Справа № 303/3063/17
Провадження № 11-кп/4806/396/19
Закарпатський апеляційний суд
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

08.01.2019 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу, яку подав прокурор прокуратури Закарпатської області ОСОБА_2 (далі - прокурор),

В С Т А Н О В И В :

вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Чорний Потік Іршавського району, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з вищою освітою, працюючий у ТзОВ «Лесаня», не одружений, раніше не судимий,

та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, з вищою освітою, працюючий у ТзОВ «Лесаня», не одружений, раніше не судимий,

кожний, виправданий за ч. 2 ст. 307 КК України через недоведеність наявності у діях кожного складу кримінального правопорушення.

Цим же вироком

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , громадянин України, українець, із середньою освітою, працюючий у ПП «Оазис», розлучений, раніше не судимий,

виправданий за ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України через недоведеність наявності у його діях складу кримінального правопорушення.

Згідно вироку, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виправдані за пред`явленим обвинуваченням у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, якщо ці дії вчинені за попередньою змовою групою осіб і якщо предметом цих дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, а ОСОБА_5 також за пред`явленим обвинуваченням у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропної речовини.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що вирок суду є незаконним. Посилається на те, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що судом не дотримані вимоги ст. ст. 307, 374 КПК України. У тому числі, визнаючи недопустимими як докази матеріали проведених у кримінальному провадженні НСРД, судом не враховано, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України, обвинуваченим та їх захисникам надавались на ознайомлення відповідні протоколи про проведення НСРД, в яких були зазначені номери та дати постановлення Апеляційним судом Тернопільської області ухвал про надання дозволу на проведення щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . НСРД. Протоколи проведених НСРД складені з урахуванням вимог КПК України й тому прокурор вважає, що отримані докази є допустимими. Прокурор також посилається на те, що ухвала слідчого судді Апеляційного суду Тернопільської області, якою дано дозвіл на проведення НСРД, не є матеріальним носієм інформації проведених НСРД, не може використовуватись як доказ і не підлягає розсекреченню ; що прокурором вживались заходи спрямовані на зняття грифу таємності з ухвали слідчого судді, і після її надходження одразу ж була долучені до матеріалів кримінального провадження й надана обвинуваченим та їх захисникам на ознайомлення.

Висновок суду першої інстанції про те, що дії свідка ОСОБА_6 містять ознаки провокації, прокурор вважає необґрунтованим, оскільки свідок під час розгляду справи давав послідовні та логічні показання, які у повній мірі вказують на вчинення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 інкримінованих їм дій, що при вмотивуванні цього висновку судом не враховані критерії, які слід враховувати при відмежуванні провокації від допустимої поведінки ; що суд безпідставно відкинув показання цього свідка.

Крім того, прокурор вважає, що судом безпідставно не надано оцінку показам свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що як понятий брав участь при добровільній видачі свідком ОСОБА_6 наркотичних засобів.

Прокурор вважає, що у випадку належної оцінки вищевказаних доказів, які надано стороною обвинувачення, можливо встановити причетність обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до інкримінованих їм дій.

Апелянт також вказує на те, що невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, призвела до уникнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, що обвинувачені вину в скоєнні злочинів не визнавали, вчинивши кваліфіковані тяжкі злочини групою осіб, намагались ввести як орган досудового розслідування, так і суд в оману.

Невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, на переконання прокурора, відповідно до ст. ст. 409, 411 КПК України є самостійною підставою для скасування судового рішення. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати винними та призначити покарання: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України, кожному, у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією майна, а ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією майна й із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк сім років із конфіскацією майна.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність її вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що апеляційна скарга не відповідає вимогам цієї норми права.

Так, зазначаючи в апеляційній скарзі про незаконність вироку, апелянт у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 396 КПК України не подав клопотання (не зазначив у апеляційній скарзі) у якому б указував на те, які саме докази, що підтверджують указані ним в апеляційній скарзі доводи, необхідно дослідити апеляційному суду, із зазначенням того, у чому саме полягає неповнота при дослідженні цих доказів місцевим судом, і які саме факти можуть бути підтверджені в апеляційному суді при дослідженні цих доказів.

Крім того, в обґрунтування доводів про незаконність вироку прокурор не зазначив у чому саме полягають невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. У тому числі прокурор не послався на докази, які були досліджені під час судового розгляду й якими спростовуються висновки суду першої інстанції ; які саме докази суд не взяв до уваги й які могли істотно вплинути на його висновки, а також не послався на те у чому полягають істотні суперечності у висновках суду, викладених у вироку.

Посилаючись на те що ухвала слідчого судді Апеляційного суду Тернопільської області, якою дано дозвіл на проведення НСРД, не може використовуватись як доказ у справі і відповідно до вимог КПК України та Інструкції «Про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні» (далі - Інструкція) не підлягає розсекреченню, апелянт не послався на положення конкретних норм КПК та Інструкції, якими не передбачено розсекречення цих ухвал.

Посилаючись на необґрунтованість висновку суду про те, що дії свідка ОСОБА_6 містять ознаки провокації, прокурор не зазначив якими саме доказами спростовується цей висновок й які саме критерії не враховані при відмежуванні провокації від допустимої поведінки.

Апелянт також не послався на докази, які спростовують показання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про невинуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм дій.

Посилаючись на те, що при належній оцінці показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можливо встановити причетність обвинувачених до інкримінованих їм дій, прокурор допустив припущення ; не врахував положення ст. 17 КПК України, відповідно до якої саме сторона обвинувачення повинна довести вину особи у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

Крім того, клопочучи про скасування вироку і постановлення апеляційним судом нового вироку, апелянт не послався на норми КПК України, якими передбачені повноваження апеляційного суду на постановлення нового вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, установивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки скарги, і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

У зв`язку з вищевикладеним, апеляційна скарга, яку подав прокурор прокуратури Закарпатської області ОСОБА_2 підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав прокурор прокуратури Закарпатської області ОСОБА_2 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року, яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожний, виправданий за ч. 2 ст. 307 КК України через недоведеність наявності у діях кожного складу кримінального правопорушення й ОСОБА_5 виправданий за ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України через недоведеність наявності у його діях складу кримінального правопорушення, залишити без руху.

Встановити апелянту строк для усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків апеляційної скарги 10 (десять) днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити апелянту, що в разі не усунення вищезазначених недоліків, апеляційну скаргу йому буде повернуто.

Копію ухвали невідкладно надіслати апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10 Стан