Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

19 березня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

особи, у якої вилучили майно, ОСОБА_5 ,

представників особи, у якої вилучили майно,

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року про відмову у накладенні арешту на майно, вилучене під час обшуку 24 січня 2019 року за місцем проживання ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000171,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку 24 січня 2019 року за місцем проживання ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000171, а саме: відео реєстратор марки «Tescar AHP VRB 84-2FHD2P-H»; копію свідоцтва № НОМЕР_1 ; копію свідоцтва НОМЕР_2 ; копію витягу про право власності на нерухоме майно №805638; копію наказу (розпорядження) №19 від 14.12.12; копію свідоцтва НОМЕР_2 про державну реєстрацію юридичної особи, а також кошти 31 835 євро, 10 790 доларів США, 25 000 грн., 210 польських злотих.

Мотивував своє рішення слідчий суддя тим, що вказані кошти не є предметом злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, та не є об`єктами кримінально-правових дій, не підлягають конфіскації, цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої злочином, до клопотання не додано. При цьому, стороною захисту було доведено, що вилучені кошти є особистою власністю ОСОБА_5 та членів його родини. Слідчий суддя також зазначив, що орган досудового розслідування не зміг довести, що арешт копій вилучених документів чи інформація, яка міститься у них, виправдовує потреби досудового розслідування. Окрім того, орган досудового розслідування самостійно прийняв рішення про повернення ОСОБА_5 вилученого відео реєстратора.

В апеляційній скарзі, з врахуванням доповнень, прокурор прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 просив скасувати вказану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання заступника начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_9 - накласти арешт на майно, вилучене під час обшуку 24 січня 2019 року за місцем проживання ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000171, зокрема: відео реєстратор марки «Tescar AHP VRB 84-2FHD2P-H»; копію свідоцтва № НОМЕР_1 ; копію свідоцтва НОМЕР_2 ; копію витягу про право власності на нерухоме майно №805638; копію наказу (розпорядження) №19 від 14.12.12; копію свідоцтва НОМЕР_2 про державну реєстрацію юридичної особи; кошти 31 835 євро, 10 790 доларів США, 25 000 грн., 210 польських злотих, а також позбавити можливості власнику розпоряджатись будь-яким чином вказаним майном та використовувати його до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). На переконання прокурора, слідчий суддя не врахував наявність у матеріалах кримінального провадження доказів того, що вилучені у ОСОБА_5 кошти, а також відео реєстратор відповідають критеріям, передбаченим ст.ст.98, 99, 170 КПК. Зокрема зазначив, що вилучені предмети можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, під час обшуку у будинку, ОСОБА_5 не надавав жодних обґрунтованих пояснень та підтверджуючих документів щодо походження вказаних коштів, не зміг вказати їх точну суму та місце зберігання.

Також слідчий суддя не врахував, що свідки, залучені стороною захисту, є близькими родичами ОСОБА_5 і їх показання щодо обставин та джерел придбанням ними коштів, часу розпорядження ними, передання на зберігання ОСОБА_5 , є неточними. Окрім того, на думку сторони обвинувачення, слідчий суддя не врахував невідповідність між дослідженими документами та поясненнями ОСОБА_5 , тобто договір про розподіл майна між спадкоємцями датований 01.09.2018 роком, а розписка про отримання коштів ОСОБА_5 від брата в сумі 252 000 грн. датована 20.01.2019 роком.

Окрім того, прокурор вказав на те, що в ухвалі слідчого судді, всупереч вимогам п.2 ч.1 ст.372 КПК, не зазначено мотиви за яких судом не зараховувались обставини повідомлення ОСОБА_5 про підозру, а також всупереч п.1.ч.1 цієї статті у вступній частині ухвали не зазначено прізвище, ім`я та по батькові підозрюваного, та інших його анкетних даних.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги та задоволення клопотання про арешт майна в повному обсязі, думку ОСОБА_5 та його представників - адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_6 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що ця скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Частиною четвертою цієї статті визначено, що вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч.1 ст.131 КПК, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, слідчим суддею при розгляді даного клопотання про арешт майна дотримано вказаних вимог закону та прийнято законне, вмотивоване рішення про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів клопотання, відділом слідчого управління проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000171 від 21.09.2018, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України - начальник територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області (ТУ ДСА) ОСОБА_5 за попередньою змовою з іншою службовою особою ТУ ДСА, а також службовими особами ТОВ «Рівнетрансбуд», ТОВ «Рівнеакватерм», ФОП « ОСОБА_10 », ТОВ «Теплосфера Плюс», ТОВ «Захід-Трансбуд», ФОП « ОСОБА_11 » з якими ОСОБА_5 , як начальником ТУ ДСА, укладені в 2017-2019 роках цивільно-правові угоди на виконання для ТУ ДСА робіт, послуг та постачання товарів для місцевих судів Рівненської області, отримує для себе та іншої службової особи ТУ ДСА неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів, будівельних матеріалів, виконання будівельних (монтажних, інших) робіт та послуг на об`єктах нерухомості, які перебувають у приватній власності ОСОБА_5 та членів його сім`ї, чим вчиняють дії з метою привласнення, розтрати майна, придбаного за бюджетні кошти. В ході досудового розслідування зафіксовано факти привласнення ОСОБА_5 та іншою службовою особою ТУ ДСА, товарно-матеріальних цінностей, що перебувають у державній власності, тобто на балансі ТУ ДСА, зокрема в приміщенні колишнього управління Національного банку України в Рівненській області, яке знаходиться в м. Рівне, вул. Симона Петлюри, 10.

24 січня 2019 року, у відповідності до ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 23.01.2019 року за місцем проживання ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 , проведено обшук, за результатами якого вилучено предмети та документи, які містять у собі інформацію та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідають вимогам статей 98, 99 КПК України, а саме: відео реєстратор марки «Tescar AHP VRB 84-2FHD2P-H»; копію свідоцтва № НОМЕР_1 ; копію свідоцтва НОМЕР_2 ; копію витягу про право власності на нерухоме майно №805638; копію наказу (розпорядження) №19 від 14.12.12; копію свідоцтва НОМЕР_2 про державну реєстрацію юридичної особи; кошти 31 835 євро, 10 790 доларів США, 25 000 грн., 210 польських злотих.

Постановами заступника начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_9 від 24 січня 2019 року та від 25 січня 2019 року вказане майно було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Своє рішення слідчий обгрунтував тим, що вилучені предмети та документи, містять у собі інформацію і відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та відповідають вимогам статей 98, 99 КПК.
Однак статтею 98 КПК визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення не доведеного того, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Накладення арешту на майно має на меті запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, тобто забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, у клопотанні слідчого вказано, що «існує сукупність підстав і розумних підозр вважати, що дане майно є знаряддям та засобом вчинення злочину, доказом злочинів, а також можуть бути використані як речові докази». Проте за визначенням, яке міститься в пункті «с» статті 1 Конвенції Ради Європи про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, та про фінансування тероризму», яку ратифіковано Законом України № 2698-VI від 17.11.2010 р., термін «знаряддя й засоби злочину» означає будь-яке майно, яке використовується чи може використовуватися будь-яким чином, цілком або частково, для вчинення злочину чи злочинів. Під час апеляційного розгляду було встановлено невідповідність даного твердження у клопотанні, оскільки вказане майно не є знаряддям та засобом вчинення злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 .

Водночас колегія суддів зауважує, що у клопотанні слідчого про арешт майна взагалі відсутнє обґрунтування зв`язку майна, вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , із кримінальними правопорушеннями, за якими йому було оголошено про підозру, а також не зазначено критеріїв за якими вказане майно може бути визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Саме по собі визнання органом досудового розслідування майна речовим доказом не є підставою для накладання арешту на нього арешту з метою його збереження, оскільки в мотивувальній частині постанови про визнання майна і документів речовими доказами від 24 січня та 25 січня 2019 року не наведені мотиви, за якими слідчий прийшов до висновку, що вилучені кошти, документи, а також відео реєстратор, у відповідності до вимог ст.98 КПК, є речовим доказом по кримінальному провадженню.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про недоведеність доцільності у накладенні арешту на вилучені копії документів, оскільки ні слідчим у клопотанні, ні прокурором під час його розгляду як слідчим суддею, так і апеляційного розгляду, не було доведено, що вказані документи чи інформація, які мітиться у них, може бути використана як речовий доказ у даному кримінальному провадженні

Також колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 надав належні та допустимі докази щодо належності вилучених коштів йому та членам його родини. Зокрема згідно договорів зберігання від 11 травня 2014 року ОСОБА_12 передав на зберігання ОСОБА_13 9 000 євро, а ОСОБА_14 передав ОСОБА_13 11 000 євро відповідно. Також до матеріалів клопотання стороною захисту долучено довідки про заробітну плату ОСОБА_5 , довідки (виписки) з його банківських рахунків, довідки про доходи його дружини ОСОБА_13 , а також документи на підтвердження прийняття ним спадщини після своєї матерів ОСОБА_15 .

Усі вище перелічені письмові докази, на переконання колегії суддів, є достатніми для підтвердження законності права власності ОСОБА_5 та членів його рожини на вилучені кошти.

Прокурором ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не було спростовано вказаних доказів, не надано відомостей щодо їх незаконності.

Щодо накладення арешту на відеореєстратор, то як було встановлено слідчим суддею під час розгляду клопотання, орган досудового розслідування самостійно прийняв рішення про повернення даного майна ОСОБА_5 , а отже відсутні підстави для такого арешту.

Також не заслуговують на увагу доводи прокурора щодо не зазначення у мотивувальній частині ухвали мотивів не врахування повідомлення ОСОБА_5 про підозру, оскільки на час проведення обшуку, внесення клопотання про арешт майна, ОСОБА_5 не було повідомлено про підозру.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відсутність у вступній частині ухвали про арешт майна прізвища, ім`я, по батькові, а також інших анкетних даних підозрюваного, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не є підставою для скасування законної та вмотивованої ухвали.

Частиною 1 ст.173 КПК визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування не доведена необхідність накладення арешту на майно, вилучене за місцем проживання ОСОБА_5 , а також взагалі відсутнє посилання на наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ставлячи в апеляційній скарзі вимогу щодо задоволення клопотання про арешт майна у повному обсязі, прокурор обмежився лише загальним формулюванням необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, не довівши свої вимоги «поза розумним сумнівом» як того вимагає кримінальний процесуальний закон та Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній судовій практиці, зокрема у рішеннях «Авшар проти Туреччини», «Ушаков та Ушакова проти України».

При цьому, колегія суддів зауважує, що незаконне та необґрунтоване застосування арешту майна порушує право власності, гарантоване ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.41 Конституції України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог прокурора не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року про відмову у накладенні арешту на майно, вилучене під час обшуку 24 січня 2019 року за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000171 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3