Ухвала

Іменем України
21 січня 2019 року

м. Київ
справа № 333/5396/17
провадження № 51-196 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року,
встановив:
За вирокомКомунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2018 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 16 квітня 2007 року Апеляційним судом Запорізької області (перегляд вироку) за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць із конфіскацією майна,
засуджено за ч. 3 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства особою, раніше судимою за хуліганство, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії.

Як установив суд, ОСОБА_4 18 серпня 2017 року близько о 16 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у дворі будинку АДРЕСА_3 безпричинно пристав до потерпілої ОСОБА_6 , при цьому, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, виявляючи своє явно зневажливе ставлення до правил та норм поведінки в суспільстві, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою, став погрожувати потерпілій фізичною розправою.
Не зупиняючись на цьому, ОСОБА_4 нахабно, проявляючи п`яну завзятість, діючи умисно, з особливою зухвалістю, схопивши потерпілу за голову рукою, почав бити її об стінку будинку, в результаті чого заподіяв потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у вигляді садна та набряку м`яких тканин у лобовій ділянці ліворуч, синець у ділянці правого ока, при цьому, продовжуючи свої активнідії, неодноразово грубо та нецензурно висловлювався на адресу ОСОБА_6 , що значно принижувало її честь та гідність.
У цей час, громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проходячи поряд вказаного будинку, почули шум та заклики про допомогу ОСОБА_6
Намагаючись припинити зазначені хуліганські дії ОСОБА_4 , ОСОБА_7 зробив йому зауваження, вимагав заспокоїтись, роблячи при цьому спроби відсунути ОСОБА_4 від потерпілої, на що той не відреагував, а навпаки, продовжуючи діяти з особливою зухвалістю, супроводжуючи свої дії грубою та нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 , став чинити йому активний фізичний опір, під час якого вдарив в обличчя, штовхаючи звалив його на землю та намагався завдати ударів, в результаті чого спричинив ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці лівого ліктьового суглоба, садна в ділянці носа, у лобовій ділянці, ділянках шиї праворуч, у проекції лівої лопатки, в ділянці лівого плеча, лівого ліктьового суглоба, лівого передпліччя, лівої кістки, правого ліктьового суглоба і правого передпліччя, в ділянці правого променево-зап`ясткового суглоба, правого та лівого колінного суглобів.

Хуліганські дії ОСОБА_4 вперто не припиняв тривалий час, чим порушив громадський спокій мешканців будинку АДРЕСА_3 . Його дії були припинені працівників поліції, які прибули на місце події.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить на підставі, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) , скасувати постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення і закрити кримінальне провадження. Захисник зазначає про неповноту судового розгляду та, заперечуючи по суті встановлені фактичні обставини, достовірність викладених у судових рішеннях показань потерпілої та свідків, належну оцінку доказів та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 296 КК, стверджує, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину. Разом із цим захисник наголошує на тому, що апеляційний суд залишив поза увагою допущені порушення, не усунув їх, та вважає ухвалу апеляційного суду незаконною.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчого рівня норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, не встановлені в оскарженому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.

У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, захисник заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, достовірність доказів, а також посилається на неповноту судового розгляду, тоді як їх перевірка на підставі ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі всіх ретельно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних у судовому засіданні: потерпілої ОСОБА_6 , яка підтвердила хуліганські дії та її побиття з боку ОСОБА_4 ; свідка ОСОБА_7 співробітника поліції, який намагався припинити дії ОСОБА_4 , проте отримав удар в обличчя від останнього та був повалений ним на землю; свідка ОСОБА_9 , яка почувши нецензурну лайку, виглянула у вікно, побачила бійку та викликала працівників поліції; свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , а також даних, що містяться у висновках експерта, зміст яких детально викладено у вироку.
Не викликають жодних сумнівів у колегії суддів показання потерпілої та свідків, оскільки вони за змістом відтворюють обставини грубого порушення ОСОБА_4 громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язаною з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, а також повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині проти громадського порядку та моральності. За встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_4 отримали належну правову оцінку за ч. 3 ст. 296 КК.

Переконливих аргументів, які б вказували на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння, в касаційній скарзі захисника не зазначено.
До того ж аналогічні за змістом доводи сторони захисту були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який умотивовано їх відхилив. У цій частині ухвала згаданого суду відповідає ст. 419 КПК.

З огляду на викладене обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 єва