КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001633 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11.12.2009 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 187 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки;

- 27.05.2011 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого 13.06.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 9 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 321 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним _______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/276/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 1 ст. 119 КК України Доповідач ОСОБА_1
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 321 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 119 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 321 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
У відповідності до ст. 71 КК України до призначеного покарання часткового приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2011 року, і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 16.04.2015 року в денний час (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись поряд із метро «Берестейська» в м. Київ, не маючи на те спеціального дозволу, з метою подальшого збуту, усвідомлюючи, що сильнодіючі лікарські засоби обмежені у обігу, незаконно у невстановленої досудовим розслідуванням особи за грошові кошти в сумі 300 грн. придбав 6 блістерів з написом «Димедрол-Дарниця» із вмістом сильнодіючого лікарського засобу димедролу. Після чого, незаконно зберігаючи придбані ним сильнодіючі лікарські засоби при собі, незаконно перевіз на громадському транспорті до свого місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , з метою подальшого збуту.
Надалі, 17.04.2015 року приблизно о 21 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись на території АЗС «Кло», що за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. 3-го Інтернаціоналу, 195, не маючи на те спеціального дозволу, ОСОБА_8 незаконно збув ОСОБА_10 за грошові кошти в сумі 100 гривень 4 таблетки білого кольору із вмістом сильнодіючого лікарського засобу димедролу.
Працівниками Ірпінського MB ГУ МВС України в Київській області 17.04.2015 року в ході огляду місця події в період часу з 21 год. 15 хв. до 21 год. 50 хв. на території АЗС, що за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. 3-го Інтернаціоналу, 195, у ОСОБА_10 вилучено, видані останнім, 4 таблетки білого кольору, які, згідно висновку судово-хімічної експертизи №2-02/528 від 21.04.2015 року, містять у своєму складі сильнодіючий лікарський засіб - димедрол, масою 0,1958 г, а також у ОСОБА_8 вилучено видані останнім п`ять блістерів з написом «Димедрол-Дарниця» з 46 (сорок шість) таблетками в середині, які, згідно висновку судово-хімічної експертизи №2-02/528 від 21.04.2015 року, містять у своєму складі сильнодіючий лікарський засіб - димедрол, масою 2,2479 г, який ОСОБА_8 незаконно придбав, перевіз і зберігав з метою подальшого збуту без спеціального на те дозволу.
04.08.2016 року в денний час доби ОСОБА_8 перебував в будинку за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 .
Знаходячись в кімнаті вказаного будинку, сидячи за столом, ОСОБА_8 разом з власником будинку ОСОБА_11 вживали спиртні напої. Під час спільного вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли внаслідок агресивного відношення до нього зі сторони потерпілого ОСОБА_11 , виникла бійка.
Відтак, ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, близько 17 год., перебуваючи в приміщенні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , схопив своєю правою рукою дерев`яний стілець, на якому сидів, та наніс один удар в область голови потерпілого ОСОБА_11 .
Після цього, ОСОБА_11 взяв до рук ножа та почав ним погрожувати ОСОБА_8 , під час чого останній вхопив своїми руками руку ОСОБА_11 , в якій був ніж, та, продовжуючи свої злочинні насильницькі дії, усвідомлюючи при цьому їх суспільно небезпечний характер, не передбачаючи можливості настання найтяжчого похідного наслідку смерті людини, хоча повинен був і міг його передбачити, ОСОБА_8 умисно силою направив руку ОСОБА_11 , в якій був ніж, та таким чином наніс ОСОБА_11 один удар ножем у передню поверхні грудної клітки зліва, чим, згідно висновку СМЕ №184 від 03.11.2016 року, спричинив тілесні ушкодження у виді: колото-різаної рани грудної клітки зліва, проникаючої в черевну порожнину з ушкодженням підшлункової залози та шлунку. Смерть потерпілого ОСОБА_11 настала від сліпого проникаючого колото - різаного поранення грудної клітки з ушкодженням підшлункової залози та шлунку, що супроводжувалося внутрішньою кровотечею та спричинило зупинку серцевої діяльності та дихання, зупинку функцій центральної нервової системи.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 04.08.2016 року в денний час доби, приблизно о 17 год. 20 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , після вчинення вбивства через необережність власника, в нього виник протиправний умисел на заволодіння його майном.
Відтак, діючи з метою збагачення за рахунок викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, знаходячись в кімнаті будинку за місцем проживання ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, таємно від оточуючих, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , близько 17 год. 20 хв., реалізовуючи свій злочинний умисел, заволодів особистими речами потерпілого ОСОБА_11 , а саме: мобільним телефоном «Samsung 1200», вартістю 300 грн., та плазмовим телевізором «Samsung LED TV 5000», вартістю 700 грн., після чого з місця події зник, чим заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 1 000 грн.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 , вважаючи вирок суду занадто суворим, просить його змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, зарахувавши, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, йому у відбутий строк покарання, його знаходження під вартою за вироком від 14.05.2011 року, або призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України. Також, у разі зниження йому строку покарання, просить розглянути питання щодо його умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, а у разі неможливості зменшення покарання, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 536 КПК України відстрочити виконання вироку строком на 1 рік.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом при призначенні йому покарання у вироку було вказано, але не враховано такої пом`якшуючої обставини, як те, що злочин за ч. 1 ст. 119 КК України ним був вчинений під впливом сильного душевного хвилювання, що було викликано неправомірними або аморальними діями потерпілого стосовно нього.
До того ж ч. 1 ст. 119 КК України передбачає не лише позбавлення волі, а й обмеження волі, проте судом щодо нього було призначено майже максимальне покарання за санкцією цієї статті, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, а особливо особі обвинуваченого, оскільки хоч і не виходить за межі встановлені санкцією ч. 1 ст. 119 КК України, але за своїм розміром є явно суворим і несправедливим.

Крім того зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє перебування у СІЗО йому будо враховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, але судом не враховано те, що злочин за ч. 1 ст. 321 КК України був вчинений ним у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та йому було частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2011 року на підставі ст. 71 КК України, а тому суду потрібно було врахувати й ті 11 місяців його перебування у СІЗО за попереднім вироком, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, як частину відбутого покарання за цим вироком.

Також вказує на те, що він просив суд врахувати й такі пом`якшуючі обставини, як те, що він має на утриманні дружину та двох малолітніх дітей, які залишилися без його підтримки, а також те, що його дружина має небезпечну онкологічну хворобу, яку наразі блокує медикаментозно, але найближчим часом мала пройти стаціонарне лікування, про що в матеріалах провадження наявні відповідні документи.

Одночасно звертає увагу на те, що, будучи під домашнім арештом, він жодного разу не порушив покладені судом на нього обов`язки, завжди вчасно з`являвся до суду, а також займався вихованням дітей та підприємницькою діяльністю, повністю забезпечуючи свою сім`ю, а також заробляв кошти на майбутнє лікування дружини, яке коштує недешево. Наразі його дружина отримує від держави соціальну допомогу лише на одну дитину у сумі близько 2500 грн., але на ці кошти їй з двома дітьми, без його допомоги, прожити неможливо.

Тому, зваживши ту ситуацію яка склалася наразі, просить врахувати, як пом`якшуючі, такі обставини, як наявність на утриманні двох малолітніх дітей та наявність тяжкої онкологічної хвороби у його дружини, а також те, що він єдиний хто забезпечує родину, яка без його присутності приречена на холодне і голодне життя, а вірніше на існування, так як родичів у них не має і допомогти його сім`ї просто нікому, а до того ж стан його дружини через хворобу погіршився і якщо вона не буде лікуватися, то просто помре, залишивши дітей сиротами.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Прокурор у провадженні подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких, вказуючи на законність та обґрунтованість ухваленого вироку, просить залишити її без задоволення, а вирок суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора та потерпілої проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні з метою збуту і збуті сильнодіючих лікарських засобів, вчинених без спеціального на те дозволу, у вбивстві, вчиненому через необережність, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому вказані висновки суду та правильність кваліфікації його дій обвинуваченим у апеляційній скарзі не оспорюються.
Всупереч доводам апелянта, міра покарання, призначена ОСОБА_8 з дотриманням до вимог ст. 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про його особу, який повністю визнав свою вину, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання та позитивно за місцем попереднього відбування покарання, має на утриманні двох малолітніх дітей та цивільну дружину, яка хворіє на тяжке захворювання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив злочин, пов`язаний з незаконним обігом сильнодіючих лікарських засобів, будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання за попереднім вироком. Належним чином враховано судом і пом`якшуючу покарання ОСОБА_8 обставину, таку як: щире каяття, а рецидив злочинів, тяжкі наслідки завдані злочином та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, як обставини, що обтяжують покарання.

З урахуванням всіх цих даних, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, визначивши покарання цього виду за кожен із вчинених ОСОБА_8 злочинів не у максимальному розмірі, передбаченому санкціями ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185 КК України та обґрунтовано визначив остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів - у виді 4 років позбавлення волі, а з урахуванням того, що ОСОБА_8 вчинив злочин, пов`язаний з незаконним обігом сильнодіючих лікарських засобів, не відбувши покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2011 року, остаточне покарання визначив ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Отже, призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянта про суворість призначеного йому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги обвинуваченого щодо врахування наявності у нього на утриманні двох малолітніх дітей та цивільної дружини, яка хворіє на тяжку хворобу, як підстав для пом`якшення призначеного йому судом покарання або звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки ці обставини не лише були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, але й вони не є тими обставинами, які в даному випадку істотно знижували б ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів та давали б підстави для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства чи пом`якшення призначеного йому судом покарання, зважаючи на те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, на тяжкість вчинених ним злочинів, їх кількість, наслідки - смерть потерпілого ОСОБА_11 , конкретні обставини їх вчинення і зокрема те, що, в період досудового розслідування в кримінальному провадженню щодо ОСОБА_8 стосовно незаконного обігу сильнодіючих лікарських засобів, він вчинив необережне вбивство ОСОБА_11 та новий умисний злочин проти власності, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, нехтування загальновизнаними суспільними цінностями та небажання ставати на шлях виправлення.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про неврахування судом такої пом`якшуючої обставини, як те, що злочин за ч. 1 ст. 119 КК України ним був вчинений під впливом сильного душевного хвилювання, що було викликано неправомірними або аморальними діями потерпілого стосовно нього, то вони не заслуговують на увагу, оскільки наявність такої обставини матеріалами кримінального провадження не підтверджується.

Так, сильне душевне хвилювання або фізіологічний афект - це такий психічний стан, за якого інтенсивна емоція протягом короткого часу стає домінуючою, значно знижуючи здатність людини усвідомлювати свої дії та керувати ними, майже повністю втрачається функція самоконтролю і самооцінки, звужується до мінімуму вольова сфера, організм людини значною мірою переходить на інстинктивні механізми керування. Причиною виникнення сильного душевного хвилювання можуть бути будь-які неправомірні, у т.ч. злочинні або аморальні, дії потерпілого.

Між тим, за встановленими судом обставинами провадження, ОСОБА_8 лише в день вчинення злочину - 04.08.2016 року познайомився з потерпілим ОСОБА_11 та вони спільно вживали алкогольні напої, під час чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли внаслідок агресивного відношення до нього зі сторони потерпілого ОСОБА_11 , виникла бійка, а саме - ОСОБА_8 схопив своєю правою рукою дерев`яний стілець, на якому сидів, та наніс один удар в область голови потерпілого ОСОБА_11 і після цього, ОСОБА_11 взяв до рук ножа та почав ним погрожувати ОСОБА_8 .
Таким чином, початково бійку з потерпілим розпочав ОСОБА_8 за відсутності таких неправомірних, у т.ч. злочинних або аморальних дій зі сторони потерпілого, які б могли викликати у ОСОБА_8 стан сильного душевного хвилювання, оскільки лише агресивне відношення до ОСОБА_8 зі сторони потерпілого ОСОБА_11 до таких не належить.
До того ж і за висновком судово-психіатричної експертизи №333 від 17.08.2016 року, ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій у стані фізіологічного афекту та іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував.
А відтак, відсутні були підстави для врахування при призначенні ОСОБА_8 покарання такої пом`якшуючої обставини, як вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, у суду першої інстанції, як не встановлено таких і при апеляційному розгляді.

Не може бути визнана законною підставою для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання або звільнення його від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України і належна процесуальна поведінка ОСОБА_8 під час його перебування під домашнім арештом, оскільки не є тією обставиною, яка підлягає врахуванню при призначенні покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного судом покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

Враховуючи всі вказані вище обставини, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а покарання справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів, тому не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання або звільнення його від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та відповідно і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині.

Не підлягають до задоволення і вимоги обвинуваченого про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення за попереднім вироком, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки не ґрунтуються на положеннях ч. 1 ст. 71 КК України, якою встановлено, що, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
А отже, з урахуванням того, що ОСОБА_8 вчинив злочин, пов`язаний з незаконним обігом сильнодіючих лікарських засобів, будучи, згідно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 05 червня 2014 року умовно-достроково звільненим від відбування покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2011 року на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 9 днів, остаточне покарання суд першої інстанції визначив ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши саме невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Крім того, відповідно до вимог ст. 81 КК України, питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, а отже, не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції.
Прохання ОСОБА_8 про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, не може бути задоволене, так як це питання може вирішуватись під час виконання вироку, після набрання ним законної сили, в порядку ст. 537 КПК України.

Аналогічним чином вищевказане стосується і прохання ОСОБА_8 про відстрочку виконання вироку строком на 1 рік, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 536 КПК України, яке також може вирішуватись під час виконання вироку, після набрання ним законної сили, в порядку ст. 537 КПК України, але судом, який ухвалив вирок.

Також, всупереч тверджень обвинуваченого, є правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_8 Закону України "Про амністію у 2016 році", з огляду на те, що ОСОБА_8 має дві непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, будучи раніше судимим: 11.12.2009 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 187 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки, та27.05.2011 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі, що виключає можливість застосування Закону України "Про амністію у 2016 році", згідно ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та п. "в" ч. 1 ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні".

За вищевикладеним, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 .

Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що у вироку судом першої інстанції помилково вказані судимості ОСОБА_8 - за вироками Залізничного районного суду м. Києва від 30.06.1998 року, яким ОСОБА_8 був засуджений за ч. 2 ст. 206, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, і Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2000 року, яким ОСОБА_8 був засуджений за ч. 3 ст. 140 КК України на 4 роки позбавлення волі, оскільки, відповідно до положень ст. 55 КК України (1960 року), вони є погашеними, а тому колегія суддів вважає за необхідне виключити їх зі вступної частину вироку, що не впливає на правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Також в оскаржуваному вироку від 16 жовтня 2018 року судом першої інстанції допущена описка у даті постановлення вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області, яким ОСОБА_8 був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі, а 13.06.2014 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 9 днів, а саме - замість 27.05.2011 року зазначено дату 14.01.2011 року, однак цією датою жодних судових рішень щодо ОСОБА_8 не ухвалювалось, тому колегія суддів вважає за необхідне у тексті вироку уточнити, що ОСОБА_8 раніше судимий: 27.05.2011 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений 13.06.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 9 днів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України, вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_8 змінити, виключивши із вступної частини вироку посилання на судимості ОСОБА_8 : - 30.06.1998 року Залізничним районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 206, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією майна; - 04.10.2000 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 140 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Уточнити у тексті вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_8 , що ОСОБА_8 раніше судимий: 27.05.2011 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений 13.06.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 9 днів.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3