Справа №583/1476/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/98/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 583/1476/14-к за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 травня 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нетебівка Томашпільського району Вінницької області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків фактичним обставинам справи та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки суд залишив поза увагою його клопотання про визнання доказів недопустимими, не усунув суперечностей у показаннях свідків і висновків експертів, які не підтверджують винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.05.2018 ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Ухвалено стягнути на користь ОСОБА_12 моральну шкоду 30 000 грн., на користь витрати за проведення експертиз 13987,80 грн., на користь управління фінансів Охтирської міської ради за лікування потерпілого від злочину 4223,26 грн.

Відповідно до вироку суду, 06.01.2018 близько 23 год. 20 хв. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем ВАЗ 21102, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Охтирка Сумської області в напрямку від площі Успенської до виїзду з міста та помітивши нетиповий характер руху автомобіля «Хюндай Акцент», д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п.12.3 ПДР, не вжив заходів, направлених на зменшення швидкості руху, аж до повної зупинки, внаслідок чого в районі будинків № 8 та АДРЕСА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до приписів п.п.2-3 ч.1 ст.409 КПК, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші (п.3 ч.1 ст.411 КПК), а згідно ч.1 ст.412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У відповідності до положень ч.3 ст.370 КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, а згідно ч.2 цієї норми закону, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. При цьому, у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою: докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів (п.1 ч.3 ст.374 КПК).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.11.2014 ОСОБА_9 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, але ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22.01.2015 це судове рішення було скасоване через істотні порушення вимог КПК і був призначений новий розгляд у суді першої інстанції. Ухвалюючи вказане рішення, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції порушив вимоги ст.ст.86, 87 і 89 КПК щодо допустимості доказів, поклавши в основу вироку дані, отримані від свідка, який надалі був визнаний обвинуваченим у цьому ж кримінальному провадженні, а також не усунув суперечностей у висновках судових експертиз.

Розглянувши повторно кримінальне провадження, суд першої інстанції знов визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, поклавши в основу свого обвинувального вироку у якості доказів винуватості ОСОБА_9 показання свідків, документи та висновки експертиз.

Разом з тим, ухваливши вирок, суд першої інстанції не врахував висновків і мотивів, за яких був скасований попередній вирок та які у свою чергу є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді (ч.3 ст.415 КПК), оскільки не було надано жодного правового аналізу наявним у кримінальному провадженні доказам, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, суд першої інстанції не дослідив та не дав оцінки обставинам, які мають істотне значення для вирішення питання про допустимість доказів, покладених ним в основу вироку, та які входять до предмету доказування у кримінальному провадженні, не приділивши належної уваги доводам сторони захисту щодо недопустимості використання у якості доказу, даних, отриманих під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 як свідка, а також відповідного висновку авто-технічної експертизи № 36 від 13.03.2014.

Визнавши своєю ухвалою від 05.10.2017 недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 19.02.1014 за участю ОСОБА_9 , суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку висновок експерта № 36 від 13.03.2014, не врахувавши у відповідності до ч.6 ст.9 КПК концепцію «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема у справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 (Gafgen v. Germany) та «Яременко проти України» від 30.04.2015 (Yaremenko v. Ukraine), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.

Крім того, пославшись у своєму вироку на 12 протоколів слідчих експериментів та на 9 висновків експертиз, з яких 5 є авто-технічними експертизами, суд першої інстанції не проаналізував їх та не дав їм належної правової оцінки з наведенням у судовому рішенні відповідних мотивів щодо належності та достовірності, незважаючи на відмінності в даних, отриманих в ході слідчих експериментів, та відмінності у висновках.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_9 не вжив заходів, направлених на зменшення швидкості руху, аж до повної зупинки, помітивши нетиповий характер руху автомобіля «Хюндай Акцент».

Разом з тим, можливість уникнення наїзду на пішохода в залежності від моменту виникнення небезпеки для руху, яку пов`язано з характером руху автомобіля «Хюндай Акцент», встановлено у висновку експерта № 161 від 09.10.2015. У вказаному висновку експерта можливість ОСОБА_9 уникнути наїзду на пішохода встановлена за умови, якщо в даній дорожній ситуації небезпека для руху водія «ВАЗ-21102» виникла в момент різкої зміни напрямку руху автомобілем «Хюндай Акцент». Незважаючи на доводи сторони захисту щодо моменту виникнення небезпеки для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , суд не надав оцінки його показанням, згідно яких останній не здійснював об`їзду перешкоди автомобіля «Хюндай Акцент», а продовжив рух у своїй смузі руху.

Той факт, що ОСОБА_9 мав керуватися вимогами п.12.3 ПДР саме в момент зміни напрямку руху автомобілем «Хюндай Акцент», а не постійно, судом першої інстанції взагалі не вмотивовано і не підтверджено наявними у кримінальному провадженні доказами, що істотно порушує вимоги кримінального процесуального закону.

Згідно висновків додаткових судових авто-технічних експертиз № 12956 від 20.05.2016 та № 9959 від 28.04.2017, небезпека для руху ОСОБА_9 виникла в залежності від швидкості його руху з моменту початку руху пішохода по проїзній частині чи коли водій міг об`єктивно виявити пішохода, який перетинав проїзну частину. В незалежності від моменту виникнення небезпеки ОСОБА_9 мав технічну можливість попередити виникнення ДТП шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР.

В цих же висновках експертиз встановити невідповідності вимогам ПДР в діях ОСОБА_9 , які знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками, виходячи з його показань під час слідчого експерименту 19.07.2016, не уявляється можливим.

Поклавши в основу свого обвинувального вироку вказані вище експертні висновки, суд першої інстанції мав би зазначити, з яких підстав він приймає до уваги показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 і з яких підстав не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_15 , навівши у судовому рішенні відповідні мотиви.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Ігнорування судом першої інстанції доречних аргументів сторін, в тому числі і сторони захисту, є грубим порушенням ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., практики Верховного Суду України і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст.129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Таким чином, вирок повинен бути вмотивованим та переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду першої інстанції сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудження особи.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

На підставі викладеного, обмежившись перерахунком досліджених у судовому засіданні доказів, не оцінивши їх у відповідності до положень ст.94 КПК, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції та національним законодавством України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вказані вище обставини колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 .

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги захисника не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони підлягають дослідженню при новому розгляді в суді першої інстанції, оскільки порушені ним питання спочатку підлягають ретельній перевірці та безпосередньому дослідженню в судовому засіданні при новому розгляді в суді першої інстанції після скасування вироку, а вже потім при наявності остаточного судового рішення і апеляційних скарг бути предметом перевірки в апеляційному суді, так як суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК при скасуванні судового рішення не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 411, 412, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 травня 2018 року відносно ОСОБА_16 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4