Дата документу 04.04.2019 Справа№ 326/352/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/154/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 326/352/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.296 ч.4, ст.263 ч.1 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000187, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоолексіївка Приморського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює механізатором в ПП «Кущинський», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання ; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді домашнього арешту ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Витрати за проведення експертиз віднесено за рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, на початку березня 2016 року, більш точний час в ході досудового слідства та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 при невстановлених обставинах, з метою подальшого незаконного зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів до неї, а також вибухових речовин, зустрівся за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з невстановленою особою, від якої отримав і таким чином безоплатно придбав автомат «Калашникова» та набої до нього, корпус ручної гранати із запалом до неї та протитанкову гранату, які знаходились в одному мішку.

Після цього, ОСОБА_7 незаконно переніс автомат, набої до нього, корпус ручної гранати, запал до неї та протитанкову гранату до свого будинку, де, продовжуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів, а також вибухових речовин, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576, а саме розділу № 1 п. 9 відповідно до якого: «видача дозволів на виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорону, перевезення та використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття підприємств, майстерень і лабораторій здійснюється: на вогнепальну зброю, бойові припаси до неї, холодну зброю ... - у порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ; на вибухові матеріали і речовини … - у порядку, визначеному Держнаглядохоронпраці разом з Міністерством внутрішніх справ», за своїм місцем мешкання у одній з кімнат будинку незаконно зберігав автомат «Калашникова» та патрони до нього у кількості 46 штук, а також корпус ручної гранати із запалом до неї та протитанкову гранату.

29.12.2016 року на підставі ухвали Приморського районного суду Запорізької області про проведення обшуку, працівниками поліції проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , де у одній з кімнат будинку було виявлено та вилучено автомат та 46 патронів, корпус бойової ручної гранати РГН, бойовий ударно-дистанційний запал УДЗ та бойову реактивну протитанкову гранату РПГ-22.

Згідно висновку судово-балістичної експертизи № 652/з від 05.01.2016 року, автомат, вилучений 29.12.2016 року під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , є нарізною вогнепальною зброєю. Наданий автомат являється автоматом системи «Калашникова» зі складним прикладом та укороченим стволом, зразка 1974 року (АКС-74У), калібру 5.45 х 39 мм. Наданий автомат придатний для здійснення пострілів в режимі одиночного та автоматичного вогню. 46 патронів, вилучених 29.12.2016 року під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , є боєприпасами. Надані патрони являються військовими патронами калібру 5,45 х 39 мм, зразка 1974 року, призначені для стрільби з військової нарізної зброї калібру 5,45 мм: автоматів (АК-74, АКС-74, АКС-74У), ручник кулеметів (РПК-74) та їх модифікації, патрони придатні для здійснення пострілу.

Згідно висновку експерта № 12-108/486 від 22.02.2017 року, наданий на дослідження корпус бойової ручної осколкової наступальної гранати РГН промислового виготовлення до боєприпасів не відноситься, але містить в собі заряд вибухової речовини бризантної дії А-ІХ-I (гексоген) вагою 90 г. Наданий на дослідження бойовий ударно-дистанційний запал УДЗ промислового виготовлення, містить в собі ініціюючу та бризантну вибухові речовини. Корпус бойової ручної осколкової наступальної гранати РГН в сукупності з бойовим ударно-дистанційним запалом УДЗ являються бойовою ручною наступальною осколковою гранатою РГН, яка відноситься до боєприпасів та придатна для здійснення вибуху. Надана на дослідження бойова реактивна протитанкова граната РПГ-22 промислового виготовлення, відноситься до боєприпасів, містить в собі заряд вибухової речовини бризантної дії окфол та придатна для здійснення вибуху.

Крім того, 06.03.2016 року, приблизно о 18-30 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на здійснення хуліганських дій, взяв автомат «Калашникова» (АКС-74У), який він незаконно зберігав за місцем мешкання, після чого прийшов на міст, який розташовано по АДРЕСА_1 . Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на здійснення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок у частині забезпечення спокійного відпочинку громадян, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, що виразилася у пошкодженні майна, з застосуванням вогнепальної зброї, а саме автомату АКС-74У, який згідно висновку судово-балістичної експертизи № 652/з від 05.01.2016 року є нарізною вогнепальною зброєю, автоматом системи «Калашникова» зі складним прикладом та укороченим стволом, зразка 1974 року (АКС-74У), калібру 5.45 х 39 мм, здійснив, приблизно 5 пострілів, у напрямку будинку АДРЕСА_1 , в якому знаходились власник будинку ОСОБА_9 та його родина.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_7 , а саме: здійснення пострілів по будинку, було пошкоджено майно, належне ОСОБА_9 , а саме: скло віконного отвору та стіни будинку, чим завдано потерпілому матеріальні збитки у розмірі 120 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що судом при винесенні вироку неправильно прийняте рішення про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки останній вчинив два злочини, один з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, крім того, враховуючи обтяжуючі обставини (скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння), вважає безпідставне застосування судом ст. 75 КК України.
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 та постановити свій вирок щодо ОСОБА_7 , якому призначити за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні тяжких злочинів, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю частково досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу; та за ч. 4 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував його особу, який на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є в силу ст. 89 КК України раніше не судимим, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку в психіатричній лікарні і наркологічному диспансері не перебуває, має постійне місце проживання, працює, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнав щире каяття у скоєних злочинах, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування завданого збитку, а обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, висновок суду щодо виду покарання за законом про кримінальну відповідальність можна визнати достатньо обґрунтованим.

Разом з тим, апеляційні доводи прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є слушними, оскільки суд, звільняючи його від покарання, не в повній мірі врахував обставини провадження, ступінь тяжкості злочинів та особу обвинуваченого.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд недостатньо мотивував своє рішення.

Застосувавши положення зазначеного закону, суд не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, формально перелічив з поміж іншого загальні засади призначення покарання, і з достатнім обґрунтуванням не зазначив, як саме враховані ним обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та впливають на недоцільність відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання.

На думку колегії суддів, як окремо, так і у своїй сукупності, враховані судом обставини не дають підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Так, звільняючи засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд тим не менш не обґрунтував у вироку свій висновок про можливість виправлення засудженого без реального відбування ним покарання, не зазначив як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання, фактично не врахував всіх обставин провадження, та недостатньо звернув увагу на те, що останній вчинив два злочини, які, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, крім того, один із злочинів ОСОБА_7 вчинив, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а тому покарання обвинуваченому повинно відповідати своїй меті, бути адекватним скоєному, слугувати виправленню особи та попередженню скоєння ним нових злочинів.

З огляду на вищевказане, вирок районного суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 263 КК України на строк 3 роки; за ч. 4 ст. 296 КК України на строк 5 років; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що остаточне покарання ОСОБА_7 у виді п`яти років позбавлення волі, але без звільнення його від відбування покарання з випробуванням буде справедливим, відповідним до скоєного, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів, і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Порушень прав на захист обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів не встановила.

Інших істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання та звільнення його від відбування покарання згідно до ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4