Справа №127/9994/19
Провадження №1-кс/127/5712/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
слідчого ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000049 від 04.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділу Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 до шести місяців.

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000049 від 04.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, в порушення ст. 2, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прикурсори» та п. 1 ч. 1 ст. 1, Закону України «Про заходи протидії незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», зберігала та здійснювала незаконний збут наркотичних та психотропних речовин при наступних обставинах.
Так, при невстановлених обставинах ОСОБА_6 з метою подальшого збуту купувала у невстановленої слідством особи психотропну речовину «амфетамін» та наркотичну речовину канабіс, яку у подальшому незаконно зберігала у гаражному приміщенні № НОМЕР_1 в ГСК «Поляна-1» у м. Вінниці, яким вона користується.
У подальшому ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, незаконно збувала вказану психотропну та наркотичну речовину невстановленим особам на території міста Вінниці.
ОСОБА_6 22.12.2018 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто підозрювана вчинила тяжкий злочин, за який законном передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Разом з тим, вина підозрюваної повністю підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, а саме: протокол обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 від 21.12.2018 року; зізнавальними показаннями ОСОБА_6 від 22.12.2018; іншими доказами у їх сукупності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2019 року строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000049 від 04.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України продовжено до шести місяців, тобто до 22 червня 2019 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2019 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 продовжено до 22 години 38 хвилин 13.04.2019 року.

Строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні закінчується о 22 години 38 хвилин 13.04.2019 року, однак слідчі дії спрямовані на отримання та перевірку доказів виконані не в повному обсязі, оскільки з 31.01.2019 року триває проведення судової експертизи матеріалів речовин та виробів; крім того необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Проведення вищевказаних процесуальних та слідчих дій має важливе значення для повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування даного кримінального провадження, отримання належних та допустимих доказів, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Викладене в сукупності свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що у матеріалах кримінального провадження №0000049, відносно ОСОБА_6 існують та наразі встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

При цьому враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Крім того, обирати запобіжний захід відносно підозрюваного домашній арешт недоцільно, оскільки є ризики що вона за місцем реєстрації та фактичного місця проживання буде відсутньою.

На підставі вищевикладеного, вважаючи, що обрання менш суворого запобіжного заходу перешкодить повноті та всебічності досудового розслідування, тому слідчий просив продовжити строк тримання підозрюваного під вартою.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор клопотання підтримав та просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 , оскільки заявлені ризики не зменшилися, а виконати необхідні слідчі та процесуальні дії у встановлений строк неможливо.

Захисник ОСОБА_5 просив застосувати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід, що не пов`язаний з обмеженням волі.

Підозрювана ОСОБА_6 підтримала думку адвоката.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовжені строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 названої статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, зокрема, що заявлені ризики не зменшилися, а також є обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.
Згідно ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п. 62 рішення «Боротюк проти України» ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Аналогічні висновки ЄСПЛ прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».
При цьому, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідність обґрунтування підстав обрання або продовжування запобіжного заходу, у Рішенні ЄСПЛ від 13.12.2007 року «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.
Окрім цього,слід враховувати п. 63 рішення ЄСПЛ «Свєршов протиУкраїни» також щодо правозастосування ст.5 Конвенції: «Із пункту 3 статті 5 Конвенції випливає, що зі спливом певного часу саме тільки подальше існування обґрунтованої підозри не може виправдовувати позбавлення свободи і що судові органи зобов`язані навести інші підстави для подовження строку тримання під вартою (див. справи "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, п. 102).
А загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ у Рішення «Харченко проти України», згідно якої продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Слідчий суддя погоджується з доводами слідчого та прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Однак, в своєму клопотанні прокурор фактично посилається лише на тяжкість можливого покарання, як чинник виникнення зазначених ризиків, що згідно зазначеної практики ЄСПЛ є недостатніми для тривалого тримання обвинуваченої під вартою.
При цьому, суд звертає увагу, що клопотання в порушення ч. 3 ст. 199 КПК України не містить конкретних обставин та доводів, які могли б свідчити про не зменшення наявних ризиків. В той же час, з урахуванням зазначеної вище практики ЄСПЛ, саме на прокурора покладається тягар доведення того, що ризики не зменшились і виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою. За відсутності таких доводів та доказів з боку обвинувачення, суд повинен виходити з того, що ступінь ризиків зменшується із спливом часу згідно ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а клопотання про продовження строку тримання під вартою в силу ч. 5 ст. 199 КПК України задоволенню не підлягає, оскільки прокурором не доведені обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Отже, в судовому засіданні прокурором не доведено неможливість, на теперішній час запобігти ризикам визначеним ч.1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, інші підстави для подальшого виправданого тримання особи під вартою не зазначені та не доведені, тому в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 , слід відмовити.
Відповідно до положень ст. 178 КПК України, суд враховує встановлені в судовому засіданні обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, зокрема ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, проте співпрацює зі слідством та визнає те, що придбала наркотичні засоби для власного вживання, отже лише тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для продовження тримання під вартою, без інших вагових підстав для такого виду запобіжного заходу, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, а також з урахуванням особи підозрюваної.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_6 та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, строком на 60 діб з покладенням на останню процесуальних обов`язків, які передбачені ст. 194 ч. 5 п. 1, 2, 3 КПК України, а саме: прибувати до слідчого та суду за першою вимогою, не відлучатися за межі населеного пункту в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 197, 199, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про продовження застосування до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.
Застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 60 днів, починаючи з 10.04.2019 року.
Покласти на підозрювану ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого та суду за першою про те вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або перебування.

Звільнити підозрювану ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя