КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000884 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка, Києво-Святошинського району, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2018 року,

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 ( шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_5 вартість витрат на залучення експертів.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на корить ОСОБА_8 у відшкодування витрат матеріальної шкоди 63835, 00 грн. та моральної шкоди в розмірі 250 000, 00 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, у якій просять оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування зазначених вимог вказують на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважають висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та призначення покарання за обставин, викладених у вироку, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначають, що оскаржуваний вирок суду ухвалений судом першої інстанції без дотримання вимог п.6 ч.3, ч.5 ст.314 КПК України, згідно якої у підготовчому засіданні суд має право, зокрема, доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Судом першої інстанції не допитано свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були безпосередніми очевидцями подій та показання яких мають суттєве значення для призначення покарання ОСОБА_5 .

Вказані порушення, на думку апелянтів, суперечать вимогам п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вважають, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на який посилається суд в оскаржуваному рішенні, не може бути доказом підтвердження вини ОСОБА_5 , оскільки обвинувачений не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Зазначають, що судом залишено поза увагою перебування пішохода ОСОБА_12 в момент дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння та однобічно досліджено висновки судової автотехнічної експертизи № 581ат від 04 грудня 2014 року, мотиваційна частина яких містить інформацію про те, зокрема, що водій ОСОБА_5 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який рухався в попутному напрямку з автомобілем «ВАЗ-11193», д.н.з. НОМЕР_1 в межах крайньої лівої смуги в місці, не призначеному для руху пішоходів.

Вважають, що за наявності суперечностей в показаннях обвинуваченого та висновків експертиз, зокрема, щодо швидкості руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 , необхідно було призначити додаткову автотехнічну експертизу, на вирішення якої поставити питання - «Чи мав ОСОБА_5 технічну можливість уникнення даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог ПДР при швидкості автомобіля 91.2 км/год».

Звертають увагу на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства зі стадії підготовчого судового засідання, під час якого не було вирішено питання про надання доручення органу з питань пробації на складання досудової доповіді стосовно ОСОБА_5 , при тому, що ним у молодому віці вчинено тяжкий злочин, нижня межа якого не перевищує 5 років.

Зазначають, що згідно аудіо запису судового засідання від 18 травня 2018 року, судом не роз`яснено право ОСОБА_5 на захист, хоча журнал судового засідання містить посилання на роз`яснення прав обвинуваченому. В матеріалах справи не міститься розписки, згідно якої молода особа, якій на момент вчинення необережного тяжкого злочину виповнилося лише 20 років, відмовляється від захисника.

Щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого вказують на те, що під час судового розгляду судом не проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, що унеможливило застосування пом`якшуючих обставин при призначенні покарання та позбавило права ОСОБА_5 на застосування ст.ст.75, 76 КК України.

Посилаючись на п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», вважають недоцільним застосування додаткового покарання.

Щодо вирішеного цивільного позову вказують на те, що «рахунок-фактура № СФ000007, виданий ТОВ «Компанія Стікс-М» від 01.04.2015року, щодо пам`ятника - 37600 грн та його монтаж - 14000 грн на загальну суму 51600 (п`ятдесят одна тисяча шістсот) гривень» не підтверджують факт сплатизазначених коштів за виконані роботи.

Із врахуванням всіх обставин дорожньо-транспортної події, вважають визначений розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 250.000 гривень необгрунтованим.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 , 22 червня 2014 року, близько 00 години 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-11193», д.н.з НОМЕР_1 , рухався в лівій смузі руху проспекту Перемоги, зі сторони вул. Живописної в напрямку проспекту Ак.Палладіна, зі швидккістю приблизно 84,7- 91.2 км/год.
В цей час попереду автомобіля «ВАЗ-11193», д.н.з НОМЕР_2 по лівій смузі руху рухався в попутньому напрямку пішохід ОСОБА_12 .
Грубо порушивши вимоги п. 1.5, 2.1. а, 2.3 б, 12.1 та 12.4 ПДР, що виразилося у тому, що ОСОБА_5 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-11193», д.н.з НОМЕР_2 . рухався з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці, проявив не уважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб маги змогу постійно контролювати його рух, відволікався від керування автомобілем переключаючи радіостанції в магнітолі, внаслідок чого, біля буд. № 131, який знаходиться по проспекту Перемоги в м. Києві, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який від спричинених тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
Згідно висновків судової автотехнічної експертизи № 582 ат від 04 грудня 2014 року та № 228 ат від 02 червня 2015 року причиною ДТП з технічної точки зору є невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ-11193», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , вимогам п. 12.4 ПДР України
Згідно висновку комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи № 146-2015/о- 13524/15-42 від 15 березня 2016 року, під час первинного контакту з автомобілем пішоход перебував в вертикальному або близькому до нього положені, був звернутий задньою та дещо лівою частиною тіла до автомобіля в динамічному стані з опорою на праву ногу. В момент наїзду на пішохода швідкість автомобіля ВАЗ-11193», д.н.з НОМЕР_1 , могла складати більше, ніж 84.7-91,2 км/год.
Крім того, в ході досудового розслідування в діях водія ОСОБА_5 , виявлено порушення вимог п.п. 1.5, 2.1 підпункт «а», 2.3 підпункт «б» та 12.1 ПДР України.
Порушення вимог п.п. 1.5, 2.1 підпунк «а», 2.3 підпунк «б», 12.1 та 12.4 ГІДР України, водієм ОСОБА_5 та спричинення смерті ОСОБА_12 , перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
Заслухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_9 про безпідставність доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Крім того, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для залишення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку суду у разі визнання особи винуватою серед іншого зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Разом з тим, вивчивши матеріали кримінального провадження, у тому числі вирок суду, а також перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, встановлено, що суд першої інстанції наведених вимог кримінального процесуального закону не дотримався, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, допустив істотні порушення вимог КПК України, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно ч.1 ст.20 КПК України обвинувачений має право на захист, яке полягає, в тому числі й у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою. При цьому відповідно до вимог ст.48 цього Кодексу захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Таким чином, розгляд вказаного кримінального провадження без участі захисника, свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке згідно з ч.2 ст.412 КПК України призводить до безумовного скасування судового рішення.
Крім цього слід зазначити, що відсутність права на апеляційне оскарження обставин, які ніким не оспорювалися, в передбаченому ст.349 КПК України порядку не позбавляє особу права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з підстав порушення права на захист особи, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, неправильного призначення покарання тощо.
Відповідно до вимог ст. 345 КПК України після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді, з пам`яткою про їхні права та обов`язки, передбачені цим Кодексом, головуючий з`ясовує, чи зрозумілі їм їх права та обов`язки і у разі необхідності роз`яснює їх.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 зазначив, що є неосвіченим в галузі права і в суді першої інстанції під час судового розгляду йому не було роз`яснено права, у тому числі щодо права на захист, що позбавило його можливості користуватися правовою допомогою захисника. Вказані доводи підтвердилися при прослуховуванні технічного носія інформації, на якому зафіксовано судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 від 18 травня 2018 року. Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять розписки, згідно якої обвинувачений відмовився від захисника.
Окрім того, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а відтак суд ухвалив повний порядок дослідження доказів (допитати обвинуваченого, дослідити докази, допитати свідків, потерпілих), відклавши розгляд на 19 червня 2018 року, що підтверджується журналом судового засідання від 18 травня 2018 року (а.п.45-47).
Згідно даних журналу судового засідання (а.п.197-199), у судовому засіданні 19 червня 2018 року обвинувачений ОСОБА_5 надав показання, у яких визнав свою вину, у зв`язку з чим, прокурор заявив клопотання про зміну порядку дослідження доказів, у зв`язку з чим суд постановив не викликати свідків. Після допиту потерпілої та з`ясування думки учасників судового провадженя щодо можливості закінчення з`ясування обставин кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів та перейшов до судових дебатів.
Наведений порядок розгляду кримінального провадження свідчить, що суд провів розгляд у скороченому порядку відповідно до положень ст.349 КПК України.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обстави, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч.1 ст.91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч.3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.
Як вбачається з оскаржуваного вироку суду, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 розглянуто судом в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та зазначено, що учасники судового провадження не оспорювали обставини вчиненого злочину та не заперечували проти спрощеного судового провадження. Також вказано, що суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, та роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду, показання у суді першої інстанції він змінив лише тому, що прокурор запевнив, що при таких обставинах його буде звільнено від відбування покарання та встановлено іспитовий строк. Однак, своєї вини у ДТП, внаслідок якої загинув потерпілий, не визнає, оскільки пішохід ОСОБА_12 переходив дорогу у невстановленому місці, вибіг раптово перед його автомобілем та знаходився у стані алкогольного сп`яніння.
Наведені пояснення узгоджуються із даними висновку експерта № 581 ат від 04 грудня 2014 року, у п.2 якого зазначено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «ВАЗ-11193», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 з технічної точки зору, шляхом застосування екстреного гальмування, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода (а.п.106-114).
За наявності суперечностей в показаннях обвинуваченого та висновках експертиз, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в спрощеному порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України без повного дослідження доказів, оскільки обвинувачений заперечував вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № 664/2078/16-к, обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України є повне визнання вини, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.
Незважаючи на те, що суд першої інстанції безпосередньо не досліджував докази у суді, у вироку суду навів їх на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 (а.п.202).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді вказаного кримінального провадження допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та об`єктивне судове рішення, що передбачено ч.1 ст.412 КПК України.
Згідно вимог п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а вирок - скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не розглядає інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, та вважає, що вони підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3