УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

представника ПВК №90: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування до нього умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, -

встановив:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, у якому просить застосувати до нього умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив задовольнити, посилаючись на те, що відбув визначену законом необхідну частину покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор вважав, що у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити. Обґрунтовуючи свою позицію, вказав на те, що до засудженого раніше застосовувалось умовно - дострокове звільнення, засудження з випробуванням, проте належних висновків він не зробив. Крім того, зазначив, що засуджений був працевлаштований протягом нетривалого проміжку часу.

Представник ПВК №90 надала засудженому позитивну характеристику.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали особової справи засудженого, проаналізувавши доводи клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з таких підстав.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 в ПВК №90 відбуває покарання, призначене вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 16.11.2016 року, яким він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

З матеріалів справи видно, що на даний час засуджений ОСОБА_5 фактично відбув необхідну частину строку покарання, що дає можливість відповідно до ст. 81 КК України розглянути питання про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.02р. №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Дані довідки про заохочення та стягнення свідчать про те, що за весь період відбування покарання до засудженого ОСОБА_5 чотири рази застосовувалися заходи заохочення за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, заходи стягнення не застосовувалась.

Разом з цим, суд вважає, що відомості, які містяться у довідці про застосовані до ОСОБА_5 заохочення і відсутність на даний час стягнень, не дають можливості дійти висновку про сумлінність його поведінки як підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки відповідно до положень ст. 107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого.

З матеріалів справи видно, що в ПВК №90 засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 20.01.2017 року. У характеристиці засудженого зазначено, що він з представниками адміністрації установи ввічливий. На заходи виховного впливу реагує своєчасно. Зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує у належному стані. За характером врівноважений, не схильний до створення конфліктних ситуацій. Працевлаштований різноробочим на контрагентському об`єкті, що відповідає також даними довідки бухгалтерії. Разом з цим, з цієї довідки видно, що засуджений ОСОБА_5 був працевлаштований з червня 2018 року, що, з огляду на те, що в ПВК №90 він відбуває покарання з 20.01.2017 року, є не тривалим проміжком часу, на що доречно звернув увагу прокурор.

Крім того, за змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.

Матеріали особової справи містять дані про те, що ОСОБА_5 є особою, раніше неодноразово судимою, до якої, до того ж, двічі застосовувались заохочувальні норми у виді звільнення від відбування покарання з випробуванням (21.03.2008 року) та умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (08.08.2013 року). Проте, ОСОБА_5 належних висновків не зробив та знову вчинив умисні злочини в період іспитового строку та умовно-дострокового звільнення.

Тому доводи прокурора про неможливість застосування до засудженого умовно дострокового звільнення від відбування покарання з урахуванням таких даних про особу засудженого суд визнає слушними та бере до уваги.

З огляду на наведене, суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_5 умовно дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали його особової справи не містять достатніх даних для прийняття такого рішення, і вважає, що у задоволенні його клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537 - 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд
постановив:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього умовно - дострокового звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: ОСОБА_1