Провадження № 1-кп/638/664/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2019 року Дзержинський райсуд м. Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові в режимі відео конференції з Державною установою « Олексіївська виправна колонія ( №25 ) » матеріали кримінального провадження № 0000039 від 21.03.2018 з обвинувальним актом та укладеною угодою про визнання винуватості між прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 в Харківській області ОСОБА_3 та обвинуваченим :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в с. Мар`янівка, Карлівського району, Полтавської області, громадянином України, українцем, неодруженим, не військовозобов`язаним, з середньою освітою, до взяття під варту не маючим зареєстрованого місця мешкання та місця праці, який на теперішній час у зв`язку з засудженням перебуває в Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)», раніше судимим :

- 11.11.1985 вироком Карлівським райсудом Полтавської області за ч. 3 ст. 140 КК УРСР (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки відповідно до ст. 46-1 КК України. Ухвалою Карлівського райсуду Полтавської області від 29.07.1986 повернутий в місця позбавлення волі. Звільнений 29.07.1988 по відбуттю строку покарання;

- 10.03.1989 вироком судової колегії по кримінальним справах Полтавського обласного суду за п.п. а, є ст.ст. 93, 142 ч. 3, 42, 14 КК УРСР (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі;

- 11.01.1994 вироком Солонянського райсуда Дніпропетровської області за ст.ст. 185-3 ч. 2, 43 КК України до 13 років позбавлення волі;

- 25.10.2002 вироком Ленінського райсуду м. Дніпропетровська за ст.ст. 391, 71 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 25.09.2007 по відбуттю строку покарання;

- 12.12.2008 вироком Карлівського райсуду Полтавської області за ст.ст. 395, 189 ч. 2, 121 ч. 1, 70 КК України до 6 років позбавлення волі;

- 21.06.2013 вироком Дзержинського райсуду м. Харкова за ст.ст. 391, 71 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі;

- 13.06.2017 вироком Красноградського райсуду Харківської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 06.10.2017 вироком Красноградського райсуду Харківської області за ст.ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 21.12.2017 вироком Красноградського райсуду Харківської області за ст.ст. 185 ч.ч. 2, 3, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Красноградського райсуду Харківської області від 06.10.2017 та остаточно призначено до відбуття 5 років 4 місяці позбавлення волі;

- 10.12.2018 вироком Машівського райсуду Полтавської області за ст.185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання визначеного за даним вироком та вироком Красноградського райсуду Харківської області від 21.12.2017 остаточно призначено до відбування покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, -

за участю :

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

28.12.2018 до Дзержинського райсуду м. Харкова надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_4 .

Обвинувальним актом, який відповідає вимогам ст. 291 КПК України, висунуто обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, в тому, що він скоїв вказане умисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах :

Підсудний ОСОБА_4 в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» перебував з 30.05.2017, так як згідно рішення комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбуття покарання осіб засуджених до позбавлення волі в Харківській області від 16.11.2017 засудженому ОСОБА_4 визначено відбувати покарання у виправній колонії середнього рівня безпеки для чоловіків, які раніше відбували покарання у вигляді позбавлення волі.

З 04.01.2018 згідно наряду Північно-Східного міжрегіонального управління №22-14901 від 17.11.2017 засудженого ОСОБА_4 було переведено до Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» (далі за текстом Олексіївська ВК №25), яка знаходиться по вул. Цезаря Кюі, 44 у м. Харкові. По прибуттю до Олексіївської ВК №25 засудженому ОСОБА_4 начальником відділення соціально-психологічної служби (далі за текстом - СПС) капітаном внутрішньої служби ОСОБА_6 були роз`яснені права та обов`язки засуджених та вимоги режиму відбуття покарання.

З моменту прибуття до зазначеної вище колонії засуджений ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою порушення режиму відбуття покарання, став на шлях злісної непокори законним вимогам адміністрації установи та станом на 20.03.2018 мав 19 (дев`ятнадцять) дисциплінарних стягнень за різні порушення режиму відбуття покарання, а саме 4 рази поміщався у дисциплінарний ізолятор, 1 раз поміщався до приміщення камерного типу, мав 3 суворі догани та 11 доган.

Так, 20.03.2018 о 10 годині 10 хвилин у приміщеннях ДІЗО-ПКТ, в камері ДІЗО №2, начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 , в присутності чергового помічника начальника установи (далі за текстом - ЧПНУ) лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 , молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки (далі за текстом - ВНБ) старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_9 , засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , пред`явив засудженому ОСОБА_4 законну вимогу, а саме приступити до чергування з прибирання камери ДІЗО №2.

З графіком чергувань та обов`язками чергового по камері засуджений ОСОБА_4 був письмово ознайомлений, скарг на стан здоров`я не висловлював, всім необхідним інвентарем для проведення прибирання в камері був забезпечений в повному обсязі.

В свою чергу, засуджений ОСОБА_4 демонстративно, в категоричній формі, відкрито, вживаючи жаргонні слова, відмовився від виконання законної вимоги начальника відділення СПС старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_7 виконати обов`язки чергового по камері, а саме здійснити вологе прибирання камери ДІЗО №2. Причину своєї відмови ОСОБА_4 пояснив тим, що прибирання повинні робити за нього інші засуджені, оскільки виконання ним особисто цих робіт принижує його людську гідність. Начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_13 роз`яснив засудженому ОСОБА_4 , що в разі якщо останній продовжить відмовлятись від виконання його, як представника адміністрації виправної установи, законних вимог, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України.

При цьому, засуджений ОСОБА_4 заявив, що правові наслідки відмови від виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи його не хвилюють, взагалі виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи принижує його людську гідність та він і в майбутньому немає наміру їх виконувати. Начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 , сказав засудженому ОСОБА_4 щоб останній поміркував і вищевказані представники установи вийшли з розташування камери ДІЗО №2.

Після чого, 20.03.2018 о 10 годині 20 хвилин у приміщеннях ДІЗО-ПКТ, в камері ДІЗО №2, начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 , в присутності ЧПНУ лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 , молодшого інспектора ВНБ старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_9 , засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , пред`явив засудженому ОСОБА_4 законну вимогу, а саме приступити до чергування з прибирання камери ДІЗО №2.

З графіком чергування та обов`язками чергового по камері засуджений ОСОБА_4 був письмово ознайомлений, скарг на стан здоров`я не висловлював, всім необхідним інвентарем для проведення прибирання в камері був забезпечений в повному обсязі.

В свою чергу, засуджений ОСОБА_4 демонстративно, в категоричній формі, відкрито, вживаючи жаргонні слова, відмовився від виконання законної вимоги начальника відділення СПС старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_7 виконати обов`язки чергового по камері, а саме здійснити вологе прибирання камери ДІЗО №2. Причину своєї відмови засуджений ОСОБА_4 пояснив тим, що вважає прибирання повинні робити за нього інші засуджені, оскільки виконання ним особисто цих робіт принижує його людську гідність. Начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 роз`яснив засудженому ОСОБА_4 , що в разі якщо останній продовжить відмовлятись від виконання його, як представника адміністрації виправної установи, законних вимог, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України.

При цьому, засуджений ОСОБА_4 заявив, що правові наслідки відмови від виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи його не хвилюють, взагалі виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи принижує його людську гідність та він і в майбутньому немає наміру їх виконувати. Начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_13 , сказав засудженому ОСОБА_4 щоб останній поміркував і вищевказані представники установи вийшли з розташування камери ДІЗО №2.

У вищевказані періоди часу засуджений ОСОБА_4 оглядався працівниками медичної частини цієї колонії. Під час медичних оглядів засуджений ОСОБА_4 скарг на поганий стан здоров`я не висловлював, співробітники медичної частини колонії засвідчили, що останній за станом здоров`я може виконувати роботу з прибирання приміщень і території установи виконання покарань.

Засудженому ОСОБА_4 в період відбування покарання в Олексіївській ВК №25 неодноразово раніше доводилися вимоги режиму відбування покарання, правила поведінки засуджених, правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, норми дисциплінарної та кримінальної відповідальності за вчинення засудженими протиправних дій, у тому числі і ст. 391 КК України.

Після чого, 20.03.2018 о 12 годині 30 хвилин у приміщеннях ДІЗО-ПКТ, в камері ДІЗО №2, начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 , в присутності ЧПНУ лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 , молодшого інспектора ВНБ старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_9 , засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , пред`явив засудженому ОСОБА_4 законну вимогу, а саме приступити до чергування з прибирання камери ДІЗО №2.

З графіком чергувань та обов`язками чергового по камері засуджений ОСОБА_4 був письмово ознайомлений, скарг на стан здоров`я не висловлював, всім необхідним інвентарем для проведення прибирання в камері був забезпечений в повному обсязі.

В свою чергу, засуджений ОСОБА_4 демонстративно, в категоричній формі, відкрито, вживаючи жаргонні слова, відмовився від виконання законної вимоги начальника відділення СПС старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_7 виконати обов`язки чергового по камері, а саме здійснити вологе прибирання камери ДІЗО №2. Причину своєї відмови засуджений ОСОБА_4 пояснив тим, що вважає прибирання повинні робити за нього інші засуджені, оскільки виконання ним особисто цих робіт, принижує його людську гідність. Начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 роз`яснив засудженому ОСОБА_4 , що в разі, якщо останній продовжить відмовлятись від виконання його, як представника адміністрації виправної установи, законних вимог, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України.

При цьому, засуджений ОСОБА_4 заявив, що правові наслідки відмови від виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи його не хвилюють, взагалі виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи принижує його людську гідність та він і в майбутньому немає наміру їх виконувати. Начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 сказав засудженому ОСОБА_4 щоб останній поміркував і вищевказані представники установи вийшли з розташування камери ДІЗО №2.

Після чого, 20.03.2018 о 12 годині 40 хвилин в розташуванні приміщень ДІЗО-ПКТ, у камері ДІЗО №2, начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 , в присутності ЧПНУ лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 , молодшого інспектора ВНБ старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_9 , засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , пред`явив засудженому ОСОБА_4 законну вимогу, а саме приступити до чергування з прибирання камери ДІЗО №2.

З графіком чергувань та обов`язками чергового по камері засуджений ОСОБА_4 був письмово ознайомлений, скарг на стан здоров`я не висловлював, всім необхідним інвентарем для проведення прибирання в камері був забезпечений в повному обсязі.

В свою чергу, засуджений ОСОБА_4 демонстративно, в категоричній формі, відкрито, вживаючи жаргонні слова, відмовився від виконання законної вимоги начальника відділення СПС старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_7 виконати обов`язки чергового по камері, а саме здійснити вологе прибирання камери ДІЗО №2. Причину своєї відмови засуджений ОСОБА_4 пояснив тим, що вважає прибирання повинні робити за нього інші засуджені, оскільки виконання ним особисто цих робіт принижує його людську гідність. Начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 знову роз`яснив засудженому ОСОБА_4 , що в разі, якщо останній продовжить відмовлятись від виконання його, як представника адміністрації виправної установи, законних вимог, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України.

У відповідь засуджений ОСОБА_4 , заявив, що правові наслідки відмови від виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи його не хвилюють, взагалі виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи принижує його людську гідність і в майбутньому він немає наміру їх виконувати. Начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 повідомив засудженого ОСОБА_4 , що про його дії буде поінформовано Шевченківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, посадовими особами якого буде вирішено питання про внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України, після чого вищевказані представники колонії вийшли з камери ДІЗО №2, а засуджений ОСОБА_4 так і не приступив до виконання обов`язків чергового по камері ДІЗО №2.

У вищевказані періоди часу засуджений ОСОБА_4 оглядався працівниками медичної частини цієї колонії. Під час медичних оглядів засуджений ОСОБА_4 скарг на поганий стан здоров`я не висловлював, співробітники медичної частини колонії засвідчили, що останній за станом здоров`я може виконувати роботу з прибирання приміщень і території установи виконання покарань.

Засудженому ОСОБА_4 в період відбування покарання в Олексіївській ВК №25 неодноразово раніше доводилися вимоги режиму відбування покарання, правила поведінки засуджених, правила внутрішнього розпорядку колонії, норми дисциплінарної та кримінальної відповідальності за вчинення засудженими протиправних дій, в т.ч. і норми ст. 391 КК України, однак належних висновків він для себе і досі не зробив та станом на 19.12.2018 вже має 57 (п`ятдесят сім) дисциплінарних стягнень за різні порушення режиму відбуття покарання, а саме 23 рази поміщався у дисциплінарний ізолятор, 1 раз поміщався до приміщення камерного типу, має 3 суворих догани та 30 доган.

Таким чином, підсудний ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або інша протидія адміністрації у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Після завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акту до суду, досягнуто угоди між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.

Так 15 березня 2019 року прокурор Харківської місцевої прокуратури № 1 в Харківській області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000039 від 21.03.2018 з одного боку, та обвинувачений у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості.

Дана угода укладена з дотриманням вимог ст.ст. 468-470, 472 КПК України.

Погоджена сторонами угода містить наступні положення :

Обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину у вчиненні, при вищевказаних обставинах, які викладені в повідомленні про підозру та обвинувальному акті, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, то б то в злісної непокорі вимогам адміністрації установи виконання покарань, визнає повністю та зобов`язується без застережливо визнати обвинувачення у вказаному обсязі в судовому засіданні.

Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання за ст. 391 КК України у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання вказаного покарання та покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 10.12.2018, яким його засуджено за ч. 3 ст.ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, остаточно визначити до відбуття покарання у вигляді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 дає згоду на застосування узгодженого цією угодою покарання, у вигляді позбавлення волі у вказаному розмірі.

Сторони усвідомлюють та розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України, наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є:

- для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України.

- для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснені та зрозумілі підстави оскарження обвинувального вироку, в разу затвердження угоди про визнання винуватості в апеляційному порядку, які визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, які визначені в п.1 ч. 3 ст. 424 КПК України.

Також обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено та зрозуміло, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, подання клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, невиконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду з клопотанням про скасування вироку та призначення судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є

підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1

КК України.

Суд визнає вказані положення угоди таким, що відповідають вимогам ст. 65 КК України.

Суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, на диспансерному обліку психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, за місцем відбуття кримінального покарання характеризується з негативної сторони, щиросердно розкаявся у вчиненому.

Під час проведення підготовчого судового засідання судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 , положення ч. 4 ст. 474 КПК України щодо його права на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має при цьому певні права, визначені цією ж статтею; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також судом роз`яснені прокурору наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Заслухавши прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , які підтвердили суду, що їм зрозумілий зміст роз`яснених судом наведених вище норм та вони просять суд затвердити укладену між ними угоду про визнання винуватості, перевіривши матеріали провадження, угоду, що укладена з дотриманням вимог ст.ст. 468, 470, 472 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність її затвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Підсудний ОСОБА_4 вироком Машівського райсуду Полтавської області від 10.12.2018 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання визначеного за даним вироком та вироком Красноградського райсуду Харківської області від 21.12.2017 остаточно призначено до відбування покарання у вигляді 5 років 6 місяців. Зараховано в строк відбування покарання, частково відбуте покарання за вироком Красноградського райсуду Харківської області від 21.12.2017 та визначено початок строку відбування покарання з 29.05.2017. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015, у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 29.05.2017 по 20.09.2018 включно.

Приймаючи до уваги, що підсудний ОСОБА_4 до постановлення вироку по вищезазначеної справі, вчинив вказаний злочин, суд вважає за необхідне остаточне покарання підсудному ОСОБА_4 призначити, у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань за цим вироком та вироком Машівського райсуду Полтавської області від 10.12.2018, з визначенням остаточного покарання у розмірі погодженому сторонами угоди про визнання винуватості.

Обрати у відношенні підсудного ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання підсудному ОСОБА_4 рахувати з 22 березня 2019 року.

За вироком Машівського райсуду Полтавської області від 10.12.2018 строк відбуття покарання підсудному ОСОБА_4 визначено рахувати з 29.05.2017, з зарахуванням в строк відбування покарання, частково відбутого покарання за вироком Красноградського райсуду Харківської області від 21.12.2017.

Суд вважає за необхідне, у відповідності до ст.ст. 70, 72 КК України підсудному ОСОБА_4 повністю зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного для відбуття за сукупністю злочинів, покарання відбуте за попередніми вироками Красноградського райсуду Харківської області від 21.12.2017 та Машівського райсуду Полтавської області від 10.12.2018, а саме з 29 травня 2017 року по 21 березня 2019 року включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015, який на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017 втратив чинність з 21.06.2017 ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України ( зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання ), викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 ( провадження № 13-31кс18 ), якщо особа вчинила злочин в період до 23.12.2015 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).( п. 104 )

Якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається ( п. 106 ).

Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 ), зарахувати підсудному ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення в період з 29.05.2017 по 20.09.2018 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. 374, ч. 1 ст. 475 КПК України,суд, -

В И Р І Ш И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 15 березня 2019 року, між прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 в Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону, у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

У відповідності до ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Машівського райсуду Полтавської області від 10.12.2018, остаточно ОСОБА_4 , призначити до відбуття покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 22 березня 2019 року.

На підставі ст.ст. 70, 72 КК України засудженому ОСОБА_4 повністю зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного для відбуття за сукупністю злочинів, покарання відбуте за попередніми вироками Красноградського райсуду Харківської області від 21.12.2017 та Машівського райсуду Полтавської області від 10.12.2018, а саме з 29 травня 2017 року по 21 березня 2019 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 ), зарахувати засудженому ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення в період з 29.05.2017 по 20.09.2018 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обрати у відношенні засудженого ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч. 4 ст. 394 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з моменту його проголошення. а засудженим ОСОБА_4 в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок виготовлений нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1