Справа № 703/634/17
1-кп/703/41/19
УХВАЛА

30 січня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0001720 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3,4 ст. 185 КК України, -

встановив:

В провадженні Смілянського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0001720 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3,4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт посилаючись на те, що ризики, які зазначаються стороною обвинувачення у клопотаннях про продовження міри запобіжного заходу є ідентичними та необґрунтованими. В таких не зазначено, чому саме на думку прокурора саме запобіжний захід - тримання під вартою має бути обрано обвинуваченому та не вказані нові ризики, які на думку сторони обвинувачення зможуть перешкоджати суду розглянути вказане кримінальне провадження. Крім того зазначив, що його підзахисний має дружину, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, місце проживання, а саме АДРЕСА_1 , де його дружина орендує квартиру. Вказав також, що обвинувачений перебуває під вартою протягом 2 років, а стороною обвинувачення протягом всього розгляду справи не вчинені жодні дії на рахунок розгляду справи впродовж розумних строків. Зазначив, що ризик, на який вказує прокурор, а саме, тяжкість інкримінованого покарання не може слугувати підставою тримання особи під вартою, оскільки вина його підзахисного ще недоведена, що виключає можливість вказувати на дану підставу як на ризик в розумінні ст. 177 КПК України.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що на даному етапі розгляду кримінального провадження не може вказати чи дійсно, ризики, передбачені ст. 177 КПК України наявні, проти зміни запобіжного заходу на домашній арешт не заперечував.

Перевіривши надані матеріали, заслухавши клопотання захисника, думку обвинуваченого та прокурора, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Клопотання про скасування або зміну запобіжного заходу вирішується відповідно до вимог глави 18 КПК та з урахуванням положень ст.ст. 176, 178, 184, 193-196 та 201 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам уникнення підозрюваного від слідства та суду, схильність до вчинення нових злочинів, а також імовірність намагання чинити тиск на іншого підозрюваного, свідків та потерпілих. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При розгляді клопотання про заміну запобіжного заходу, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 , має місце проживання, дружину, а тому з метою забезпечення не тільки високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів суспільства а й прав обвинуваченого, вважає за доцільне змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Суд також звертає увагу, що тяжкість покарання жодним чином не доводить існування ризиків, на що неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Підвищена суспільна небезпека для невизначеного кола осіб не є доказом існування вказаних ризиків, оскільки взагалі не стосується предмета доказування в даному випадку.

Окрім того, при вирішенні питання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт суд враховує надмірне перебування під вартою обвинуваченого внаслідок невживання прокурорами, які здійснюють наглядове провадження та приймають участь при розгляді даного кримінального провадження в частині невжиття будь-яких дій по забезпеченню явки свідків до суду для їх допиту, що призводить до затягування розгляду справи, неможливості її розгляду впродовж розумних строків та порушенні прав обвинуваченого ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд не вбачає підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання захисника задовольнити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) не відлучатися з м. Черкаси без дозволу прокурора та суду;

2) цілодобово не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду за винятком випадків необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прибуття за викликом до суду чи іншого уповноваженого органу держави;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Виконання ухвали доручити Смілянському ВП ГУНП в Черкаській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1