н/п 1-кп/640/1136/18
УХВАЛА

19.12.2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
адвоката- захисника ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові направлений з Прокуратури Харківської області обвинувальний акт за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000787 стосовно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Грушеваха Барвінківського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст. 286 ч.1 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться вказане кримінальне провадження.
В підготовчому судовому засіданні було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку ст. 128 КПК України.
Також разом з вказаною позовною заявою потерпілою ОСОБА_7 надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на автомобіль «Freightliner LLC» р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «Schmitz» р.н. НОМЕР_2 , який належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_6 , заборонити будь-яким особам експлуатувати цей автомобіль.
В судовому засіданні потерпіла та її представник ОСОБА_5 підтримали вказану заяву.
Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, зазначаючи, що на даний момент вказане клопотання є передчасним, оскільки обвинувачений звернувся до потерпілої з пропозицією щодо відшкодування завданої шкоди, та не надано даних про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Розглянувши клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями частини 5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.
При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Так, загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Відповідно до п. 1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та забороною вчиняти певні дії.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Також суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, а також є необхідними і для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів та безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Як роз`ясненов п.п.4,6 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №9від 22.12.2006р.«Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд не вбачає підстав та необхідності для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не надано даних про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Не надано підтвердження того, що змінилися певні обставини, які обґрунтовують необхідність забезпечення позову, цивільний позивач та його представник не довели наявність підстав для забезпечення позову, не надали відповідні для цього докази, які б свідчили про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.
Само по собі припущення цивільного позивача про те, що протягом розгляду судового спору, вказаний автомобіль може бути відчужений на який заявник пропонує накласти арешт може вибути з володіння обвинуваченого, не може бути належним обґрунтуванням поданої заяви, оскільки також відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 24.07.2018 року було винесено постанову про визнання речовими доказами автомобілів, а тому підстав вважати, що обвинувачений відчужить належний йому транспортний засіб з напівпричепом не існує, оскільки вони є речовими доказами по справі.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 128 КПК України, ст.ст.151, 153 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_7 про забезпечення позову по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.1 КК України - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

СУДДЯ ОСОБА_9