Провадження №1-кп/761/562/2019
В И Р О К
іменем України

18 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0007727 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого приватним підприємцем, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

в с т а н о в и в:

09 квітня 2017 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 перебував поруч з Десятинним храмом Різдва Пресвятої Богородиці Української Православної Церкви, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 2-Р. Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_5 , з метою показати свою демонстративну зневагу до існуючих норм моралі в суспільстві, що супроводжувалась винятковим цинізмом, та протиставляючи себе іншим громадянам, демонстративно для очевидців, оголивши статтевий орган в публічному місці, проявивши грубу непристойність, справив природні потреби на фасад Десятинного храму Різдва Пресвятої Богородиці Української Православної Церкви, з тильної його сторони. Такі дії обурили представників Десятинного храму, які в свою чергу зробили зауваження ОСОБА_5 , однак останній продовжуючи свої незаконні дії, свідомо розуміючи, що поруч перебуває значна кількість людей, нехтуючи прийнятими нормами моралі та поведінки людини у суспільстві, продовжуючи свої злочинні дії, у грубій, нецензурній формі викрикував образливі фрази в адресу Української Православної Церкви та оточуючих осіб, чим грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні 13 лютого 2019 року обвинувачений ОСОБА_5 по суті висунутого йому обвинувачення свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.296 КК України не визнав та дав показання, згідно з якими, 09 квітня 2017 року він в післяобідній час після конференції з ОСОБА_11 вирішили прогулятися містом. Так, приїхавши на пл.Львівську вони неподалік в одному із кафе вжили по келиху вина та прогулюючись по Пейзажній алеї, він відчув, що йому зле та пішов шукати вбиральню. У пошуках вбиральні він відчув, що йому досить погано у нього було запаморочення від тривалого терпіння, і він пересвідчившись що людей немає, які б могли його побачити, справив свою нужду, зайшовши за тильну сторону будівлі. Одразу ж прибігли служителі церкви та повалили його на землю, застосувавши силові прийоми та пошкодивши йому одяг та сумку. Ніхто окрім ОСОБА_12 йому зауважень не робив. Вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, вважає, що такі дії мають інкримінуватися, як дрібне хуліганство.

Хоча обвинувачений свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю підтверджується наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду доказами у їх сукупності, які суд бере до уваги.

Так, свідок ОСОБА_12 , будучи допитаним у судовому засіданні 03 жовтня 2017 року, дав показання, згідно з якими, 09 квітня 2017 року в період часу приблизно з 16 по 17 год., в день свята Вербної неділі, він був зайнятий по церковним справам, привіз та лишив у трапезній воду і мав їхати далі. Але побачив, як обвинувачений «справляв свої потреби» прямо на храм, хоча поряд було багато інших місць, де це можливо було зробити. Він підійшов до ОСОБА_5 та запитав, що той робить, а у відповідь почув крики, образливі слова, безпосередньо на свою адресу. Також від останнього відчувався запах алкоголю, із сумки стирчала пляшка з алкоголем. Після того, як він зробив зауваження обвинуваченому, то останній хотів піти щоб уникнути будь-якої відповідальності, після чого свідок викликав охоронця ОСОБА_13 , з яким вони разом утримували обвинуваченого до приїзду поліції. Загалом дії ОСОБА_5 ним були сприйняті, як глумління над святинею та він очікував, як мінімум, почути вибачення від обвинуваченого за свої дії.

Свідок ОСОБА_14 , будучи допитаним у судовому засіданні 29 листопада 2017 року, дав показання, згідно з якими, приблизно о 16 год. 09 квітня 2017 року, коли було святкування Вербної неділі в Десятинному монастирі, що знаходиться за адресою вул. Володимирська, 2-Р, він обходив територію храму, і виходячи з боку трапезної, почув крики про допомогу та побачив, що монах та обвинувачений тримали один одного за одяг. Монах сказав, що ОСОБА_5 «справив свої потреби на храм» та вказав на характерні сліди на будівлі храму. В цей час, від обвинуваченого він почув, що той може справляти свої потреби, оскільки цей «кіоск» побудований незаконно. Після його зауваження про те, що щодо законності будівлі вирішувати не йому, обвинувачений ОСОБА_5 почав словесно всіх ображати та погрожувати, що всіх положить. Обвинувачений поводив себе неадекватно, від нього було чути запах алкоголю. Він також утримував обвинуваченого, а коли відпускав, то останній знову починав хапати монаха за одяг, в результаті чого довелося притиснути обвинуваченого ОСОБА_5 до землі, тримаючи його праву руку, та пробути так довелося до приїзду ДСО, співробітники якої одягнула на обвинуваченого наручники. Через деякий час, після цього, хвилин через п`ять, прибула поліція. Також зазначив, що їх дії знімали на камеру два хлопці та коментували це, говорячи, що: «попи б`ють людей». Були також присутніми отець ОСОБА_15 та священик ОСОБА_16 , інших осіб він не запам`ятав. Обвинувачений потім пояснював, що йому стало зле, але ж можна було справити нужду на клумбу, поруч є дерева. Зазначив, що людей навколо було багато, оскільки було свято.

Свідок ОСОБА_17 , будучи допитаним у судовому засіданні 29 листопада 2017 року, дав показання, згідно з якими, він разом з ОСОБА_18 , 09 квітня 2017 року, о другій половині дня, перебували за адресою АДРЕСА_2 та піднімалися до Національного музею історії України, при цьому йшли за задньою стіною Десятинної церкви, де побачили обвинуваченого, який на будівлю церкви «справляв нужду», на зауваження не реагував, огризався та лаявся матом. Обвинувачений вів себе неадекватно, справляючи свої природні потреби на будівлю храму, оскільки поруч є багато дерев, куди можна було б справити природні потреби. Крім того, у приміщенні Національного музею є безкоштовні туалети. Коли вони верталися з ОСОБА_19 із туалету, то побачили, як обвинуваченого вже тримали, бо викликали поліцію та службу охорони Десятинної церкви.

Свідок ОСОБА_20 , будучи допитаною в судовому засіданні 29 листопада 2017 року, дала показання, згідно з якими, вона перебуваючи по вул. Володимирській, 2, приблизно о 16-17 год., разом з ОСОБА_17 пішли до туалету, що знаходиться в Національному музеї історії України. Коли вони піднялися східцями, обійшовши церкву з правого боку, то побачили, як обвинувачений оголив свій статевий орган та справляє природні потреби на будівлю Десятинної церкви. В цей час вийшов отець та навколо було багато людей, оскільки була ОСОБА_21 неділя, погожий день і всі відпочивали в сквері. Вона особисто зробила зауваження ОСОБА_5 щодо його дій. Повертаючись назад приблизно через п`ять хвилин, вона побачила, що обвинувачений веде себе неадекватно, виривався, вживав нецензурну лексику, постійно повторював, що ця церква побудована незаконно. У зв`язку з чим, його утримували до приїзду поліції, при цьому ОСОБА_5 кричав, а невідомі хлопці з камерами знімали всі події.

Свідок ОСОБА_22 , будучи допитаним в судовому засіданні 01 лютого 2018 року, дав показання, згідно з якими, знайомий з обвинуваченим приблизно з 2015 року. 09 квітня 2017 року приблизно о 14 год. після конференції по маркетингу, він та обвинувачений прогулювались разом містом, випивали вино. Потім обвинувачений повідомив, що піде пошукає туалет, а він залишився чекати біля старої липи, яка знаходиться неподалік від фундаменту Десятинної церкви. Прочекавши приблизно 15 хв., він почав набирати обвинуваченого на мобільний телефон, але телефон був вимкнений. Через деякий час зателефонував сам обвинувачений та повідомив, що він у відділку поліції. Приїхавши у відділок, він побачив обвинуваченого по одягу та сумці якого, було видно ознаки фізичного впливу. Обвинувачений пояснив, що мав місце конфлікт з рукоприкладством, після того, як він в пошуках туалету справив нужду з тильної сторони будівлі. Обвинувачений вказав, що до нього підішли служителі церкви перед якими він вибачився та запропонував заплатити, однак останні його скрутили та тримали до приїзду працівників поліції.

Свідок ОСОБА_23 , будучи допитаним в судовому засіданні 21 серпня 2018 року, дав показання, згідно з якими навесні 2017 року, приблизно після церковної служби о дванадцятій годині, у Вербну неділю, гуляв з другом по Десятинному провулку, де поруч з історичним музеєм почув крики людини про допомогу та побачив як обвинуваченого ОСОБА_5 диякон, ще з однією особою утримують на землі, заломлюючи йому руки. Хоча обвинувачений запевняв, що тікати не збирається, готовий сплатити штраф, опір не чинив, скаржився на біль у пальці, його не відпускали та продовжували утримувати на землі близько 10-ти хвилин. Крім нього в цей час на місці події були присутні ще три-чотири особи. Все це він зняв на відео, яке надіслав працівникам поліції на «Viber», що прибули за викликом.

Крім показань як самого обвинуваченого так і показань свідків винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, повністю підтверджується також даними протоколів слідчих дій, документів та інших наступних доказів у їх сукупності.

Згідно з даними, що містяться у витягу з кримінального провадження № 0007727 від 27.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що 09 квітня 2017 року, приблизно о 16 годин 30 хвилин, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: м.Київ, вул. Володимирської, 2, поряд з Десятинним храмом Різдва Пресвятої Богородиці Української Православної Церкви, з мотивів явної неповаги до суспільства, порушуючи існуючі норми моралі у суспільстві справив природні потреби у громадському місці, чим грубо порушив громадський порядок.

Згідно з даними, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_5 за ст.173 КУпАП, провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 КУпАП 17 травня 2017 року закрито, матеріали справи про адміністративне правопорушення передано начальнику Шевченківського управління поліції ГУНП в м.Києві для внесення даних по вказаному правопорушенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з даними, що містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 09 квітня 2017 року ОСОБА_12 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, заявив, що 09 квітня 2017 року приблизно о 16 год. 40 хв. за адресою: м.Київ, вул. Володимирська, 2 невідома особа здійснювала природні потреби на території храма.

Згідно з даними, що містяться у протоколі огляду відеозапису по факту скоєння хуліганських дій, що мали місце 09 квітня 2017 р. за адресою: м.Київ, вул. Володимирська, 2-Р, встановлено, що старшим слідчим ВП № 4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві проведено огляд відеозапису долученого адвокатом ОСОБА_9 на CD-R диску Leader ємкістю 700 mb 80 min., на якому міститься файл з назвою «PJTO 9995.mp4» протяжністю 2 хв. 28 сек., де зафіксовано як ОСОБА_12 та ОСОБА_14 тримають за руки ОСОБА_5 , який знаходиться на землі в положенні лежачи, та пояснюють оточуючим про те, що останній справив природні потреби на фундамент Храму.

Згідно з даними відеозапису, що міститься на CD-R диску Leader ємкістю 700 mb 80 min., на якому міститься відеофайл з назвою «PJTO 9995.mp4», переглядом даного відео фалу встановлено, що автором здійснення згаданої відео зйомки це відео назване «расцерковление». На відео зафіксовано, як ОСОБА_5 утримують на землі свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , пояснюючи таку необхідність тим, що ОСОБА_5 , як йому зробили зауваження кидався у бійку. Присутні вказують на фундамент церкви, де саме ОСОБА_5 справив свої природні потреби. При цьому, з відеозапису вбачається, що будівля на яку справляв свої потреби ОСОБА_5 однозначно може бути ідентифікована, як церковний храм. Так як на будівлі знаходиться хрест, церковні купола, зовні на стінах храму знаходяться зображення на церковну тематику.

Крім того, в судовому засіданні були досліджені наступні докази надані стороною захисту, а саме:

дані, що містяться у відповіді на адвокатський запит ГУ НП у місті Києві, у якій міститься деталізована інформація щодо кількості звернень на лінію «102» за адресою: м.Київ, вул. Володимирська, 2-Р;

дані, що містяться у відповіді на адвокатський запит Міністерства культури України щодо відсутності офіційно зареєстрованих релігійних організацій за адресою: м.Київ, вул. Володимирська, 2-Р та відсутності погодження будівельних робіт;

дані, що містяться у відповіді на адвокатський запит Департаменту з питань Державного архітектурного будівельного контролю міста Києва КМДА від 30.08.2018 року № 073-8194 про те, що проектна документація на будівництво будівлі «Монастиря Різдва Пресвятої Богородиці Десятинний» на вулиці Володимирській, 2 (літ Р) в містобудівному кадастрі не зареєстрована, вихідні дані на проектування відступні, адреса «вул. Володимирська, 2-Р» Департаментом містобудування та архітектури не присвоювалася, дозвільних документів на виконання підготовчих та будівельних робіт не надавалось, тощо.

Розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий стороною обвинувачення, стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вищезазначені, безпосередньо досліджені докази вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Так, дії ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази надані стороною обвинувачення щодо обставин вчинення протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою та вказують на існування об`єктивних даних, які беззаперечно свідчать про причетність саме ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому злочину при обставинах встановлених судом.

Отже, судом не встановлено істотних порушень під час досудового розслідування, які б перешкоджали суду прийняти наведені вище докази надані стороною обвинувачення та оцінює їх в цілому як допустимі та належні докази, такі, що зібрані уповноваженими на те особами та у порядку встановленому КПК України. А також ці докази у їх сукупності є достатніми для здійснення обґрунтованого висновку суду про доведення винуватості ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, за яке він підлягає покаранню.

Так, хоча обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України не визнав, таке невизнання своєї вини обвинуваченим, суд розцінює не інакше, як намагання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_5 , в частині того, що він діяв у стані крайньої необхідності, у зв`язку із чим вимушений був справити природні потреби на будівлю, при цьому не переслідував мотивів явної неповаги до суспільства, суд приходить до висновку, що вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 та іншими дослідженими у судовому засіданні документами, зміст яких розкрито вище.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував факту справляння ним своїх природних потреб у громадському місці, категорично заперечив, що його дії носили характер виняткового цинізму, вважаючи, що вчинив дрібне хуліганство.

Повідомив про те, що тривалий час не міг знайти вбиральню, а тому пересвідчившись, що його дії будуть непомітними для оточуючих, зайшов за закуток будівлі, де справив природні потреби.

При цьому, ОСОБА_5 не визнав факт справляння своїх природних потреб на будівлю Десятинного храму, вказавши на незаконність забудови біля якої він справив свої потреби, а також на належність цієї релігійної громади до Української православної церкви Московського патріархату.

Разом із тим, суд, при вирішенні питання наявності в діях ОСОБА_5 саме кримінально каранного хуліганства, виходить із того, що хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 22.12.2006 р. «Про судову практику у справах про хуліганство».

Відповідно до другого абзацу пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 22.12.2006 р. «Про судову практику у справах про хуліганство», хуліганством, яке супроводжується винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад проявом безсоромності чи грубої непристойності, та ін.

Вирішуючи питання наявності в діях ОСОБА_5 грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливо винятковим цинізмом, суд виходить із того, що 09 квітня 2017 року було релігійне свято Вербна неділя.

Десятинний храм Різдва Пресвятої Богородиці Української Православної Церкви (далі- храму), розташований у сквері, поруч із Національним музеєм історії України, де в цей час перебувала достатня кількість людей.

Так, лише безпосередніми свідками справляння ОСОБА_5 своїх природних потреб на будівлю храму, стало близько трьох людей, це ОСОБА_12 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 .

А свідками подальших подій, пов`язаних вже із утриманням ОСОБА_5 , у зв`язку з його пручанням та киданням у бійку, стали й інші особи, що також зафіксовано на відеозаписі, переглянутому в судовому засіданні.

Тобто в цей час навколо ОСОБА_5 перебувала значна кількість людей.

З відеозапису переглянутому в судовому засіданні вбачається, що будівля на яку справив свої потреби ОСОБА_5 однозначно може бути ідентифікована, як церковний храм. Так як на цій будівлі знаходиться хрест, церковні купола, зовні на стінах храму знаходяться зображення на церковну тематику.

При цьому, наявність у приміщенні музею історії України вбиралень, про що повідомили свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , якими при бажанні міг би скористатись ОСОБА_5 , наявність поблизу кафе, вбиральнями яких ОСОБА_5 також мав можливість скористатися, наявність у даному сквері дерев, інших приміщень, де останній міг би в разі крайньої необхідності справити свої природні потреби, свідчить саме про умисний характер справляння природних потреб на будівлю храму.

Про усвідомлення ОСОБА_5 того факту, що він справляє свої природні потреби саме на будівлю храму, свідчать його подальші висловлювання з приводу того, що даний храм побудований незаконно, є палаткою, а релігійна громада належить до Української православної церкви Московського Патріархату, тощо.

А тому, справляння ОСОБА_5 своїх природних потреб на будівлю храму, в денний час доби у громадському, людному місці, свідчить про його розгнуздане самолюбство, пов`язане з неповагою до інших людей, їх релігійних переконань, а саме прихожан та служителів Десятинного храму Різдва Пресвятої Богородиці Української Православної Церкви, що вказує на демонстрацію ним своєї зневаги до існуючих у суспільстві правил і норм поведінки та у сукупності дає підстави для висновків про те, що він діяв з явною неповагою до суспільства, що супроводжувалася винятковим цинізмом.

На правильність висновків суду, щодо вчинення ОСОБА_5 саме грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливо винятковим цинізмом, не впливають дані отримані захисником на адвокатський запит, а саме: щодо кількості звернень на лінію «102» за адресою: м.Київ, вул. Володимирська, 2-Р; щодо відсутності зареєстрованих за вказаною адресою релігійних організацій; щодо відсутності погодження будівельних робіт вказаного храму на території Національного музею історії України з Міністерством культури України; щодо відсутності дозвільних документів на проектування та будівництво, прийняття в експлуатацію об`єкту будівництва за даною адресою.

Оскільки всі ці фактичні дані є неналежними доказами, так як прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженню, тощо.

Оцінюючи показання наступних свідків, суд бере до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 та визнає їх достовірними, з огляду на їх послідовність, логічність та узгодженість як між собою так і з сукупністю інших доказів безпосередньо досліджених в ході судового розгляду, зміст яких розкрито вище.

Твердження сторони захисту про неправдивість показань цих свідків, які ґрунтуються на тому, що свідок ОСОБА_12 є настоятелем храму, свідок ОСОБА_14 охоронцем, а свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_17 прихожанами храму, у зв`язку із чим, у них є підстави обмовляти ОСОБА_5 , не заслуговують на увагу.

Навпаки показання цих свідків узгоджуються фактично із показаннями самого обвинуваченого, у яких він також не заперечував факту справляння природних потреб у денний час, на будівлю.

Також, суд визнає показання свідка ОСОБА_23 в частині обставин утримання ОСОБА_5 достовірними, оскільки його показання в цій узгоджуються з показаннями інших свідків та даними відеозапису, здійсненого останнім та наданому захиснику обвинуваченого.

Однак, показання свідка ОСОБА_23 підтверджують лише факт утримання обвинуваченого на землі свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_14 до приїзду працівників поліції та здійснення свідком відеозйомки, при цьому, інших обставин, які б прямо чи непрямо підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, свідок не повідомив.

Свідок ОСОБА_22 підтвердив факт перебування з ОСОБА_5 09 квітня 2017 року неподалік від фундаменту Десятинної церкви, де близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_5 відлучився до туалету. При цьому, інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, свідок не повідомив.

А тому показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_22 в іншій частині щодо обставин, які прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а також обставин, які мають значення для кримінального провадження, суд на підставі ст.85 КПК України визнає неналежними доказами.

Разом із тим визнання частини доказів неналежними не впливає на висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося винятковим цинізмом.

Крім того, у фактичних обставинах висунутого обвинувачення, як було встановлено органом досудового розслідування, і встановлено судом, зазначалося про справляння ОСОБА_5 природних потреб на фасад Десятинного храму Різдва пресвятої Богородиці Української Православної церкви.

При цьому, в ході судового розгляду достовірно було встановлено, те, що ОСОБА_5 справив природні потреби на фасад Десятинного храму Різдва пресвятої Богородиці Української Православної церкви, з тильної його сторони, про що суд зазначив у формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним, так як це встановив, що не виходить за межі висунутого обвинувачення, а лише вказує на всебічність та повноту судового розгляду.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним злочину, характеризуючі дані про його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Так, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, він раніше не судимий, на момент вчинення злочину працював, позитивно характеризується за місцем роботи та головою ГО «Родинний затишок», займається волонтерською діяльністю, одружений має постійне місце проживання.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували б покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Об`єктивних даних про перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння, у момент вчинення даного кримінального правопорушення, стороною обвинувачення суду не надано, а тому відсутні підстави для враховування у якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_5 вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, обираючи вид покарання серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.296 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу на користь держави в межах, передбачених санкцією закону, за яким він визнається винуватим.

Інші покарання у виді арешту та обмеження волі, є занадто суворими, враховуючи дані про особу обвинуваченого наведені вище, у зв`язку із чим, суд вважає, що мета покарання щодо виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, буде в цілому досягнута та таке покарання на переконання суду буде необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, визначених ст. 65 КК України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Речовий доказ: CD-R диск «Leader» ємкістю 700 mb 80 min/

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадженнямають право отримати в суді копію вироку.

Суддя