Провадження № 1-кс/161/9762/18
У Х В А Л А

м. Луцьк 20 листопада 2018 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Луцьку клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 .

Просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб з підстав, викладених в клопотанні.

В судовому засіданні слідчий підтримав своє клопотання та пояснив, що є всі наявні ризики, які вказують на те, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі без обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зможе вчинити дії, направлені на ухилення від кримінальної відповідальності. А саме переховуватись від органів досудового розслідування, а також суду, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення. А тому у зв`язку із чим необхідно застосувати у відношенні нього запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою. Просив клопотання задовольнити з цих підстав.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання підлягає до задоволення, та пояснив, що повністю підтримує пояснення слідчого, в матеріалах клопотання є докази для тримання ОСОБА_5 під вартою. Просив задовольнити клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що матеріали справи сфальсифіковані. Весь час з липня 2018 року по 18 листопада 2018 року він перебував за місцем свого проживання.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання щодо обрання у відношенні підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та пояснив, що слідчим не доведено існування жодного ризику, передбаченого статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий та прокурор. Просив відмовити в задоволенні клопотання та обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши письмові матеріали клопотання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України У кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується..

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За загальними приписами вище зазначених правових норм КПК України, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ);

зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України );

мати на увазі, що до підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, може бути застосовано запобіжний захід лише у вигляді застави або тримання під вартою у випадках та в порядку, передбачених главою 18 КПК України (ч. 7 ст. 194 КПК);

ретельно перевіряти дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 213 КПК України у випадках затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.

Крім того, слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст. 206 КПК.

Судом при розгляді клопотання встановлено, що у провадженні СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001249 від 03.04.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Також встановлено, що орган досудового розслідування вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України обгрунтовують зібраними по кримінальному провадженню доказами, які зазначені у клопотанні.

Однак, суд приймає до уваги, що згідно презумпції невинуватості, як основоположного конституційного принципу судочинства, визначеного ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Таким чином, у відповідності до положень ст. 12 КК України, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Також судом встановлено і це вбачаться із змісту самого клопотання, що стороною кримінального провадження у своєму клопотанні вказується про наявність таких ризиків, як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Однак в ході судового розгляду клопотання по суті, судом достовірно встановлено, а стороною кримінального провадження не доведено наявними в матеріалах клопотання доказами, наявність хоча б одного такого ризику, зокрема, як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Як вбачається з письмових матеріалів клопотання, що згідно з рапортами слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 встановлено, що підозрюваному ОСОБА_5 були вручені повістки про виклик до органу досудового розслідування на 13 серпня 2018 року, 14 серпня 2018 року, 15 серпня 2018 року. Однак, останній до органу досудового розслідування не прибув, причини неприбуття не пояснив.
Судом приймаються до уваги пояснення ОСОБА_5 , щодо перебування на лікуванні в Здолбунівському районному центрі ПМСД. А також той факт, що ОСОБА_5 не повідомив слідчого про зміну свого місця проживання з адреси: АДРЕСА_1 на адресу: АДРЕСА_2 .

При цьому стороною кримінального провадження суду не доведено достатніми, достовірними, допустимими та належними доказами наявність таких ризиків, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення. Так як стороною кримінального провадження, на підтвердження наявності таких ризиків, не додано жодного доказу у відповідності до вимог ст. ст. 84 86 КПК України.

Суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_5 особисто не знайомий зі свідками у кримінальному провадженні, їх анкетні дані йому невідомі. Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, були вчинені ним до відкриття кримінального провадження №0001249 від 03.04.2018 року та не свідчать про існування такого ризику, як вчинення іншого кримінального правопорушення. Жодних доказів, що ОСОБА_5 перешкоджає кримінальному провадженню слідчим та прокурором суду не подано.

Таким чином, обставини таких ризиків повинні бути зафіксовані та підтверджуватись конкретними доказами. Сама по собі фізична можливість вчинення підозрюваним певних дій, як прояв відсутності перешкод для цього, не може свідчити про реальний намір їх вчинити та, відповідно, про їх існування.

При цьому, у суду не виникає сумнівів щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України. Оскільки самим ОСОБА_5 або його захисником ОСОБА_6 повідомлення про підозру не оскаржувалось.

Також в ході судового розгляду клопотання по суті судом встановлено і це також вбачається із змісту самого клопотання, що стороною кримінального провадження в обґрунтування недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні посилається на те, що відсутні дані, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак, дане твердження прокурора та слідчого судом не приймається до уваги, так як таке твердження не ґрунтується на вимогах КПК України. Оскільки тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і застосовується лише у виняткових випадках. При цьому, як встановлено судом, взагалі відсутні ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Також судом достовірно встановлено, що слідчим будь-яких пояснень щодо обґрунтування свого клопотання в частині наявності обґрунтованої підозри та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів не надавалося. Також слідчий не надав доказів у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 КПК України щодо підтвердження наявності всіх обставин передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, для застосування саме такого запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі Єлоєв проти України) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного.

Також необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі Белевитський проти Росії, пункти 111 112 рішення від 01 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

Загальне положення, яке викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі Харченко проти України, згідно з яким розумність щодо тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Все має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, переконливості аргументів викладених у клопотанні. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

При цьому, стороною кримінального провадження взагалі не розмежовано та не мотивовано і це вбачається із змісту самого клопотання, як того вимагається нормами КПК України, чому у відношенні ОСОБА_5 неможливо застосувати інших більш м`яких запобіжних заходів, як визначено п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України починаючи з більш тяжкого до більш м`якого запобіжного заходу.

Також судом встановлено і це підтверджується письмовими матеріалами клопотання, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 було вручене його захиснику ОСОБА_6 о 11.00 годин 19 листопада 2018 року, та в хронологічному порядку таке вручення відбулось до вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру, на якому також стоїть час отримання «11.00 годин 19 листопада 2018 року». При цьому, повідомлення про підозру ОСОБА_5 не оголошувалось. Однак, о 11.10 годин 19 листопада 2018 року слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 проведено допит ОСОБА_5 як підозрюваного.

При цьому, судом достовірно встановлено, і підтверджено самим слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , однак, не спростовано і жодним чином не доведено прокурором обставин щодо часу складання слідчим самого повідомлення про підозру, його безпосереднє оголошення слідчим ОСОБА_5 та його подальше вручення і отримання письмового підтвердження ОСОБА_5 про таке оголошення та вручення. Так як лише після виконання таких вимог КПК України особа набуває статусу підозрюваного. Після чого вона має бути допитана слідчим в якості підозрюваного.

Однак, судом достовірно встановлено, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 було вручене ОСОБА_5 до оголошення та вручення повідомлення про підозру, та його допиту в якості підозрюваного.

Також прокурором в ході судового розгляду клопотання по суті не було доповнено клопотання у відповідності до вимог ч. 2 ст. 185 КПК України, якою чітко передбачено, що якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням. Оскільки змінити або доповнити подане до слідчого судді, суду клопотання про застосування запобіжного заходу вправі лише прокурор, то слідчий таким правом не наділений. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку, що стороною кримінального провадження не виконано вимоги п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, так як не доведено та не надано доказів на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому стороною кримінального провадження при зверненні до суду з цим клопотанням не враховано вимоги п. 4 ст. 5 Конвенції. Так як у клопотанні наведено стандартний набір підстав тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, без урахування критерію їх достовірності/недостовірності та конкретної ситуації, що склалася.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що стороною кримінального провадження при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою доведено обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України. Що не заперечується особисто підозрюваним та його захисником. Однак, відсутні достатні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, який в дійсності знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду клопотання по-суті та доведений стороною кримінального провадження. При цьому стороною кримінального провадження не виконано вимоги п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, так як не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, який в ході судового розгляду клопотання по суті знайшов своє підтвердження і судом приймається до уваги та зазначений у клопотанні. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у застосуванні у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому суд приходить до висновку про застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При вирішенні питання про застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, суд враховує вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обгрунтовано підозрюється, відсутність в нього постійного місця роботи, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Оскільки, суд у відповідності до положень ч. 4 ст. 194 КПК України застосовує у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. А також, суд приходить до висновку покладення на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків, які передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання і передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Щодо покладення на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язку прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю то він підлягає до застосування з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю.

При розгляді клопотання встановлено і це вбачається із матеріалів самого клопотання, що слідчим у вказаному кримінальному провадженні є слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 . А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про покладення на ОСОБА_5 обов`язку, прибувати до слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , якщо у разі неможливості прибути до слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 у визначений час і дату, завчасно повідомити про це особу, яка здійснила виклик.

Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, .

Щодо покладення на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язку повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи то він підлягає застосуванню з наступних підстав.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_5 може змінити місце свого проживання, так як він зареєстрований у встановленому порядку за адресою АДРЕСА_1 , а постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 . А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про покладення на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язку повідомляти слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про зміну місця свого проживання.

Керуючись ст. ст. 193, 194, 196 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити слідчому СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, раніше судимого, запобіжний захід у вигляді - особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, а саме:

- прибувати до слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за першою вимогою, а разі неможливості прибути у визначений час завчасно повідомити про це особу, яка здійснила виклик;

- повідомляти слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про зміну свого місця проживання;

Строк дії ухвали два місяці з дня постановлення ухвали.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала в повному об`ємі

складена 26 листопада 2018 року

Слідчий суддя: ОСОБА_1