Номер провадження: 11-сс/785/1885/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави щодо ОСОБА_7 , підозрюваної у кримінальному провадженні №0003171, внесеному до ЄРДР 22.09.2017 року за ч.4 ст.190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 27 825 200 гривень строком до 06.01.2019 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українки, з вищою освітою, працевлаштованої, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

підозрюваної у кримінальному провадженні №0003171, внесеному до ЄРДР 22.09.2017 року за ч.4 ст.190 КК України.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що під час розгляду клопотання слідчого знайшли своє підтвердження наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину та доведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків, у зв`язку з чим застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що:

- слідчий суддя визначив підозрюваній розмір застави, який є завідомо непомірним для неї;

- підозра щодо ОСОБА_7 з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України є необґрунтованою, оскільки органом досудового розслідування в установленому законом порядку не встановлена сума збитків, завданих кримінальним правопорушенням, а долучені до клопотання слідчого матеріали не містять доказів причетності підозрюваної до вчинення злочину;

- клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу не відповідає вимогам КПК України, оскільки не містить викладення правових підстав для застосування до підозрюваної такого запобіжного заходу, зазначені у ньому ризики є надуманими та не підтверджуються матеріалами провадження.

Обставини, встановлені слідчим суддею.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що в період з 09.06.2016 року по 02.06.2017 року, умисно, за попередньою змовою з невстановленими особами, з метою незаконного заволодіння нерухомим майном, шляхом надання державним реєстраторам завідомо підробних договорів купівлі-продажу майнових прав та актів прийому-передачі нерухомого майна, шахрайським шляхом заволоділа належними ТОВ «Аль-Карім» нежитловими приміщеннями площею 110,8, 205,2 та 218,5 кв.м., в подальшому здійснивши відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна шляхом укладення договорів купівлі-продажу з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , спричинивши ТОВ «Аль-Карім» майнову шкоду на загальну суму 27 825 200 гривень.
08.11.2018 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Того ж дня слідчий звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання слідчого мотивоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваної переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ підозрюваної та її захисника, які підтримали доводи доповненої апеляційної скарги і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Положеннями частини першої ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

У п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Позиція Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України" свідчить про те, що п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

ЄСПЛ у рішенні від 22.05.2018 року у справі «Гафа проти Мальти» зазначив, що гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні (див. «Мангурас проти Іспанії» [ВП], №. 12050/04, § 78, ЄСПЛ 2010 року). Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (див. «Неймайстер проти Австрії», 27 червня 1968 року, § 14, серія А 8 ).

Крім того, розмір застави має бути належним чином обґрунтовано у рішенні, яке встановлює заставу («Георгієва проти Болгарії», §§ 15, 30 та 31), також має бути враховано матеріальне становище обвинуваченого (підсудного) («Христова проти Болгарії», § 111) та його платоспроможність («Тошев проти Болгарії», §§69-73). За певних обставин небезпідставним також буде взяття до уваги суми збитку, що ставиться йому в провину («Мангурас проти Іспанії», §§ 81 та 92).

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, а також наявність зазначених у клопотанні слідчого ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 .
Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується долученими до матеріалів провадження доказами, а саме:

- заявою представника ТОВ «Аль-Карім» ОСОБА_13 від 22.09.2017 року про вчинене кримінальне правопорушення;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 23.09.2017 року, свідка ОСОБА_14 від 11.10.2017 року, потерпілого ОСОБА_15 від 05.09.2017 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_7 від 07.11.2018 року (а.с.54-60);

- витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна від 23.11.2016 року №№73788912, 73787482, 73768288, 73773846, згідно з якими станом на 23.11.2016 року власником нежитлових приміщень загальною площею 1547,3 кв.м., розташованих на 2 поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлових приміщень загальною площею 1547,3 кв.м., розташованих на 2 поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлових приміщень загальною площею 1520,6 кв.м., розташованих на 1 поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_4 , нежитлових приміщень загальною площею 1615,3 кв.м., розташованих на 1 поверсі будинку за адресою: м. Одеса, вул.Асташкіна, буд.29, корп.1, приміщення 104-Н, є ТОВ «Аль-Карім» (а.с. 12-19);

- наданими прокурором в судовому засіданні витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2018 року, згідно з якими право власності на нежитлові приміщення загальною площею 110,8 кв.м. та 218,5 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , та на нежитлове приміщення загальною площею 205,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , переходило спочатку від ТОВ «Аль-Карім» до ОСОБА_7 , а потім від останньої до інших осіб, та станом на 10.10.2018 року власником даних приміщень є ОСОБА_16 ;

- копіями двох договорів купівлі-продажу нерухомого майна з додатками між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 від 10.07.2017 року, а також договору купівлі-продажу нерухомого майна з додатками між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 від 31.07.2017 року (а.с.28-42);

- протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 від 07.11.2018 року, в ході якого були виявлені та вилучені документи щодо купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна та кредитних договорів;

- довідкою №846 від 07.11.2018 року щодо ринкової вартості площі нерухомого об`єкта комерційного призначення, виданою ТОВ «Аль-Карім»;

- довідкою №858 від 15.11.2018 року щодо розміру шкоди, завданої незаконною перереєстрацією прав власності на об`єкти нерухомого майна, розрахованої відповідно до ринкової вартості їх площі.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за кваліфікаційною ознакою спричинення майнової шкоди в особливо великих розмірах, оскільки розмір майнової шкоди органом досудового розслідування в передбаченому законом порядку не встановлений, апеляційний суд визнає необґрунтованим.

На даній стадії досудового розслідування розмір майнової шкоди попередньо визначений органом досудового розслідування на підстав наданої потерпілим довідки щодо ринкової вартості об`єктів нерухомості комерційного призначення.

В судовому засіданні прокурор пояснив апеляційному суду, що слідчий наразі звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про призначення проведення оціночно-будівельних експертиз з метою визначення ринкової вартості об`єктів нерухомого майна та визначення розміру завданої потерпілому шкоди, на підтвердження чого надав копії відповідних клопотань.

Таким чином, відомості щодо розміру завданої шкоди будуть додатково перевірені під час подальшого досудового розслідування, тому на даний час відсутні підстави беззаперечно стверджувати про невірність попередньої кваліфікації та відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 .

Стороною захисту не було надано жодного переконливого доказу на спростування тверджень слідчого та прокурора про наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_7 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків.
З матеріалів провадження вбачається, що підозрювана ОСОБА_7 є громадянкою України, не заміжня, має постійне місце проживання в м. Одесі, має на утриманні матір-пенсіонера, тобто має міцні соціальні зв`язки у місці проживання.

Разом з цим, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчать про те, що будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує їй в разі визнання її винуватою, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин наявність у підозрюваної ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, на думку апеляційного суду, не є достатнім стримуючим фактором, який міг би беззаперечно свідчити про відсутність вищевказаного ризику.

Враховуючи те, що на даний час органом досудового розслідування не встановлені усі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, а також місцезнаходження грошових коштів, які були сплачені за об`єкти нерухомого майна, апеляційний суд вважає, що у кримінальному провадженні також існує обґрунтований ризик перешкоджання підозрюваною ОСОБА_7 досудовому розслідуванню шляхом повідомлення невстановлених слідством осіб, причетних до вчинення злочину, про хід досудового розслідування, результати слідчих та розшукових дій з метою сприяння таким особам в уникненні від кримінальної відповідальності та приховуванні майна, здобутого злочинним шляхом.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрювана ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що характер, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину, суворість покарання, що загрожує останній в разі визнання її винуватою, дані про особу підозрюваної в цілому свідчать про те, що забезпечення її належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків можливе лише шляхом застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваної і сама підозра у вчиненні нею особливо тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваної під вартою.

За наведених вище обставин апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні і в ухвалі слідчого судді.

Щодо доводів апеляційної скарги про непомірність визначеного підозрюваній розміру застави.
Відповідно до встановлених органом досудового розслідування обставин, внаслідок вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення потерпілому завдана шкода на загальну суму 27 825 200 гривень, що є збитками в особливо великих розмірах. Місцезнаходження отриманих внаслідок протиправних дій грошових коштів не встановлене.
З оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчим суддею при вирішенні питання щодо визначення розміру застави були дотримані вимоги кримінального процесуального Закону та Конвенції, оцінені в цілому обставини інкримінованого підозрюваній злочину, її особу та майновий стан, а сам розмір застави обґрунтовано визначений, виходячи з розміру завданої потерпілому шкоди, з метою можливості подальшої реалізації виконання положень ч.11 ст.182 КПК України в частині звернення застави на виконання вироку в частині майнових стягнень на користь потерпілого в разі визнання ОСОБА_7 винуватою у вчиненні злочину.

За таких обставин, враховуючи виключність наслідків інкримінованого ОСОБА_7 злочину у вигляді завдання потерпілому шкоду в особливо великих розмірах, апеляційний суд визнає доцільним та обґрунтованим визначення підозрюваній застави в розмірі, що перевищує встановлений ч.5 ст.182 КПК України граничний розмір застави для особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, та становить розмір завданих злочином збитків.

Будь-яких переконливих доводів, що свідчили би про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, стороною захисту апеляційному суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 27 825 200 гривень строком до 06.01.2019 року щодо ОСОБА_7 , підозрюваної у кримінальному провадженні №0003171, внесеному до ЄРДР 22.09.2017 року за ч.4 ст.190 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4