Номер провадження: 11-сс/785/1960/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001813 від 01 серпня 2018 року за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року було задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,7 кв.м із забороною здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеного майна, у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001813 від 01 серпня 2018 року за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст. 358, ч.3 ст.190 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Крім того, ОСОБА_8 просила поновити строк на апеляційне оскарження. Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_8 зазначила, що ухвала слідчого судді була постановлена без її виклику, а про існування оскаржуваної ухвали суду скаржник довідалася лише 22 листопада 2018 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки ОСОБА_8 є добросовісним набувачем квартири та її законним власником, право власності якого ніким не оскаржується. Крім того, ухвала слідчого судді постановлена без достатнього обґрунтування наявної потреби у накладенні арешту на майно.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З наданих до апеляційного суду матеріалів вбачається, що власник арештованого майна ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_7 не були присутніми в судовому засіданні під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна. Матеріали провадження не місять будь-яких відомостей стосовно дати отримання ними копії ухвали від 17 жовтня 2018 року, а тому апеляційний суд дійшов висновку про те, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді пропущений не був.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Абзацом 2 ч.4 ст.170 КПК України встановлено, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, а саме:

1) одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалося (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) було предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) було підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

На теперішній час Одеською місцевою прокуратурою №2 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001813 від 01 серпня 2017 року за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України.

01 серпня 2017 року до чергової частини Хмельницького ВП Малиновського ВП в м.Одеса ГУНП в Одеській області надійшла заява від представника Одеської міської ради, ОСОБА_9 , в якій вона повідомила про те, що 12 червня 2017 року до КП «ЖКС Хмельницький» звернувся громадянин ОСОБА_10 , який використав завідомо підроблений документ, а саме ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 12 вересня 2008 року, на підставі якої заволодів квартирою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31 січня 2017 КП «ЖКС «Хмельницький» на адресу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради направлена доповідна про те, що на дільниці №4 КП «ЖКС «Хмельницький» після померлої ОСОБА_11 звільнилася квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді міста Одеси та знаходиться на балансі та обслуговуванні КП «ЖКС «Хмельницький». Квартира опечатана, ключі знаходяться на відповідальному зберіганні в дільниці № 4 КП «ЖКС «Хмельницький».

Однак, 12 червня 2017 року до КП «ЖКС Хмельницький» із заявою про внесення змін до особистого рахунку квартири АДРЕСА_1 , звернувся громадянин України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До заяви були додані фотокопія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 11.04.2017, індексний №84753724 та фотокопія договору купівлі- продажу квартири від 30 травня 2017 року, засвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 11.04.2017, підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , для державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_12 стала копія ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 12 вересня 2008 року, справа №2-3715/2008 про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Разом з цим, вказана ухвала у справі №2-3715/2008 про визнання мирової угоди та будь-яке інше рішення цієї справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні, що свідчить про можливість її підроблення.

Крім того, відповідно до листа Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2017, що у справі під №2-3715/2008 зазначені інші сторони по справі, інший предмет позову та головуючий суддя ОСОБА_15 .

Також, відповідно до листа КП «ЖКС «Хмельницький» від 20.06.2017 квартира АДРЕСА_1 належить житловому фонду місцевих рад та знаходиться на балансі КП «ЖКС «Хмельницький».

Враховуючи викладене, ОСОБА_14 не могла розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1 , оскільки вказана квартира не приватизована, а належить житловому фонду місцевих рад.

Також, в інформаційні довідці з Державного реєстру речових прав на не рухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутня будь-яка інформація про право власності ОСОБА_14 на вказану квартиру.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що арештована квартира, якою, відповідно до клопотання слідчого, на підставі підроблених документів незаконно заволодів громадянин ОСОБА_16 , є предметом злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України і відповідає критеріям майна третьої особи, на яке, відповідно до положень ч.4 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

За таких обставин доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що арештована квартира не є належним об`єктом застосування заходів забезпечення кримінального провадження є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених ст.170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_8 , з метою попередження відчуження спірної квартири чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідуванню.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на квартиру, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 стосовно незаконності ухвали слідчого судді є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,7 кв.м із забороною здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеного майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3