ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/139/19 Справа № 185/7595/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001703 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який народився в місті Дніпропетровськ, громадянин України, маючого середню освіту, одружений, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , 2002 року народження, приватного підприємця, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 для кожного окремо, моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень. Виключити з мотивувальної частини вироку пом`якшуючу обставину «каяття обвинуваченого». В іншій частині вирок прокурор не оскаржує.
В апеляційній скарзі прокурор не оскаржує фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого, зазначає, що вищевказаний вирок суду підлягає скасуванню в частині необхідності збільшення суми відшкодування моральної шкоди, а також у зв`язку із неправильним застосуванням застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вирішуючи цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в частині стягнення коштів на відшкодування заподіяної моральної шкоди, визначаючи розмір грошового відшкодування не в повній мірі врахував глибину та характер пережитих потерпілими душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у їх житті, наслідки, що наступили. А саме в порушенні життєвого ритму, через що погіршились їх відносини у побуті, душевні страждання у зв`язку з спричиненням тілесних ушкоджень, що підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами. Впродовж певного періоду потерпілі були непрацездатні, дотепер залишається обмеження трудової продуктивності. У зв`язку з тим розмір стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підлягає збільшенню до 30 000 гривень для кожного окремо.
Разом з тим, прокурор наголошує, що судом визнано пом`якшуючою обставиною «каяття обвинуваченого». Однак, як убачається з матеріалів справи ОСОБА_7 не визнавав свою вину у вчиненні злочину, показав, що він здійснював постріли у бік потерпілих захищаючись та на прохання сусідів про допомогу, що вказує на те, що останній зайняв позицію для уникнення відповідальності за більш тяжкий злочин. На думку прокурора необхідно виключити з мотивувальної частими вироку пом`якшуючу обставину як «каяття обвинуваченого».
В апеляційній скарзі потерпілі просять вирок суду скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.296 КК України у виді 7 років позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_7 , на користь потерпілого ОСОБА_9 50000 гривень моральної шкоди та на користь потерпілого ОСОБА_10 30000 гривень моральної шкоди.
Обґрунтовуючи свою позицію в апеляційній скарзі потерпілі наголошують, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.374 КПК України, ст.ст.50, 65, 66, 75 КК України, так судом не мотивовано рішення про призначення покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі з випробуванням, яке є необґрунтованим внаслідок правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, ступень суспільної небезпечності особи обвинуваченого та скоєного ним злочину, яке посягає на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я людини; характер та розмір заподіяної шкоди потерпілим, спосіб вчинення злочину, який скоєно з застосуванням зброї із спричиненням потерпілим тілесних ушкоджень.
Крім того в апеляційній скарзі потерпілі вказують, що задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 у розмірі 7000 гривень та потерпілому ОСОБА_10 у розмірі 5000 гривень, суд не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме таких сум. Разом з тим, ОСОБА_7 становить підвищену небезпеку для суспільства та йому необхідно призначити покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 4 ст.296 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання призначеного за цим вироком покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки з іспитовим строком два роки, та покладено обов`язки відповідно п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1902 гривень 10 копійок, та в рахунок моральної шкоди 7000 гривень, на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1922 гривень 09 копійок, та в рахунок моральної шкоди 5000 гривень; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 28.06.2016 року, приблизно о 20.00 перебував в районі місця проживання біля будинку АДРЕСА_2 , де став очевидцем побутового конфлікту між батьком та сином ОСОБА_9 та ОСОБА_12 з сусідкою ОСОБА_13 . Остання робила ОСОБА_14 зауваження з приводу їх перебування за дитячим столиком та вживання пива на дитячому майданчику, що був побудований за рахунок громади будинку.
В свою чергу, батько та син ОСОБА_14 , на зауваження ОСОБА_15 , у присутності дітей, що перебували на дитячій площадці, дорослих, що перебували на той час у дворі будинку відповідали грубою нецензурною лайкою, погрозами, принижувальними висловлюваннями, тощо.
Реагуючи на зазначену поведінку батька та сина ОСОБА_14 , а також на прохання сусідів будинку захистити жінку, ОСОБА_7 зробив ОСОБА_14 зауваження, на що останні стали кидати в ОСОБА_7 камінням.
У відповідь на такі дії ОСОБА_7 , знаходячись у громадському місті поблизу будинку АДРЕСА_2 , із хуліганських міркувань, грубо порушуючи громадський порядок, у присутності іншим мешканців будинку, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи неповагу до існуючих норм та правил поведінки у суспільстві, протиставляючи себе незнайомим раніше батьку та сину ОСОБА_14 , проявляючи особливу зухвалість, тримаючи в правій руці пістолет, що був заздалегідь заготовлений, з відстані близько 5-6 метрів умисно здійснив декілька пострілів у бік ОСОБА_9 та ОСОБА_10
Намагаючись врятуватись, сприймаючи хуліганські дії ОСОБА_7 як реальну загрозу своєму життю, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 почали тікати та бігти в інший бік.
Продовжуючи свої хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, безпричинно, діючи з особливою зухвалістю та цинізмом, ОСОБА_7 зі зброєю у руці, почав бігти за батьком та сином Кочетовими, та під час руху здійснив в їх бік ще кілька пострілів з пістолета.
Внаслідок зазначених дій ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_10 неускладнене вогнепальне кульове поранення м`яких тканин верхньої третини лівого передпліччя, яке є легким тілесним ушкодженням та нанесене з вогнепальної зброї зарядом, що має незначну кінетичну енергію та пробивну дію.
Тими ж самим діями ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді сліпих непроникаючих вогнепальних поранень правої ключиці, правої поперекової області, лівої пахової області (верхньої третини лівого стегна) та тильної поверхні лівої кисті. Вказані тілесні ушкодження були нанесені з вогнепальної зброї зарядом, що має незначну кінетичну енергію та пробивну дію, та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день).
До початку судового розгляду вищезазначених апеляційних скарг, надійшли заяви від потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відмову від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не розглядає їх по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який не підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.
Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Вирішуючи цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, вирішив цивільний позов потерпілих відповідно до вимог чинного законодавства.
З матеріалів провадження вбачається, що потерпілі звернулися з цивільними позовами, в яких: - ОСОБА_10 просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 3922,09 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.; - ОСОБА_9 просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 9953,10 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн..
Як правильно встановив суд першої інстанції, що відшкодуванню підлягає спричинена майнова шкода, яка підтверджена належними доказами, а тому з ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1902,10 грн. та 1922,09 грн. відповідно, що не оскаржується прокурором.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині вирішення моральної шкоди з`ясував глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілих або позбавлення можливості їх реалізації, з чого складається заподіяна шкода, якими доказами підтверджується.
До суду апеляційної інстанції надано документи, які підтверджують, що обвинувачений ОСОБА_7 сплатив на користь потерпілих: - ОСОБА_10 - 6922,10 грн.; - ОСОБА_9 - 8902,10 грн..
Також, відповідно до розписок, наданих потерпілими, останні отримали від обвинуваченого по 30 000 грн. кожен, претензій до ОСОБА_7 не мають, моральну та матеріальну шкоду відшкодовано їм повністю, у зв`язку з чим, вимоги прокурора в цій частині не підлягають задоволенню.
Доводи прокурора щодо виключення з мотивувальної частини вироку пом`якшуючої обставини «каяття обвинуваченого», колегія суддів вважає безпідставними.
Згідно із п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання - каяття обвинуваченого та висловлений жаль з приводу вчиненого, звернення до потерпілих з проханням про пробачення.
Крім того, каяття обвинуваченого підтверджується відшкодуванням потерпілим спричиненої матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.
Також, слід зазначити, що визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують покарання, відноситься до дискреційних повноважень суду, а тому доводи апеляційної скарги прокурора не підлягають задоволенню, оскільки наявність каяття обвинуваченого підтверджена матеріалами провадження.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4