Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/113/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.11.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на грошові кошти в розмірі 20 500 грн.,
ВСТАНОВИЛА:
Слідчий СВ Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, за погодженням з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури, звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту на грошові кошти, вилученні 10.11.2018 року при проведення обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 , з метою забезпечення виконання обов`язкового додаткового покарання конфіскації.

За наслідком розгляду вказаного клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання та накладення арешту на майно по кримінальному провадженню 0008540, за ч. 5 ст. 185 КК України, а саме: грошові кошти в розмірі 20 500 грн., номіналом по-500 гривень кожна купюра у кількості сорок однієї штуки, вилучені при проведенні обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що з наданих матеріалів встановлено, що дії слідчого/прокурора відповідають вимогам закону. Останні довели наявність розумної підозри існування ризику умисного знищення/перетворення речових доказів, що призведе до втрати значення речового доказу, як такого, унеможливить виконання судового рішення.

Для проведення ефективного досудового розслідування є потреба у збереженні цього майна у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин .

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба втручання у права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни, тощо.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого не надав оцінки показам ОСОБА_8 , яка зазначила, що вона є власницею цих грошей оскільки продала будинок своєї матері після її смерті, а окрім того є інвалідом 2 групи. Дані гроші зберігалися нею у будинку де вона проживала разом із своєю донькою та її чоловіком, а саме в АДРЕСА_1 , оскільки є переселенкою з Донецької області та не мала фінансової можливості винаймати чи придбати інше житло.

Отже, на думку захисника, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно, а саме гроші, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому, прийнятого слідчим процесуального рішення про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні надані матеріали не містять, а тому посилання, як органу досудового розслідування, так і суду першої інстанції на наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Заслухавши доповідача, доводи захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0008540 від 08.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні, 11.11.2018 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Частина 5 статті 185 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту на грошові кошти, вилученні 10.11.2018 року при проведення обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 , з метою забезпечення виконання обов`язкового додаткового покарання конфіскації.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.11.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на грошові кошти в розмірі 20 500 грн., які вилучені 10.11.2018 року при проведення обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання підозрюваного.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати доведеними, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в судовому засіданні перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися у доцільності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Доводи апелянта стосовно відсутності обґрунтувань щодо приналежності вказаних коштів до кримінального провадження, слід визнати непереконливими, оскільки ні під час розгляду клопотання слідчим суддею ні під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано доказів на підтвердження доводів зазначених в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідно до протоколу обшуку, під час проведення обшуку 10.11.2018 року за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого були вилучені грошові кошти в розмірі 20 500 грн. в кількості 41 купюра, була присутня ОСОБА_8 , яка будя яких зауважень з приводу належності вилучених коштів на надавала.

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів апеляційну скаргу залишає без задоволення.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.11.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого по кримінальному провадженню 0008540, за ч. 5 ст. 185 КК України та накладено арешт на грошові кошти в розмірі 20 500 грн., номіналом по-500 гривень кожна купюра у кількості сорок однієї штуки, вилучені при проведенні обшуку від 10.11.2018 року в домоволодінні по АДРЕСА_1 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4