В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя обвинувальний акт, який надійшов з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000130 від 03.10.2018 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколівка Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, неодруженого, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді номера обслуги 3 вогневого розрахунку 1 мінометного взводу мінометної батареї 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, у військовому званні «старшого солдата», який має середню спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошена часткова мобілізація та з 18 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.

У відповідності до зазначеного Указу, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2018 року №107 військового службовця за контрактом, старшого солдата ОСОБА_5 було зараховано до списків особового складу та направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

15 травня 2018 року наказом № 107 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 було призначено на посаду номера обслуги 3 вогневого розрахунку 1 мінометного взводу мінометної батареї 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України та поставлено на всі види забезпечення.

За наведених обставин, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до розпорядку дня військово службовців за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , військово службовці у нічний час перебувають за місцем фактичного проживання та прибувають на службу до військової частини (або до визначеного місця служби) на 08 годину 00 хвилин на ранкове шикування.

17 вересня 2018 року о 08 годині 00 хвилин старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився вчасно без поважних причин на прийом лікаря та на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв.

Однак, 13 жовтня 2018 року о 10 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_5 самостійно з`явився до Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону.

Таким чином, 17 листопада 2018 року о 08 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував за межами розташування військової частини НОМЕР_1 до 13 жовтня 2018 року.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, як не з`явлення вчасно без поважних причин на службу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

13 жовтня 2018 року між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні № 0000130 з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.4 ст.407 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч.4 ст.407 КК України ОСОБА_5 визначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, застосувати ст.75 КК України і звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування основаного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік, згідно зі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений ОСОБА_5 не заперечив проти затвердження угоди. Прокурор, обвинувачений та його захисник просять затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні також просять вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином, від якого потерпілих немає.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції статті обвинувачення. При цьому, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, його сімейний стан не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, має постійне місце проживання.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_5 не з`явився вчасно без поважних причин на службу з відпустки, вчинивши вказані дії в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), а тому його дії кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України, за якими належить призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Витрати, пов`язані з проведенням експертиз та речові докази відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено, майнова шкода відсутня, арешт на майно не накладався.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 на досудовому слідстві не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13 жовтня 2018 року між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000130.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 13 жовтня 2018 року покарання за ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Застосувати ст. 75 КК України і звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування основаного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя

Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1