Дата документу 11.02.2019 Справа № 316/1923/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/1923/18 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/141/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 7 листопада 2019 року про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000798 від 3 листопада 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий СВ Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000798 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на автомобіль «ЗАЗ 1102» білого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу: серії НОМЕР_2 , виданим МРЕВ в м. Запоріжжя від 20.04.1994 належить ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що 02.11.2018 р. о 16 годині 30 хвилин до Енергодарського ВП надійшло повідомлення від експерта сервісного центру МВС України № 2346 ОСОБА_10 про те, що під час перевірки номеру двигуна автомобіля «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлено згідно висновку експертного дослідження №08/2346/4Д від 02.11.2018 року, що заводський номер двигуна, наданого на дослідження автомобіля «ЗАЗ 1102» піддавався зміненню шляхом видалення шару метала, який містив первинне маркування, з послідуючим нанесенням кустарним способом номера двигуна: НОМЕР_3 . Зазначений автомобіль 02.11.2018 р. був вилучений та на теперішній час виникла необхідність у арешті вилученого майна.

Посилаючись на те, що вилучений автомобіль має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, двигун зазначеного автомобіля є предметом вчиненого злочину, зберіг на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому на теперішній час він не може бути повернутий власникові (користувачу) до прийняття рішення у кримінальному провадженні, оскільки є необхідність у проведенні експертних досліджень під час досудового розслідування, які можливо провести за наявності транспортного засобу у статичному стані, а також з метою не відчуження вказаного майна на даний час, слідчий просив накласти арешт на вказане майно, і вказане клопотання було задоволено слідчим суддею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що він на законних підставах набув права власності на транспортний засіб, і жодних змін ідентифікаційних номерів транспортного засобу не здійснював.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, оскільки він не змінював заводський номер двигуна, даний автомобіль купив у ОСОБА_9 , внаслідок арешту майна він та його родина зазнали істотних обмежень у праві користування належним ним майном.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення слідчого судді вважала законним та обґрунтованим, оскільки арештоване майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України і існують ризики для кримінального провадження у разі не застосування арешту цього автомобіля.

Заслухавши доповідача по справі, вислухавши ОСОБА_7 , вислухавши прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення; якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Враховуючи вищевказане положення, а також те, що клопотання слідчого розглядалося без ОСОБА_7 , копію ухвали ним було отримано 28.01.2019 року, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження пропущений не був, тому апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо вимог апеляційної скарги по суті слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

В цьому випадку згідно із ч. 3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону та виходячи із підстав заявленого клопотання випливає, що прокурор та слідчий повинні довести, у даному конкретному випадку, що майно, яке на їх думку, підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст. 170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Судова колегія вважає зазначені вимоги закону, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею дотримані.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000798 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

У поданому до суду клопотанні слідчий вказав, що зазначене майно: автомобіль «ЗАЗ 1102» білого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , витканим ОСОБА_9 , який був вилучений в ході проведення огляду місця події у ОСОБА_7 є речовим доказом вчинення злочину і є підстави вважати, що останній може їх приховати, пошкодити, знищити, відчужити.

Наявність ризику відчуження даного автомобіля підтверджується самими обставинами, за яких виявленні зазначені у клопотання факти наявності перетворювань у автівці, що також узгоджується із наданим висновком експертного дослідження.

Колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, дотримався вимог, передбачених ст.ст. 172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та інші обставини провадження, а тому посилання апелянта з цього приводу безпідставні.

Необхідність використання арештованих речей в якості речових доказів у кримінальному провадженні, проведення певних експертних досліджень, виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу державного регулювання як арешт майна.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1ст. 170 КПК має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом злочину.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 7 листопада 2018 року про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000798 від 3 листопада 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4