Єдиний унікальний номер 235/7/15-к
Номер провадження 11-кп/804/368/19

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 235/7/15-к
Номер провадження 11-кп/804/368/19 Головуючий суддя Смірнова В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті в складі:

головуючого судді: Смірнової В.В.,

суддів Круподері Д.О., Савкової С.В.,

при секретарі судового засідання Ільяшенку С.О.,

за участю прокурора Павлової А.Ю.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника Косенка О.М.,

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Бахмута апеляційні скарги захисника Косенка О.М., прокурора Гусейнова Е.Г., потерпілої ОСОБА_2 та представника потерпілої ОСОБА_2 . - Довгаль С ОСОБА_3 В. на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2018 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має неповнолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого, військовослужбовця, мобілізованого з 24.04.2014 року в Збройні сили України, військова частина В 2731, старший стрілок 30-ї окремої механізованої бригади, працював до квітня 2014 року приватним підприємцем, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 396 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі ч. 1 ст.70 КК України ОСОБА_1 , за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку суду, 11 жовтня 2014 року особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, яка на той час була військовослужбовцем 30-ї окремої механізованої бригади та обвинувачений ОСОБА_1 , що також на той час був військовослужбовцем 30 -ї окремої механізованої бригади відпочивали до кафе «Шашличний двір», розташоване по вул. Дніпропетровській (тепер Захисників України) у м. Красноармійську (тепер Покровську) Донецької області, де вживали спиртне.

Близько 19.30 год. цього ж дня, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сіли до автомобіля таксі марки ВАЗ 21099, реєстраційний № АН НОМЕР_1 НІ, яким керував водій ОСОБА_5 , та наказали ОСОБА_5 відвезти їх до с.Піски Ясинуватського району Донецької області.

Приблизно о 20 год.15 хв. того ж дня , під час руху по автомобільній дорозі Знам`янка - Луганськ - Ізварине, на відстані близько 200 м в північному напрямку від с. Галицинівка Мар`їнського району Донецької області, ОСОБА_1 попросив ОСОБА_5 зупинити автомобіль, щоб справити природні потреби. Після того, як останній виконав його прохання та зупинив автомобіль, обвинувачений ОСОБА_1 , вийшов з автомобіля і в цей же час особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, яка знаходилася на задньому пасажирському сидінні автомобіля, взяла закріплену за нею вогнепальну зброю - автомат Калашникова АКС-74, НОМЕР_2 та з метою вчинення вбивства ОСОБА_5 виконала кілька (не менше чотирьох) пострілів з вказаної вогнепальної зброї, в область голови ОСОБА_5 , внаслідок чого спричинила йому вогнепальні кульові поранення голови з пошкодженням кісток відділу обличчя та зводу черепу, оболонок та речовини головного мозку, від яких останній загинув на місці. Далі особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, разом із ОСОБА_1 винесли із вищевказаного автомобіля труп ОСОБА_5 та сховали його в розташованій поруч лісосмузі. Обвинуваченому ОСОБА_1 особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, пояснила, що вбивство він скоїв, оскільки водій таксі є сепаратист.

Внаслідок протиправних дій особи, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, потерпілому ОСОБА_5 було спричинено наступні тілесні ушкодження: два наскрізних вогнепальних кульових поранення голови з пошкодженням кісток відділу обличчя та зводу черепу, оболонок та речовини головного мозку, які як окремо, так і в сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті, та є смертельними; наскрізне вогнепальне кульове поранення правої скроневої області, що проникає в порожнину роту, з пошкодженням нижньої щелепи зліва, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; вогнепальне кульове дотичне поранення м`яких тканин верхньої вії правого ока, з переходом на внутрішній кут правої брови, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; забита рана шкіри у зовнішнього кута правої брови, ділянка осадження шкіри та гематома верхньої вії правого ока, ділянки осадження шкіри нижнього краю правого лобного бугру, внутрішньому краю лівого лобного бугру, спинки носу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_6 смерті ОСОБА_5 стали два наскрізних вогнепальних кульових поранення голови з пошкодженням кісток відділу обличчя та основи черепу, оболонок та речовини мозку з його розмізженням, які ускладнились зовнішньою кровотечею, крововиливами під м`які мозкові оболонки та в речовину і шлуночки мозку з розвиненням набряку речовини головного мозку.

Після скоєння вбивства ОСОБА_5 особою, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, ОСОБА_1 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, продовжуючи свою злочинну діяльність, зважаючи на те, що вони залишаються на відкритій ділянці біля лісосмуги, а саме автомобільній дорозі Знам`янка - Луганськ - Ізварине, на відстані близько 200 м в північному напрямі від с. Галицинівка Мар`їнського району Донецької області, прийняли рішення про використання автомобіля таксі для пересування до місця дислокації своєї частини, сіли в автомобіль вже під керуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та поїхали на ньому з місця скоєння злочину, знищуючи в ході руху з метою приховування скоєного кримінального правопорушення речові докази - речі та особисті документи та речі на ім`я ОСОБА_5

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 прохала вирок скасувати та постановити стосовно ОСОБА_1 новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та задовольнити цивільний позов ОСОБА_2

Вважає вирок суду незаконним в частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_1 , визнання судом ОСОБА_1 винним за ч. 1 ст. 396 КК України не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_1 на досудовому слідстві показав, що ОСОБА_7 назвав водія таксі «сепаром» та запропонував його знищити, що свідчить про попередню змову на вбивство, також при проведенні слідчих експериментів ОСОБА_8 В. детально показував та роз`яснював як було скоєно вбивство, що вказує на безпосередню участь обвинуваченого ОСОБА_1 у цьому кримінальному правопорушенні.

Представник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі заявляє аналогічні вимоги та наводить аналогічні доводи з апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_2

Прокурор в апеляційній скарзі прохає вирок скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_1 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 115 ч. 2 п. 12, 289 ч. 2 КК України та призначити порання: за ст. 115 ч. 2 п. 12 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років; за ст. 289 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

У відповідності зі ст. 70 ч. 1 КК України ОСОБА_1 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна з ізоляцією від суспільства та поміщенням до спеціальної кримінально-виконавчої установи закритого типу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд визнавши не доведеним вину ОСОБА_1 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, не дослідив протоколи слідчого експерименту від 13 жовтня 2014 року та 21 жовтня 2014 року, в ході яких ОСОБА_1 дає суперечливі показання, два з`явлення із зізнанням ОСОБА_1 , та не надав їм належну оцінку, отже, не вичерпав всі можливості збирання додаткових доказів, тобто не дотримався вказаних принципів.

Суд не вмотивував чому він одні покази ОСОБА_1 прийняв за правдиві, а до інших віднісся критично.

Крім того, судом першої інстанції в результаті судового слідства допущена неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 , прохав вирок скасувати та винести відносно ОСОБА_1 виправдувальний вирок.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, приймаючи рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_1 із ст. 115 на ч. 1 ст. 396 КК України, неправомірно вийшов за межі обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті. Не зробив аналізу обставин, при яких ОСОБА_1 здійснював дії, які на погляд суду склали фактичну сторону нового обвинувачення за ч. 1 ст. 396 КК України.

Також, зазначає, що суд не проаналізував обставини, при яких було вчинено ОСОБА_1 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, та не вказав, які належні докази підтверджують вину обвинуваченого.

Крім того, звертає увагу, що ніякої ретельної перевірки за фактом застосування недозволених методів слідства відносно ОСОБА_1 проведено не було, та на теперішній час перевірка не завершена.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, потерпілу, прокурора, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили вирок скасувати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги потерпілої та її представника, прокурора підлягають задоволенню частково, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення (ч. 1 ст. 410 КПК України).

Відповідно до статті 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, зокрема: суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд при постановленні судового рішення припустився порушень вимог кримінального процесуального закону і зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Так, судом першої інстанції зазначено, що при ухваленні вироку суд прийняв до уваги тільки ті докази, які безпосередньо були досліджені та перевірені в судовому засіданні і не прийняв до уваги показання обвинуваченого під час досудового розслідування, в яких він визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинах.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Щодо перевірки судом доказів, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог закону всі зібрані у справі докази підлягають ретельній, всебічній та об`єктивній перевірці.

Відповідно до положень статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту, зокрема, підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Підозрюваний, обвинувачений, мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Допустимість доказів означає правову придатність їх для використання у кримінальному процесі як аргументів у доказуванні.

В ході досудового слідства із обвинуваченим ОСОБА_1 проводилося два слідчих експерименти 13 жовтня 2014 року та 21 жовтня 2014 року.

Так, в ході слідчого експерименту від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 зазначав, що вбивство потерпілого ОСОБА_5 скоїла інша особа.

Проте, в ході слідчого експерименту від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_1 зазначав, що особа, матеріали якої виділені в окреме кримінальне провадження, сказав, що водій таксі потерпілий ОСОБА_5 є «сепаром», та його потрібно вбити, після чого ОСОБА_1 його вбив.

Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_1 надані в ході слідчих експериментів є суперечливі.

При цьому, суд прийняв до уваги тільки показання обвинуваченого ОСОБА_1 , які він надав під час слідчого експерименту від 13 жовтня 2014 року.

Однак, суд взагалі ніякої оцінки не надав показанням обвинуваченого ОСОБА_1 , які були ним надані під час проведення слідчого експерименту 21 жовтня 2014 року, який проводився за участю захисника.

Крім того, судом не надана оцінка письмовим заявам обвинуваченого ОСОБА_1 із зізнанням в скоєні вбивства ОСОБА_5 ( т.3 а.с. 95, 96).

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставиною, що його пом`якшує, визнається, зокрема з`явлення із зізнанням.

Таким чином, колегіє суддів встановлена неповнота судового слідства.

Крім цього, суд першої інстанції зазначав, що обвинувачений ОСОБА_1 11 жовтня 2014 року протягом дня знаходився в кафе «Шашличний двір», вживав алкогольні напої, спілкувався з військослужбовцями. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 не визнав факт вживання ним алкогольних напоїв під час скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції визнає показання ОСОБА_1 про його непричетність до скоєння вбивства ОСОБА_5 правдивими та покладає їх в основу вироку. В той же час твердження ОСОБА_1 про те, що він не вживав алкогольні напої суд оцінив критично. При призначенні покарання за обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_1 , згідно ст. 67 КК України, визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, суд першої інстанції не вмотивував свої висновки про визнання одних показань ОСОБА_1 правдивими, а до інших віднісся критично.

З огляду на викладене, колегією судді встановлено, що висновки суду в цій частині містять істотні суперечності.

Окрім того, судом не надано жодної оцінки показанням у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які показували, що виклик таксі під керуванням потерпілого ОСОБА_5 був здійснений ОСОБА_12 11 жовтня 2014 року близько о 18 год. 15 хвил. В той час обвинувачений ОСОБА_1 показував, що таксі викликалося близько 20 год. 00 хвил.

Потерпілий ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показували, що в районі с. Карлівка бачили саме обвинуваченого ОСОБА_1 за кермом автомобіля марки ВАЗ 21099, та спілкувалися з ним, зазначений факт обвинувачений також не заперечував.

Показання обвинуваченого ОСОБА_1 спростовані показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 в частині показань обвинуваченого, що він перебував у відпустці та у день вчинення кримінального правопорушення не вживав алкогольні напої.

Судом не надана належна оцінка того факту, що ОСОБА_1 не зміг відповісти на питання прокурора та потерпілої щодо знищування речей потерпілого, самовільного покидання місця служби, переодягання та приховування військового одягу, якщо, як зазначав ОСОБА_1 , він перебував у відпустці, чому змінив показання тільки через вісім днів після тиску на нього , а не наступний день.

У ст. 91 ч. 1 КК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, з огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що суд не виклав у вироку мотивів прийнятого рішення, які б ґрунтувалися на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону.

Судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону щодо доказування мотиву і мети злочину та зазначення його у мотивувальній частині вироку.

Вказане порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, що відповідно до ст. 412 ч. 1 КПК України є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_1

Висновки колегії суддів узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду по справі № 466/9158/14-к (постанова від 01 березня 2018 року).

Також, колегія суддів приймає до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, який роз`яснює, що умотивованість рішення/вироку означає, що суд чітко та зрозуміло зазначає мотиви, факти та підстави, за якими ухвалюється рішення/вирок, норми територіального та процесуального права, які ним застосовані, та врахування пояснень сторін. Це дає змогу суспільства здійснити контроль над рішенням (рішення у справі «Серявін та інші проти України від 10 лютого 2011 року), а сторонам мати можливість його коректного оскарження, оскільки без цього не може йтися про справедливий суд. Умотивованість рішення є проявом принципу належного здійснення правосуддя (рішення у справі «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року). Умотивованість рішення пов`язана з усіма іншими процесуальними гарантіями права на справедливий судовий розгляд, оскільки саме вмотивоване рішення дозволяє зрозуміти, що сторони були належним чином вислухані, а їх докази досліджені (реалізований принципи змагальності сторін, їх рівності) (рішення у справі «Кузнецова та інші проти Росії» від 09 січня 2014 року). Ігнорування важливих показань і доказів вважається порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справах «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів встановила істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до частини першої статті 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення ( ч. 1ст. 412 КПК України).

З огляду на викладене, апеляційні скарги прокурора, потерпілої та її представника підлягають задоволенню частково, апеляційна скарга захисника залишенню без задоволення, та з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням вироку за процесуальними порушеннями, суд апеляційної інстанції, згідно з ч.2 ст.415 КПК України, не може розглянути та дати оцінку доводам апеляційних скарг, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

При новому розгляді суду першої інстанції слід усунути вказані в даній ухвалі порушення вимог закону, повно та всебічно дослідити обставини справи та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Також, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_1 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спроби переховуватися від суду, за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 179, 407, 409, 410, 411, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Гусейнова Е.Г., потерпілої ОСОБА_2 та представника потерпілої ОСОБА_2 . - Довгаль С.В. задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника Косенка О.М. залишити без задоволення.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2018 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_1 у суді першої інстанції.

Застосувати до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_1 прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати наступні обов`язки протягом двох місяців:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну (в разі їх наявності).

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_1 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Красноармійської місцевої прокуратури.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: