемартрози правого колінного суглоба у ОСОБА_8 кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент його спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день. Закритий уламковий перелом обох гілок лоної кістки зі зміщенням кісткових фрагментів у ОСОБА_8 кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент його спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день. Тупа травма правої половини грудної клітини з утворенням вогнищ контузії правої легені у ОСОБА_8 в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Струс головного мозку, набряк м`яких тканин в правій скроневій області у ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Забої та садна в області тіла та кінцівок у ОСОБА_8 , кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли утворитися в результаті ударів виступаючими частинами рухаючогося автомобіля з послідуючим падінням на дорожнє покриття в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

Доводи апелянта про те, що він просить призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, замість покарання у виді обмеження волі, від якого той звільнений від відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів не розглядає по сутті, оскільки, всупереч вимогам ст. ст. 420, 421 КПК України, захисник фактично ставить питання про призначення обвинуваченому покарання, яке належить відбувати реально, що погіршує становище ОСОБА_6 .
Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Не заслуговують уваги доводи апелянта і про залишення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 без руху, оскільки суперечать вимогам ч. 1 ст. 129 КПК України, де вказано, що суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Необґрунтованими є доводи апелянта і про те, що потерпіла ОСОБА_8 не сплатила судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI"Про судовий збір" з наступними змінами позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих унаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання.
Разом із тим, п. 2 цієї ж частини статті передбачено іншу самостійну підставу звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої в результаті заподіяння тілесних ушкоджень або смерті, незалежно від того, настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом.
Виходячи з наведеного цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення (що відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 653/4056/ 16-к від 29.10.2018 року). Таким чином, судове рішення в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій є обґрунтованим та належним чином умотивованим.

Під час апеляційного розгляду захисник змінив вимоги апеляційної скарги і просив зменшити розмір стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої, до 3 000 грн., оскільки обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав повністю, є інвалідом 3 групи.

Колегія суддів вважає дані доводи апелянта, необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При розв`язанні цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди місцевий суд, враховуючи характер вчиненого діяння, а також те, що вона перенесла моральні страждання, пов`язані з фізичним болем, перенесла операцію та потребувала лікування та реабілітації, у зв`язку з чим певним чином порушився уклад її життя, вона не могла достатньо уваги уділяти своїй родині, а також зазнала морального стресу, задовольнив позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши на користь останньої замість заявленої суми у розмірі 100 000 грн., тільки 50 000 грн.

Колегія суддів вважає, що при визначені розміру цивільного позову судом повною мірою враховано вимоги статей 23, 1167 ЦК України, зокрема враховано глибину фізичних та душевних страждань, котрих зазнала потерпіла у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого, оскільки останній грубо порушив правила дорожнього руху, здійснивши наїзд на нерегульованому пішохідному переходу на потерпілу, з моменту вчинення злочину і до розгляду апеляційної скарги обвинувачений ніякої матеріальної допомоги не надавав останній, у зв`язку з чим розмір моральної шкоди у сумі 50000 грн., який підлягає стягненню з обвинуваченого є розумним і справедливим, а тому навіть з врахуванням вищевказаних доводів останнього, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2018 рокувідносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: