У Х В А Л А

30 листопада 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю слідчого ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , -

В с т а н о в и в:

Слідчий Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним клопотанням, яке погоджено прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .
В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_5 , порушуючи порядок встановлений ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах та невстановлений час, незаконно придбав та зберігав при собі з метою збуту наркотичний засіб «бупренорфін», який 03.07.2018, близько 15 год. 20 хв., перебуваючи на перехресті вулиць Т.Добровольців Можайського в м. Рівне, в ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збув ОСОБА_7 за 300 гривень у блістері у формі двох пігулок білого кольору, які відповідно до висновку експерта №2.1-611/18 від 18.07.2018 є наркотичним засобом «бупренорфін» масою 0,016 г, обіг якого обмежено відповідно до списку 1 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 діючи повторно з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах в невстановлений час, незаконно придбав та зберігав при собі з метою збуту наркотичний засіб «бупренорфін», який 28.11.2018, близько 13 год. 16 хв., перебуваючи за адресою місця проживання по АДРЕСА_1 , в ході проведення оперативної закупівлі, повторно, незаконно збув ОСОБА_8 за 500 гривень у блістері у формі п`яти пігулок білого кольору, які ззовні схожі на наркотичний засіб «бупренорфін».
Правова кваліфікація кримінальних правопорушень незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинений повторно, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:
- протоколом огляду грошових коштів від 03.07.2018;
- протоколом огляду покупця від 03.07.2018;
- протоколом вилучення від 03.07.2018;
- висновком експерта №2.1-611/18 від 18.07.2018;
- протоколом допиту особи, щодо якої застосовуються заходи безпеки;
- протоколом огляду покупця від 29.11.2018;

- протоколом огляду грошових коштів від 29.11.2018;

- протоколом вилучення товару від 29.11.2018;

- протоколом освідування особи від 28.11.2018;

- протоколом особистого обшуку затриманого від 28.11.2018,
- іншими протоколами складеними за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Слідчий вказує, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 продовжить свою злочинну діяльність, оскільки раніше вчиняв злочини у сфері незаконного збуту наркотичних засобів, офіційно не працевлаштований, отримує прибутки від зайняття злочинною діяльністю, в тому числі збуту наркотичних засобів та буде переховуватись від органів досудового розслідування чи суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, а за ч.2 ст.307 КК України загрожує покарання від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 вже був раніше судимий за вчинення корисливого майнового злочину, а саме 03.04.2009 Рівненським міським судом із встановленням іспитового строку на 2 роки за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, однак на шлях виправлення не став.

Вивченням особи ОСОБА_5 на даний час встановлено, що він працездатний, неодружений, не похилого віку, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, не має на утриманні малолітніх дітей. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, застави та домашнього арешту не зможе забезпечити не переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не вчиняти інших кримінальних правопорушень. Крім того ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, тому слідчий просить клопотання задовольнити.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали, просили суд його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, просив суд відмовити у його задоволенні та обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт, який він може відбувати за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, суду повідомив, що він хворіє на туберкульоз та проходить програму замісної терапії для наркозалежних, має на утриманні онкохворого малолітнього сина, який потребує догляду. Також зазначив, що він уникати слідства і суду чи вчиняти дії пов`язані з тиском на свідків не буде та не має наміру цього робити, не буде перешкоджати органу досудового розслідування у встановлені істини в його справі.
Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного.

Заслухавши думку учасників процесу в судовому засіданні, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що Рівненським ВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування, по кримінальному провадженні № 0003555 від 14 червня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

28.11.2018 року ОСОБА_5 затримано на підставі ст.208 КПК України.

29.11.2018 ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, однак достатніх доказів про існування ризиків, про які зазначає у клопотанні слідчим не надано та не доведено.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі Бекчієв проти Молдови (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пп. 56 та 59 з подальшими посиланнями).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є недоцільним.

Слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, хворіє на туберкульоз та проходить програму замісної терапії для наркозалежних. Також має на утриманні онкохворого малолітнього сина, який потребує догляду. Крім того, слідчим не доведено наявність ризику, що підозрюваний ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків чи вчиняти інші злочини.
У відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово.

Окрім цього, застосовуючи, щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього на строк не більше двох місяців такі обов`язки за викликом прибувати до слідчого, прокурора, суду, не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 395 КПК України, слідчий суддя,

У х в а л и в:

В задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки: за викликом прибувати до слідчого, прокурора, суду, не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Встановити строк дії ухвали до 30 січня 2019 року.

Термін дії обов`язків, визначених в ухвалі встановити до 30 січня 2019 року.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання слідчому Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 .
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подача апеляційної скарги не зупиняє дію ухвали суду.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1