27.02.2019
Справа № 359/5980/18
Провадження № 1-кп/359/139/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2019 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю обвинувачуваного ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0001450, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.06.2018 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка Каховського району Херсонської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше в силу вимог ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
23 травня 2018 року приблизно о 08 години 00 хвилин ОСОБА_4 , разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, проходили поблизу території ПрАТ «Бориспільський експериментальний комбікормовий завод», що розташований за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 46.
В цей час у ОСОБА_4 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням на територію ПрАТ «Бориспільський експериментальний комбікормовий завод», з метою реалізації якого, вони вступили у попередню змову між собою.
Реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 23 травня 2018 року приблизно о 08 години 05 хвилин, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перелізли через бетонний паркан та незаконно проникли на територію ПрАТ «Бориспільський експериментальний комбікормовий завод», розташовану за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 46, де знайшли брухт чорного металу (металобрухт) вагою 370 кілограм, вартістю 2 467 грн. 90 коп., принесли його до паркану та намагались викрасти, але з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були викриті працівниками, що охороняли територію ПрАТ «Бориспільський експериментальний комбікормовий завод».
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, тобто скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочину) визнав повністю, фактичні обставини не оспорював. Щиро розкаявся та показав, що він 23 травня 2018 року приблизно о 08 години 00 хвилин разом зі своїм давнім товаришем ОСОБА_5 , проходили повз ПрАТ «Бориспільський експериментальний комбікормовий завод», розташований за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 46. Він запропонував товаришу проникнути на територію заводу, на що той погодився та вони перелізли через бетонний паркан та територію ПрАТ «Бориспільський експериментальний комбікормовий завод», де побачили брухт чорного металу (металобрухт). Взявши металобрухт вони перенесли його до паркану та намагались перекинути через паркан, щоб в подальшому його реалізувати та отримати гроші, однак були затримані працівниками охорони даного заводу. У вчиненому діянні кається, просив суд суворо не карати, зобов`язався в подальшому не вчиняти подібного.
У зв`язку з тим, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження не оспорювали фактичні обставини вчинення злочину, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин та обмежується допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, досліджує речові докази та судові витрати, роз`яснивши сторонам, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Дії обвинуваченого кваліфіковані: - за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає правильною.
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_4 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим таємно, за попередньою змовою групою осіб тому воно визначається як крадіжка. ОСОБА_4 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення крадіжки. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. Зокрема, обвинувачений усвідомлював, що майно, яким він протиправно заволодівав, було для нього чужим, і він не мав права на нього. ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер його діянь, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнув обернути чуже майно на свою користь.
З причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_4 та інша особа не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця. Незавершеність об`єктивної сторони злочину є вимушеною. Обвинуваченим не доведено злочин до кінця не за власною ініціативою, а з причин, які не залежали від його волі. Так, на момент скоєння кримінального правопорушення обвинувачений був помічений та викритий працівниками охорони ПрАТ «Бориспільський експериментальний комбікормовий завод». Тобто існували обставини, які зашкодили закінчити злочин всупереч докладеним зусиллям обвинуваченого. Тому в діяннях обвинуваченого наявні ознаки незакінченого замаху на вчинення злочину. Злочин є незакінченим.
Цей злочини обвинувачений вчиняв з проникненням на охоронювану територію тобто, сховище. Умисел на викрадення чужого майна у нього виник ще до проникнення в сховище. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 32 постанови №12 від 25 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності», якщо винна особа вчинила крадіжку і в її діях є декілька кваліфікуючих ознак, передбачених різними частинами статті, вчинене належить кваліфікувати за тією частиною, яка передбачає більш суворе покарання. При цьому всі кваліфікуючі ознаки повинні бути вказані в обвинувальному висновку (обвинувальному акті) і мотивувальній частині вироку.
З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_4 повинен бути засуджений: - за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище.
Обираючи ОСОБА_4 кримінальне покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані які характеризують особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення та своїми послідовними показаннями сприяв судовому слідству. Ці обставини відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений вчинив тяжкий умисний злочин проти власності. Аналіз даних про його особу вказує на те, що він раніше, в силу ст. 89 КК України, є не судимий. В той же час, він раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності. ОСОБА_4 на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; неодружений; офіційно не працевлаштований; зі слів має на утриманні малолітню дитину доньку.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження представником потерпілого, цивільний позов до обвинувачуваного не пред`явлено, що свідчить на даний час про відсутність у потерпілого претензій до обвинувачуваного морального чи матеріального характеру.
Призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує конкретні обставини вчинення злочину, тяжкість злочину, правову позицію прокурора, дані про особу обвинуваченого та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку, що обвинуваченому за вчинення злочину, належить призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з урахуванням положень ст. 68 КК України.
Разом з тим, його перевиховання та виправлення залишається можливим без ізоляції від суспільства. Тому, на підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 допустимо звільнити від відбування покарання з випробуванням, йому доцільно встановити іспитовий строк певної тривалості та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України (ч.1 та п.3 ч.2).
Суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є достатньою для виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, пом`якшуючи обставини.
Цивільний позов не пред`являвся.
Долю речових доказів солід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. При цьому суд враховує, що відносно іншої особи ОСОБА_6 постановлено вирок від 19.09.2018 року, який набрав законної сили. Саме з цією особою ОСОБА_4 вчинив дане кримінальне правопорушення. Цим вироком також вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
На підставі викладеного та керуючись ст. 22, ст. 100, ст. 122, ч. 3, ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65-67, ч. 3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від основного покарання у виді позбавлення волі та призначити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації ; працевлаштуватися або за направлення уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1