Дата документу 21.02.2019 Справа № 310/4817/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/4817/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/542/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бердянськ Запорізької області, громадянки України, маючої середню освіту, не працюючої, незаміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області),

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області),

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчинені кримінального правопрушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та із застосуванням ст.69 КК України, призначено їй покарання у виді позбавлення волі строк на 4 роки, без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на проведення експертизи в сумі 1716 грн.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.307, ст.69, ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без конфіскації майна. В іншій частині прокурор просить вирок суду залишити без змін.

На думку прокурора, судом при ухваленні вироку прийняте необґрунтоване рішення про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, оскільки обвинувачена вчинила тяжке кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Судом при призначенні покарання враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення злочину у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, що стало підставою для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання. Проте, ті ж самі обставини повторно враховані судом і при звільненні обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник - адвокат ОСОБА_8 просить цю скаргу залишити без задоволення, оскільки наведені в ній доводи є необґрунтованими, а вирок суду залишити без змін як законний та обґрунтований.

Згідно з вироком суду, приблизно влітку 2017 року ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , на городі на території свого домоволодіння посіяла насіння коноплі, з якого проріс один кущ коноплі. Далі ОСОБА_6 , діючи з метою збуту, зірвала з вказаного куща коноплі верхівки та листя, перенесла його до господарського приміщення за місцем проживання, де просушила та руками перетерла вказані листя та верхівки, тим самим незаконно виготовила наркотичний засіб канабіс, придатний для вживання, який в подальшому вибрала у поліетиленовий пакет та помістила до коробки з-під мобільного телефону, поклала на шафу за місцем проживання, де продовжила незаконно зберігати з метою збуту.

Далі ОСОБА_6 13 березня 2018 року приблизно о 12-00 годині, знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , з метою збуту з вказаного наркотичного засобу вибрала частину, яку помістила до паперового згортку та, незаконно зберігаючи при собі з метою збуту, перенесла до вхідних дверей свого будинку за вищевказаною адресою, де збула ОСОБА_10 (анкетні дані свідка змінено) за 100 гривень паперовий згорток з сухою подрібненою речовиною сіро-зеленого кольору, який згідно висновку експерта №14-70 від 23 лютого 2018 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом масою 1,461 г, в перерахунку на висушену речовину, який в подальшому ОСОБА_10 добровільно видав працівникам поліції.

Особливо небезпечний наркотичний засіб, який залишився, ОСОБА_6 продовжила незаконно зберігати з метою збуту за місцем свого мешкання.

Крім цього, 24 квітня 2018 року ОСОБА_6 приблизно об 11 годині 50 хвилин, знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , з метою незаконного збуту раніше заготовленого особливо небезпечного наркотичного засобу, вибрала частину з загальної кількості наркотику та помістила у чотири паперових згортки, які незаконно зберігаючи при собі, перенесла до входу у двір за місцем свого проживання за вказаною адресою, де в ході проведення оперативної закупки, діючи умисно, повторно, незаконно збула за 800 гривень ОСОБА_11 (анкетні дані свідка змінено) вказані 4 (чотири) паперові згортки з речовиною рослинного походження, в яких згідно висновку експерта № 16-90 від 26 квітня 2018 року, знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною масою 8,059 гр. в перерахунку на суху речовину, який ОСОБА_11 видала працівникам поліції.

Особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який залишився, ОСОБА_6 продовжила незаконно зберігати з метою збуту за місцем свого мешкання.

Крім цього, 27 квітня 2018 року в період часу з 19 годині 07 хвилин до 19 години 35 хвилин співробітниками поліції, на підставі ухвали слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2018 року, за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , проведено обшук вказаного домоволодіння, при проведенні якого в кімнаті на шафі виявлена коробка з-під мобільного телефону, в якій містився поліетиленовий пакет з речовиною сіро-зеленого кольору рослинного походження, в якому згідно висновку експерта №16-93 від 08 травня 2018 року, знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, маса якого становить 16, 402 г, в перерахунку на суху речовину, яку ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, незаконно зберігала з метою його подальшого збуту.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинувачену та її захисника, які заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.307 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_6 ніким з учасників провадження не оспорюється.

Перевіряючи доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість вироку суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Згідно з положеннями ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При призначенні покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в психоневрологічному диспансері та у лікаря нарколога не перебуває, перебувала в тяжкому матеріальному становищі. Обвинувачена повністю визнала свою вину, активно сприяла розкриттю злочину, щиро розкаялася у вчиненому, що визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , судом встановлено не було.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину та є підставою для призначення обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі, встановленої законом, відповідно до положень ст.69 КК України. З таким рішенням погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин, суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , дійшов правильного висновку про можливість виправлення останньої без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства можливе.

При цьому колегія суддів також враховує, що обвинувачена ОСОБА_6 має постійне місце проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, збут наркотичних засобів було вчинено обвинуваченою під контролем працівників поліції та в результаті її дій будь-яких негативних наслідків не настало.

Лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може безумовно свідчити про неможливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

Та обставина, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України врахував ті ж самі обставини, що були ним враховані при застосуванні ст.69 КК України, сама по собі не може свідчити про безпідставне застосування судом положень ст.75 КК України та про м`якість призначеного обвинуваченій покарання.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення й особі обвинуваченої внаслідок м`якості, є необґрунтованими.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченій покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, отже вважати його несправедливим через м`якість підстав немає.

Також прокурором в апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів, а колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про неможливість застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.307 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4