Справа № 448/1551/16-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/10/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 448/1551/16-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бучач Тернопільської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 135 КК України,

з участю секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 18 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 18 січня 2018 року ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст. 135 КК України на два роки обмеження волі.
Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 430000 грн.
Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 283000 грн.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 02 травня 2016 року близько 22 год. 30 хв. керуючи технічно - справним автомобілем марки «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі Львів-Шегині у напрямку до м. Львова в районі 62 км+300 м в населеному пункті в с. Гостинцеве Мостиського району Львівської області здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які переходили проїзну частину дороги зліва направо по напрямку його руху по нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого останні отримали тілесні ушкодження: ОСОБА_14 синець на повіках правого ока, садно верхньої повіки правого ока, точкові та лінійні подряпини в правій вилично-щічній ділянці, лінійна рана червоної смужки та слизової оболонки нижньої губи, синець правого плеча, садно задньої поверхні правого ліктьового суглобу, садно правої передньо-бокової поверхні грудної клітки на рівні 4-11-го ребер, синець на рівні реберної дуги зліва, садно тильної поверхні лівої кисті, два синці на зовнішній поверхні правого стегна, на висоті 72 см та 52 см від нижнього краю стопи, садна передньої поверхні першого пальця правої стопи, передньо-внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу, тильної поверхні 1-5-го пальців лівої стопи, крововилив в м`яких покровах тім`яної ділянки голови справа, обмежено дифузний субарахноїдальний крововилив по гребеню правої тім`яної частини, забій головного мозку дифузного характеру з крововиливами в молозистому тілі справа та зліва, в ділянці таламуса (здорового пагорба) зліва, субдуральна гематома правої тім`яної скроневої ділянки головного мозку, косий перелом середньо-нижньої частини правої стегнової кістки на висоті 56 см від нижнього краю стопи, які були небезпечними у момент заподіяння та у живої особи відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, та в подальшому призвели до смерті останньої 13.05.2016; ОСОБА_15 - крововиливи в порожнину черепа, забій головного мозку важкого ступеню, які ускладнились мозковою комою, надходження повітря в ліву грудну порожнину, перелом правої стегнової кістки, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, смерть потерпілої наступила 14.11.2016. Після цього ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що здійснив наїзд на вказаних двох пішоходів, з місця пригоди поїхав у напрямку м. Львова, при цьому завідомо залишив останніх без допомоги, які перебували у небезпечному для життя стані і позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство або внаслідок іншого безпорадного стану, так як ОСОБА_8 залишивши останніх без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про них і мав змогу надати їм допомогу, так як сам поставив потерпілих в небезпечний для життя стан самозбереження через малолітство.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок змінити в частині призначення покарання ОСОБА_8 , застосувавши до нього покарання у виді двох років обмеження волі та застосувати ст.ст. 69, 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на один рік та покласти обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України, при цьому не позбавляти його права виїзду за межі України. В обгрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як диспозиція ч.1 ст. 135 КК України передбачає покарання за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані у разі, коли винний сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. На даний час не доведено, що ОСОБА_8 винен у вчиненні ДТП. В процесі розслідування справи не встановлено, що ОСОБА_8 в момент зіткнення з пішоходами усвідомлював, що відбулась ДТП й це видно по характерних пошкодженнях на автомобілі, а також, як вказано у вироку, що ОСОБА_8 через деякий час, від`їхавши на зачну відстань, усвідомив, що сталось ДТП, хоча сам ОСОБА_8 вказує: про те, що сталось ДТП, він усвідомив наступного дня. Тобто за цих обставин не доведено умислу ОСОБА_8 на залишення потерпілих у небезпечному стані. При винесенні вироку суд посилається на показання свідків, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,. які дали в суді неправдиві показання про те, що вони були очевидцями ДТП, хоча такими не були, й так як вони вказували, що автомобіль, який збив потерпілих, рухався на шаленій швидкості поза 100 км/год. Ці показання спростовуються висновком судово-автотехнічної експертизи, в якій вказано, що швидкість автомобіля становила 37 км/год. Тому до показань зазначених осіб слід віднестися критично. Також слід критично поставитись до показань потерпілих, які вказують, що ОСОБА_8 не надавав матеріальної допомоги, хоча в суді було представлено квитанції про перекази коштів. ОСОБА_8 свою вину визнав частково, а саме в тому, що він міг вчини ДТП, але він не відчув наїзду, а тому не зупинився, й про це свідчать пошкодження на автомобілі, які вказують на те, що потерпілі розлетілись в різні боки, при цьому спричинили лише незначні пошкодження на автомобілі, які не вплинули на рух автомобіля, а ушкодження вони дістали в результаті падіння на асфальт. Суд повинен врахувати поведінку ОСОБА_8 після вчинення ДТП, а саме те, що він надавав матеріальну допомогу на лікування потерпілим; намагався запобігти негативним наслідкам; оплатив два пам`ятники для потерпілих; згідно з висновком органу пробацїї ОСОБА_8 не несе загрози для суспільства і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства; на утриманні ОСОБА_8 знаходиться малолітня донька та престаріла мати; після вчинення злочину ОСОБА_8 не вчинив ні злочинів, ні адміністративних правопорушень, сумлінно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, чим довів, що він здатен виправитись без ізоляції від суспільства. ОСОБА_8 на даний час примирився з усіма потерпілими, відшкодував їм спричинену шкоду й в результаті цих дій потерпілі звернулись до суду з заявами про те, що вони просять не позбавляти та не обмежувати волю ОСОБА_8 . Враховуючи те, що у ОСОБА_8 є робота, яка пов`язана з виїздом за кордон у Республіку Чехія, в нього там проживають і навчаються діти, а на Україні престаріла мати, яких він забезпечує. Саме наявність роботи у Чехії надає можливість ОСОБА_8 повністю погасити цивільні позови та надати матеріальну допомогу потерпілим і утримувати свою сім`ю.

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 апеляційну скаргу та доповнення до неї підтримали, покликаючись на викладені в них мотиви.
Прокурор судове рішення вважає законним і просить врахувати обставини, які пом`якшують покарання.
Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та виступ захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід задоволити частково й вирок змінити з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фототаблицями від 02.05.2016, фототаблицею до протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_8 , протоколом проведення слідчого експерименту від 29.06.2016, висновком транспортно-трасологічної експертизи №1/1382 від 30.12.2016, копіями свідоцтв про смерть ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не бере до уваги як безпідставні.
У вироку зазначено, що при обранні ОСОБА_8 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відшкодував частково потерпілим заподіяну шкоду, жалкує про вчинене; обставину, яка пом`якшує покарання щиро просив вибачення у потерпілих; відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді двох років обмеження волі за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає.
На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання відсутні.
За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов`язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
Колегія суддів з урахуванням у сукупності всіх обставин та особи обвинуваченого не вбачає достатніх підстав для висновку про істотне зниження ступеню тяжкості злочину та для застосування положень ст. 69 КК України.
Разом з тим колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ст. 75 КК України), що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При прийнятті рішення про необхідність відбуття обвинуваченим покарання реально суд першої інстанції недостатньо врахував особу винного; обставини, що пом`якшують покарання, та інші обставини справи.
Так, ОСОБА_8 у вчиненому щиро розкаявся, у більшій частині відшкодував заподіяну шкоду, що є обставинами, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання, відсутні.
Обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно; має на утриманні малолітню дитину, 2014 року, та двоє повнолітніх дітей, які навчаються в Республіці Чехія, опікується матір`ю - інвалідом ІІІ групи.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 подали до апеляційного суду заяви про розгляд апеляційної скарги в їх відсутності, а також про те, що з обвинуваченим ОСОБА_8 вони примирилися, не мають до нього претензій, просять не позбавляти його волі та задоволити апеляційну скаргу, застосувавши до ОСОБА_8 ст. 75 КК України (т.2 а.с.120, 123, 202).
Тяжкість злочину врахована судом при призначенні обвинуваченому покарання в межах санкції частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
У досудовій доповіді Бучацького районного відділу з питань пробації від 13.09.2017 (підготовленій на виконання доручення суду в порядку п.6 ч.3 ст. 314 КПК України) зазначено, що приймаючи до уваги зібрані та узагальнені матеріали, які характеризують особу ОСОБА_8 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку Бучацького районного відділу з питань пробації виконання покарання у громаді можливе з умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання повторних кримінальних правопорушень (т.2 а.с.15-20).
З урахуванням викладених вище обставин, даних про особу винного, який на даний час не представляє підвищеної суспільної небезпеки, обставин, що пом`якшують покарання, думку потерпілих та висновок органу пробації, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання й звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч.1 ст. 76 КК України.
Призначене обвинуваченому покарання у виді двох років обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
У решті вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задоволити частково.
Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді двох років обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4