ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/133/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0009277 від 28 жовтня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, приватного підприємця, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2015 близько 19 години 23 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Харківське шосе від вул. Вербицького в напрямку Харківської площі в м. Києві, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), а саме:
п.18.1 ПДР України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виразилось в тому, що останній 22.10.2015 близько 19 години 23 хвилин керуючи технічно справним транспортним засобом марки «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись в м. Києві проїзною частиною вул. Харківське шосе від вул. Вербицького в напрямку Харківської площі, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що знаходиться в м. Києві по вул. Харківське шосе, в районі буд. № 210 - не зупинився та допустив виїзд автомобіля на пішохідний перехід. Не впевнившись у відсутності пішоходів, які не закінчили рух та знаходилися на пішохідному переході, продовжив рухатися по нерегульованому пішохідному переході та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась по пішохідному переході з ліва на право відносно руху автомобіля та мала перевагу в русі. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до лікарні.
Таким чином, у водія ОСОБА_7 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимогам пунктів 18.1 ПДР України.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм стійкої втрати загальної працездатності), які виразилися у спричиненні черепно-мозкової травми (крововиливи у речовину та оболонки головного мозку), які призвели до органічного ураження ЦНС (посттравматичної енцефалопатії, легкого правобічного геміпарезу, лівобічної пірамідної недостатності, лікворо- динамічних розладів з лікворною гіпертензією, епісиндрому з простими парціальними (по типу Джексонівських) нападами, вираженими вестибуло- координаторними порушеннями, вегетативною дисфункцією, частими, стійкими цефалгіями, вираженим цереброастенічним синдромом).
Таким чином, ОСОБА_7 як особа, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у скоєнні інкримінованого злочину за ч.2 ст. 286 КК України не визнав та суду пояснив, що дійсно 22.10.2015 близько 19 години 23 хвилин він рухався на автомобілі марки «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 проїзною частиною вул. Харківське шосе в напрямку Харківської площі в м. Києві з приблизною швидкістю 30-40 км/год. в крайній правій смузі руху. Наближаючись до нерегульованого пішоходного переходу біля буд. № 210 по вул. Харківське шосе, несподівано для нього на пішохідному переході на смугу його руху в напрямку зліва направо відносно руху його автомобіля вибігла потерпіла ОСОБА_4 , яку він не помітив через погане освітлення проїзної частини та здійснив на неї наїзд, будучи позбавлений можливості уникнути цього наїзду. Вважав, що в його діях відсутня невідповідність вимогам п. 18.1 ПДР України, оскільки пішохід ОСОБА_4 вибігла на пішохідний перехід.
Разом з тим, вина обвинуваченого в обсязі дій, викладених у вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 22.10.2015 близько 19 години 23 хвилин вона разом із подругою ОСОБА_8 переходили проїзну частину вул. Харківське шосе по нерегульованому пішохідному переході -«зебрі» біля буд. № 210. Автомобілі, які рухались ліворуч, в цей час зупинились та надали їм дорогу. Дійшовши до подвійної суцільної смуги, що розділяє проїзну частину, вона відійшла трохи вперед від подруги та продовжила рух по пішохідному переходу, де в цей час на неї здійснив наїзд автомобіль «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , який не зупинився та не надав їй дорогу. Внаслідок ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, перелік яких наведених в обвинувальному акті. Жодних дій, спрямованих на відшкодування завданої їй шкоди обвинувачений до цього часу не вчинив. Підтримала заявлений цивільний позов.
Покази потерпілої ОСОБА_4 стосовно обставин та механізму виникнення ДТП підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка стверджувала, що разом із ОСОБА_4 вони переходили проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, де транспортні засоби надавали їм дорогу. Завершуючи перехід проїзної частини, вона побачила як з правої сторони рухався автомобіль «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 , який не зупинився та скоїв наїзд на потерпілу на пішохідному переході.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 22.10.2015 близько 19 години 23 хвилин він рухався на автомобілі по вул. Харківське шосе зі сторони Харківської площі в бік Ленінградської площі. Біля буд. № 210 по вул. Харківське шосе він зупинився біля нерегульованого пішоходного переходу, оскільки в цей час по цьому пішохідному переходу проїзну частину перетинали дві дівчини. Він надав їм дорогу, однак автомобіль, який рухався по вул. Харківське шосе в протилежному напрямку не зупинився та скоїв наїзд на одну з цих дівчат.
Крім показів потерпілої та свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами.
Відповідно до реєстраційної довідки 22.10.2015 р. о 20-27 год. надійшло повідомлення від лікаря про те, що внаслідок ДТП по вул. Харківське шосе, 210 постраждала ОСОБА_4 отримала травми голови /т.2. а.с. 34/.

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.10.2015 р. ДТП відбулась по вул. Харківське шосе на пішоходному переході за участю транспортного засобу «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 . На транспортному засобі виявлені пошкодження лівого дзеркала, вмятини на передній частині лівого крила, зміщено передній бампер, зміщена ліва фара, відлущена фарба на лівому передньому крил /т.2 а.с. 36-41/.
Під час проведення слідчого експерименту від 15.02.2016 р. потерпіла ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_8 на місці підтвердили обставини та механізм виникнення ДТП, які не протирічать показам, наданим ними в суді /а.с. 58-63, 64-68/.
З висновку судової автотехнічної експертизи № 243ат від 06.05.2016 р. вбачається, що з технічної точки зору причиною виникнення ДТП є невідповідності дій водія автомобіля «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п. 18.1 ПДР України /т.2 а.с. 75-82/.
З висновку комісійної судово-медичної експертизи № 3-2018/о від 17.07.2018 р. вбачається, що внаслідок ДТП, що мала місце 22.10.2015 р. потерпіла ОСОБА_4 отримала черепно-мозкову травму (крововиливи у речовину та оболонки головного мозку), які призвели до органічного ураження ЦНС (посттравматичної енцефалопатії, легкого правобічного геміпарезу, лівобічної пірамідної недостатності, лікворо- динамічних розладів з лікворною гіпертензією, епісиндрому з простими парціальними (по типу Джексонівських) нападами, вираженими вестибуло- координаторними порушеннями, вегетативною дисфункцією, частими, стійкими цефалгіями, вираженим цереброастенічним синдромом), що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за крітерієм стійкої втрати загальної працездатності /т.2 а.с. 168-180/.

З відтвореного в судовому засіданні відеозапису з відеореєстратора, встановленого на належному ОСОБА_7 автомобілі вбачається, що наїзд на пішохода ОСОБА_4 відбувся на пішохідному переході. Зафіксовані на відеоазписі обставини узгоджуються із показами потерпілої та свідків. При цьому, вбачається, що дана ділянка дороги освітлена та на дорозі нанесена розмітка, що позначає пішохідний перехід.

Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого у судовому засіданні підтверджена повністю.
Разом з тим, обговорюючи позицію обвинуваченого, суд не приймає до уваги його твердження про відсутність в його діях невідповідностей ПДР України, оскільки вони спростовуються сукупністю вищезазначених доказів. Не заслуговують на увагу доводи водія ОСОБА_7 , який зазначив, що не міг уникнути ДТП внаслідок того, що потерпіла ОСОБА_4 вибігла на пішохідний перехід, оскільки у дослідженому судом висновку судової автотехнічної експертизи констатовано, що водій ОСОБА_7 з моменту виникнення небезпеки для руху, а саме потерпілої ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на неї шляхом застосування екстреного гальмування. Також, на відеозаписі з відеореєстратора зафіксовано, як потерпіла ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_8 почали переходити проїзну частину по пішоходному переходу з ліва направо відносно руху автомобіля «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому з місця водія ОСОБА_7 було добре видно початок руху зазначених осіб на пішоходному переході, про що свідчать як відбитки тіней цих осіб на освітленій проїзній частині так характер дій автомобіля в зустрічному напрямку, який зупинився, щоб надати дорогу цим пішоходам. Крім того, не узгоджується із обставинами, які зафіксовані на відеозаписі, твердження ОСОБА_7 про те, що потерпіла вибігла на пішохідний перехід, оскільки зафіксовано, як потерпіла ОСОБА_4 разом зі свідком ОСОБА_10 почали переходити проїзну частину по пішохідному переходу в повільному темпі, пересікли половину проїзної частини, після чого потерпіла ОСОБА_4 зробила декілька кроків вперед вже безпосередньо перед наїздом на неї автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , попередньо подивившись ліворуч та праворуч задля впевнесності в безпеці. При цьому характер рухів потерпілої не вказував на те, що вона раптово та несподівано для учасників дорожнього руху вибігла на проїзну частину. Крім того, суд враховує покази свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні стверджував, що пішоходи йшли по пішохідному переходу, а не бігли, додаючи що перед тим, як починати здійснювати рух по пішохідному переходу, вони впевнились у можливості безпечного переходу проїзної частини. Твердження ОСОБА_7 про погане освітлення проїзної частини також не заслуговує на увагу, оскільки з відеозапису вбачається достатній рівень освітлення проїзної частини, що узгоджується із листом директора КП «Київсміськсвітло» № 404-01.5 від 26.02.2016 р., де зазначено, що зовнішнє освітлення 22.10.2015 р. на ділянці дороги, де сталась ДТП, було увімкнено централізовано на 100% з 18 год. 18 хв. /т.1 а.с. 92/. Погодні умови в той час у виді дощу також не створювали перепон для виявлення пішоходів, що також підтверджено відеозаписом.
Крім того, обговорюючи позицію захисника щодо незгоди із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України та ступенем тяжкості отриманих потерпілою ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, суд не може взяти до уваги в якості доказу долучений стороною захисту висновок спеціаліста № 1842/16, оскільки зазначений документ не відповідає критеріям належності та допустимості відповідно до вимог ст.ст. 85,86 КПК України. Так, на недопустимість цього доказу вказує те, що зазначений висновок був отриманий не в порядку, передбаченого КПК України, оскільки був проведений судовим медичним експертом не на підставі ухвали слідчого або суду, а на підставі самостійного звернення обвинуваченого ОСОБА_7 до експертної установи. На неналежність цього висновку як доказу вказує те, що зазначений висновок не узгоджується та в цілому протирічить висновку комісійної судово-медичної експертизи № 3-2018/о від 17.07.2018 р., яка була проведена комісією у складі трьох експертів, під час якої були досліджена вся необхідна медична документація потерпілої ОСОБА_4 та було проведено безпосереднє обстеження потерпілої експертами. Натомість, в розпорядження спеціаліста, який склав висновок № 1842/16 не було надано жодного медичного документа потерпілої, та безпосередній огляд потерпілої під час проведення цього дослідження також не проводився. З вступної частини вказаного висновку № 1842/16 вбачається, що фактично дослідження здійснювалось на підставі фотокопій матеріалів справи на 22 аркушах без конкретизації яких саме, завірених захисником, а не судом, при тому що оригінали медичної документації ОСОБА_4 захиснику не надавались. Крім того, при проведенні вказаного висновку був застосований вибірковий принцип дослідження та надана оцінка тілесним ушкодженням, отриманим потерпілою безпосередньо внаслідок зіткнення та вказано, що зміни головного мозку та неврологічна симпоматика, встановлення причинного зв`язку та визначення ступеню розладу здоров`я проводиться у відділі комісійних експертиз із залученням відповідних фахівців. Таким чином, зазначений висновок спеціаліста не може бути предметом дослідження в цьому кримінальному провдженні, а тому суд при ухваленні вироку приймає за основу висновок комісійної судово-медичної експертизи № 3-2018/о від 17.07.2018 р. Суперечностей між висновком комісійної судово-медичної експертизи та первинною судово-медичної експертизи № 128/е від 11.02.2016 р. суд не вбачає, оскільки як констатовано у висновку комісійної експертизи під час проведення «попередньої» судово-медичної експертизи у експерта об`єктами дослідження була медична документація, яка відображала лікування ОСОБА_4 в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги та її амбулаторного лікування/спостереження, та під час проведення первинної експертизи не були відомі та досліджені наслідки отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, які були досліджені в ході проведення комісійної судово-медичної експертизи, а тому підстав для проведення повторної експертизи суд не вбачає.

А в цілому, враховуючи покази обвинуваченого, які суперечать дійсним обставинам скоєного кримінального правопорушення, суд розцінює позицію обвинуваченого ОСОБА_7 як таку, що спрямована на уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин у повному обсязі.
При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину-інваліда.

Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 після ДТП не намагався надати постраждалій першу медичну допомогу, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не відшкодував повністю або частково завдані внаслідок вчинення злочину збитки та не вибачився перед потерпілою. Також суд враховує суттєву шкоду здоров`ю, заподіяну потерпілій внаслідок скоєного обвинуваченим злочину та встановлення потерпілій 3 групи інвалідності у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень під час скоєної ДТП з вини обвинуваченого.

Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілої ОСОБА_4 , яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого, розмір матеріальної та моральної шкоди, яка обвинуваченим потерпілій не відшкодована, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.
Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ст.286 ч.2 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність застосування зазначеного додаткового покарання строком на 2 роки, оскільки внаслідок непрофесійного керування обвинуваченим транспортним засобом та грубого порушення ПДР України потерпілій були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що потягло понесення потерпілою матеріальної та моральної шкоди, яка обвинуваченим не відшкодована.
Разом з тим, в судовому засіданні обвинуваченим було заявлено клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі положень п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 р.», оскільки він має неповнолітню дитину - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо якої не позбавлений батьківських прав. До того ж, документально підтверджено її статус дитини-інваліда.
Відповідно до положень п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 р.» - звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Оцінивши можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі положень Закону України «Про амністію у 2016 р.», суд встановив, що обвинувачений має неповнолітню дитину ОСОБА_11 , 2005 р.н., яка має посвідчення дитини-інваліда. Відповідно до довідки начальника служби у справах дітей Саксаганської районної ради м. Кривий Ріг не позбавлений батьківських прав, обвинувачується у скоєнні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким необережним злочином. Заборон щодо застосування положень Закону України «Про амністію у 2016 р.» до ОСОБА_7 судом не встановлено.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 р.» - особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання на підставі положень п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 р.». Разом з тим, з огляду на дискреційні повноваження суду щодо можливості звільнення від відбування додаткового покарання, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, тяжкості наслідків вчиненого злочину, відсутності пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку про неможливість звільнення обвинуваченого від відбуття призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обговорюючи законність та обґрунтованість заявлених цивільних позовів, суд враховує наступне.
Прокурором до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов в інтересах держави, в якому він просив суд стягнути з обвинуваченого на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрати на лікування потерпілої ОСОБА_4 в сумі 8687 грн. 52 коп. В обґрунтування заявленого розміру матеріальної шкоди прокурор зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень в ДТП потерпіла проходила лікування в лікарні, та витрати на це лікування складають зазначену суму грошових коштів, на підтвердження чого прокурором було надано довідку про витрати на лікування за підписом головного лікаря вищевказаної установи.
Крім того, потерпілою ОСОБА_4 був заявлений цивільний позов, в якому вона просила стягнути на її користь з обвинуваченого розмір матеріальної шкоди в сумі 15406 грн. 80 коп. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн.
Обвинувачений в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у зв`язку із тим, що не вважав себе винним у ДТП.
Дослідивши цивільний позови прокурора суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 1206 ЦК України - особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.
Аналіз наведених вимог закону та сукупності доказів на підтвердження понесених витрат на лікування дозволяє суду зробити висновок про можливість задоволення цивільного позову прокурора в повному обсязі.
Дослідивши докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог потерпілої ОСОБА_4 , суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Потерпілою ОСОБА_4 в обґрунтування цивільного позову були надані чеки, які підтверджують витрати, які пов`язані з лікуванням та послідуючою реабілітацією потерпілої. Загальний розмір витрат за чеками, долученими до цивільного позову судом розрахований та становить 15406 грн. 80 коп. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_4 документально підтверджений розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням в загальній сумі 15406 грн. 80 коп., задовольнивши позовні вимоги потерпілої в цій частині в повному обсязі.
Щодо вимог потерпілої ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що потерпілій внаслідок протиправних дій обвинуваченого були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що потягло необхідність тривалого лікування та реабілітації та отримання у зв`язку з цим душевних страждань, та порушило її нормальний життєвий ритм. Крім того, суд враховує, що внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень потерпілій визначена 3 група інвалідності, встановлені певні обмеження щодо фізичного та розумового навантаження, необхідності постійного приймання ліків. Також, суд враховує суб`єктивне відношення обвинуваченого до вчинених дій, що виразилось в байдужому ставленні до наслідків скоєного злочину, відсутності зацікавленості в стані здоров`я потерпілої, неприймання участі у видужанні та реабілітації потерпілої, що також вплинуло на глибину моральних страждань потерпілої ОСОБА_4 . Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про заподіяння потерпілій з вини обвинуваченого моральної шкоди.
На підставі аналізу наведених обставин та наявних доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про те, що заявлений потерпілою розмір моральної шкоди в сумі 200 000 грн. є співрозмірним із понесеними моральними стражданнями, а тому цивільний позов в цій частині також підлягає задоволенню в повному обсязі.
Процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 880 грн. 40 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.
Клопотань про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу від прокурора не надходило.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання - 4 / чотири / роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 /два/ роки.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання на підставі положень п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з дня проголошення вироку.

Цивільний позов прокурора до обвинуваченого «Про відшкодування витрат на лікування» - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_2 / на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (р/р № 4556 в ГУ ДКСУ в м. Києві, МФО: 820019, код по АКПО 00184945) витрати на лікування в сумі 8687 /вісім тисяч шістсот вісімдесят сім/ гривень 52 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_7 «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_2 / на користь потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду в сумі 15406 /п`ятнадцять тисяч чотириста шість/ гривень 80 копійок.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_2 / на користь потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в сумі 200 000 /двісті тисяч/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_2 / процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 880 грн. /вісімсот вісімдесят/ гривень 40 коп. на користь держави.

Речові докази:
-автомобіль марки «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1