Справа № 463/208/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/40/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 12 січня 2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави підозрюваному ОСОБА_8

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 12.01.2019 року задоволено клопотання першого слідчого відділу (Відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Львівській установі виконання покарань № 19 УДПтСУ у Львівській області. Визначено підозрюваному ОСОБА_8 заставу у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 153680,0 гривень з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, зокрема: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та з іншими працівниками ГУ ДСНС у Львівській області з питань, пов`язаних із працевлаштуванням осіб та обставин кримінального провадження; здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу на вище вказану ухвалу слідчого судді.

В апеляційній скарзі просять скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про покладення обов`язку не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), без дозволу слідчого, прокурора або суду, виклавши його у наступній редакції - не відлучатися за межі Львівської області, без дозволу слідчого, прокурора, суду, тобто змінити територіальні межі; відмовити у задоволені клопотання слідчого про покладення обов`язку на ОСОБА_8 носити електронний засіб контролю. В іншій частині ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 12.01.2019 року залишити без змін.
Вважають таку необґрунтованою, невмотивованою і незаконною, та такою, що підлягає скасуванню, в частині накладення певних обов`язків, а саме: не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), без дозволу слідчого, прокурора або суду; носити електронний засіб контролю.
Щодо обов`язку не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає ОСОБА_8 без дозволу слідчого, прокурора або суду звертають увагу на наступне.
У відповідності до п.2 ч.5 ст.194 КПК України, для того, щоб слідчий суддя застосував до підозрюваного, обвинуваченого обов`язок не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, прокурор повинен довести, що існує обґрунтована підозра вчинення кримінального правопорушення та наявні ризики передбачені ст.177 КПК України.
Проте, незважаючи на таку вимогу КПК України, в ухвалі Личаківського районного суду м.Львова від 12.01.2019 року, про обрання запобіжного заходу не передбачається мотивування того, яким чином відлучення за межі населеного пункту, в якому проживає ОСОБА_8 , вплине на досудове розслідування кримінального правопорушення та на забезпечення виконання процесуальних обов`язків підозрюваним. Слідчим, прокурором у клопотанні та в ході судового засідання не була доведена необхідність покладення таких обов`язків всупереч вимогам ч.5 ст.194 КПК України.
При цьому, захист в ході судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу звертав увагу слідчого судді на необґрунтованість покладення таких обов`язків та про доцільність покладення обов`язку не відлучатися за межі Львівської області без дозволу слідчого, прокурора.
Так, ОСОБА_8 має проблеми із здоров`ям, а саме йому встановлено діагнози, які підтверджуються долученими до матеріалів розгляду клопотання медичними документами, у зв`язку з чим потребує постійного відвідування медичних закладів з метою лікування, діагностування чи диспансерного обліку. При цьому, медичні заклади, в яких проходить лікування чи перебуває на диспансерному обліку підозрюваний, знаходяться у м. Львові. З огляду на це, обов`язок не покидати межі населеного пункту без дозволу слідчого суттєво обмежуватиме його і створюватиме значні незручності для нього, більше того, постійна необхідність попереднього отримання дозволу може мати негативні наслідки для здоров`я ОСОБА_8 .
Окрім того, сторона захисту обґрунтовувала свою позицію щодо безпідставності покладення обов`язку не покидати межі населеного пункту без дозволу слідчого і тим, що ОСОБА_8 залучено для його захисту адвокатів, робоче місце яких розташоване у місті Львові. А відтак, для можливості спілкування з захисниками підозрюваному потрібно буде щоразу просити дозволу слідчого, що є явно необґрунтованим та перешкоджатиме організації належного захисту.
Також вказують на те, що виробляючи стратегію захисту та збираючи докази, підозрюваний не тільки має право, але і повинен спілкуватися з своїми захисниками, у тому числі, і за місцезнаходженням їхнього робочого місця. Таким чином, встановлення подібного обмеження судом першої інстанції призведе до того, що саме слідчий, прокурор визначатимуть можливість особи отримувати кваліфіковану правову допомогу і в такий спосіб впливати на якість отриманої правової допомоги. Сам факт звернення за правовою допомогою, її обсяг, деталі є елементами адвокатської таємниці.
Дана позиція неодноразово відображалась в прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Лучанінова проти України» Судом зазначено, що обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і таким чином вплинути на результат провадження. Суд дійшов висновку, що в цій справі мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у поєднанні з підпунктами «Ь» і «с» пункту 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з ненаданням заявниці можливості організувати свій захист та отримати ефективну юридичну допомогу.
Таким чином, встановлення подібного процесуального обов`язку неминуче призведе до порушення права на справедливий суд, гарантованого ст. б Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не було наведено мотивів, чому не враховано зазначені вище доводи сторони захисту, а також доводи про недоведеність необхідності покладення такого обов`язку.
Щодо обов`язку носити електронний засіб контролю наголошують на наступному.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.195 КПК України, електронні засоби контролю можуть застосовуватися на підставі ухвали слідчого судді про обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, якою на останнього покладено відповідний обов`язок.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що слідчий суддя покладає на підозрюваного один або кілька обов`язків лише у випадку, якщо прокурором доведено необхідність їх застосування.
Поряд з цим, в ухвалі слідчого судді не наведено належного мотивування необхідності покладення обов`язку носіння електронного засобу контролю.
Як відомо, основною метою застосування електронних засобів контролю є відслідковування та фіксування місцезнаходження підозрюваного, обвинуваченого.
Проте, слідчим, прокурором не обґрунтовувалась необхідність відслідковування місця перебування ОСОБА_8 , в ухвалі не зазначено мотивів покладення такого обов`язку.
При цьому, в оскаржуваній ухвалі зазначається, що підозрюваний «має достатній матеріальний достаток для залишення меж України з метою уникнення кримінальної відповідальності, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон». Разом з тим, ОСОБА_8 зобов`язано здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а також заборонено виїзд за межі населеного пункту, відтак застосування обов`язку носити електронний засіб контролю вважають надмірним та необґрунтованим.
Слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не враховано доводів сторони захисту щодо необґрунтованості покладення такого обов`язку та не враховано, що стороною обвинувачення не доведено необхідності покладення такого обов`язку.
На апеляційний розгляд ОСОБА_8 та його захисники не з`явились та про причини неявки не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду справи.
При апеляційному розгляді прокурор заперечив апеляційну скаргу та наведені в ній мотиви, вважає законним та обґрунтованим обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, а також в частині покладених обов`язків.

Дослідивши матеріали клопотання слідчого, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
В апеляційній скарзі апелянти фактично не оспорюють законність та обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначений розмір застави, а тому суд апеляційної інстанції в цій частині не перевіряє законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді.

З приводу законності та обґрунтованості накладення на підозрюваного ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а саме: не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), без дозволу слідчого, прокурора або суду; носити електронний засіб контролю, то суд апеляційної інстанції вважає, що такі накладені слідчим суддею цілком обґрунтовано.
Більше того, таке рішення слідчого судді підкріплюється тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого корупційного злочину, будучи службовою особою, наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, експерта, спеціаліста в кримінальному провадженні, має реальні можливості покинути територію України чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженні.
Крім цього, покладені обов`язки в світлі характеру та тяжкості пред`явленої підозри не впливають на права підозрюваного ОСОБА_8 , та належним чином будуть сприяти виконанню останнім його процесуальних обов`язків.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 12 січня 2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави підозрюваному ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: