Справа № 681/3/19
УХВАЛА

"11" січня 2019 р. м. Полонне

Слідчий суддя Полонського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Полонне клопотання ОСОБА_5 про зняття арешту з майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000626 від 29.12.2018року,-
встановив:

До Полонського районного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_5 із клопотанням про скасування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, що їй належить, по кримінальному провадженню, внесеному 29.12.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000626 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до ухвали слідчого судді Полонського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 від 03.01.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Полонського відділення поліції Шепетівського відділу поліції ГУНП України в Хмельницькій області ОСОБА_4 та накладено арешт на автомобіль марки «Вольксваген» моделі «LT-35» р.н.з. НОМЕР_1 білого кольору який відповідно до свідоцтва про право вланості в порядку спадкування, належить ОСОБА_5 .

Вказує, що вона по даному кримінальному провадженні не є підозрюваною, обвинуваченою, засудженою або третьою особою, автомобіль був вилучений у її сина, якому на даний час підозри не пред`явлено. Також ч.1 ст.185 КК України не передбачає конфіскації майна. Крім того, позбавлення права користування автомобілем значно ускладнює повноцінне життя, оскільки вона є вдовою і має на утриманні малолітню дитину. Працює приватним підприємцем займаючись реалізацією товарів на ринку (продуктів харчування), а транспортний засіб є основним засобом на якому перевозить товар. Додала, що слідчим не проводиться будь-які слідчі дії, безпосередньо пов"язанні з необхідністю обмеження її права на користування належною власністю.

Тому, у відповідності до вимог ст.174 КПК України, в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, тому за наведеної обставини просила скасувати арешт майна.

ОСОБА_5 клопотання своє підтримала та просила його задоволити.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні проти зняття арешту заперечили, зіславшись на те, що даний автомобіль визнаний речовим доказом по справі і може містити на собі сліди злочину.

Заслухавши пояснення заявника, доводи слідчого та думку прокурора, дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Встановлено, що слідчим Полонського ВП здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесене до ЄРДР за №0000626 від 29.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Полонського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 від 03.01.2019 року клопотання слідчого СВ Полонського відділення поліції Шепетіського відділу поліції ГУНП України в Хмельницькій області ОСОБА_4 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна задоволено та накладено арешт на майно, на автомобіль «Вольксваген» моделі «LT-35» р.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, що належить ОСОБА_5
29.12.2018 автомобіль марки «Вольксваген» моделі «LT-35» р.н.з. НОМЕР_1 білого кольору постановою слідчого визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу та залишено на зберіганні на території Полонського ВП Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області.

Відповідно до частини 2 ст. 174 КПК України передбачає, що арешт може бути скасовано повністю або частково за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В цей же час, відповідно до вимог частин першої та другої статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що при накладенні арешту на майно, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Підставами для накладення арешту на майно була необхідність збереження речових доказів та проведення необхідних слідчий дій.

Після накладення арешту слідчим 08.01.2019 року було надано доручення на проведення слідчих дій у порядку п.3 ч.2 ст.40 КПК України, для встановлення походження дерев"яних колод виявлених у автомобілі "Вольскваген"та встановлення очевидців та свідків, а 11.01.2019 року було проведено огляд даного траснпортного засобу.

Станом на 11.01.2019 року слідчі дії по встановленню особи не проводились.

Як випливає з досліджених матеріалів, ОСОБА_5 , власник арештованого майна не є підозрюваною, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Під час розгляду клопотання слідчим не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що в даному кримінальному провадженні гр. ОСОБА_5 , як власник майна є підозрюваною, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, при вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень,володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП),заява №31107/96,п.58, ЕСНR 1999-ІІ.) Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, Series A №296-А,п.42,та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50, Series A №98).
Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права, недостатньо одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту. Оскільки, для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт, належного їй майна, має бути дотримано вищенаведені приписи кримінально процесуального законодавства, чітко визначені в ст.ст. 170 - 173 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння та користування ОСОБА_5 належним їй майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешті майна, відпала потреба.
У зв`язку з чим, вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Полонського районного суду від 03.01.2019 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання ОСОБА_5 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.170 -174,309 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, що належить ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню, внесеному 29.12.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000626 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, накладені ухвалою слідчого судді Полонського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 від 03.01. 2019 року.

Передати транспортний засіб марки «Вольксваген» моделі «LT-35» р.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, що згідно свідоцтва про право власності від 07.02.2014 належить на праві власності ОСОБА_5 , та зберігається на території Полонського відділення поліції Шепетвського відділу поліції ГУНП В Хмельницькій області, на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1