№ 1-кп/755/307/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

"12" лютого 2019 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження № 0007651 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополя АР Крим, українця, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0007651 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року відносно ОСОБА_5 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

У судовому засіданні було постановлено на обговорення питання щодо доцільності продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор зазначив про доцільність продовження ОСОБА_5 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, вони на даний час не зникли, провадження не закінчено, не допитаний обвинувачений. Зокрема, ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкі злочини, і знаючи міру на покарання, у разі визнання його винним, може переховуватись від суду, зокрема, може впливати на потерпілого, свідків, а тому підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який відсутні.

Захисник ОСОБА_7 заперечила проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та зазначила, що судом вже допитані всі свідки і ризик впливу на останніх відсутній. Речові докази знищити обвинувачений не може, оскільки вони перебувають у суді. Обвинувачений ОСОБА_5 сам хоче дійти до логічного завершення справи і довести свою позицію. Обвинувачений має цивільну дружину, котра була допитана судом і яку він утримує, має міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_5 соціально адаптована людина і може перебувати на свободі. Здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 є поганим. Йому неодноразово викликалась швидка медична допомога. В умовах СІЗО йому не можуть надати кваліфіковану медичну допомогу. За час перебування під вартою, його хвороба прогресує, тому, захисник просила звільнити ОСОБА_5 під заставу і дати йому можливість лікуватись та він буде з`являтись до суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши учасників кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини.
Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.
При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, підвищену суспільну небезпечність кримінальних правопорушень та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені при обранні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу та його продовженні, колегія суддів вважає, що заявлені раніше стороною обвинувачення ризики не зменшилися та існують на даний час, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченому, відсутні.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів та, знаючи про можливу міру покарання, може переховуватись від суду. Зокрема, на даний час, немає достовірних даних, що стан його здоров`я перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення. Також, не досліджені всі докази, не допитаний обвинувачений. Все зазначене, дає підстави для збереження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання останнього під вартою.
Тому, з урахуванням вищезазначених обставин, колегія суддів вважає, що дані ризики не зменшилися, що виправдовує обраний раніше вид запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Зокрема, на даний час, докази, передбачені ст. 84 КПК України, у цей період, у повному обсязі не досліджені, тому з урахуванням наведених даних, суд вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України є дійсними.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

Зокрема, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає розмір застави у кримінальному провадженні з огляду на фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 199, 331, 369 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції Українистроком не більше двох місяців, тобто до 11 квітня 2019 року включно.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає розмір застави у кримінальному провадженні з огляду на фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 .
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Суддя:

Суддя: