Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2362/18
Провадження № 1-кп/480/196/19
ВИРОК
Іменем України

18 лютого 2019 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4 ;
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2018 року за № 0000447 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Курячі Лози Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, який працює слюсарем у СТО «Браво», не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, -
встановив:
17.07.2018, приблизно о 20 годині, більш точного часу під час проведення досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 знаходився разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ділянці відпочинку біля магазину, розташованого по вул. Степній, 1, у с. Сливине Миколаївського району Миколаївської області, де вживали пиво та спілкувались. В цей же день, приблизно о 21 години 30 хвилин, більш точного часу під час проведення досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, до зазначеного магазину, на автомобілі «Daewoo», марки «Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під`їхав ОСОБА_8 та зайшов до магазину.
Через деякий час ОСОБА_8 вийшов з магазину, підійшов до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і почав ображати останню, на що ОСОБА_4 зробив йому зауваження, щодо його нетактовної поведінки у бік жінки. Зауваження ОСОБА_4 викликало обурення з боку ОСОБА_8 , що призвело до конфлікту між останніми, який переріс у бійку, яку одразу ж було припинено іншими відвідувачами.
Після цього, ОСОБА_4 пішов до дому, де згадуючи минулий конфлікт з ОСОБА_9 вирішив помститися, шляхом пошкодження автомобіля останнього. Так, ОСОБА_4 узяв наявну в нього одноствольну мисливську рушницю моделі «ЗК» номер « НОМЕР_2 », 16-го калібру, виробництва Іжевського механічного заводу, 1951 року випуску, яку останній зберігав за місцем свого мешкання без відповідних дозволів, спорядив рушницю наявним у нього набоєм, та попрямував до магазину, розташованого по АДРЕСА_2 .
Знаходячись на відстані близько 22 метрів від зазначеного магазину, ОСОБА_4 побачив автомобіль «Daewoo», марки «Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , біля якого перебував ОСОБА_8 , та, реалізуючи свій намір, направлений на пошкодження автомобілю останнього і не маючи наміру на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , не передбачаючи можливості настання смерті останнього, хоча повинен був і міг її передбачити, прицілився з рушниці у автомобіль потерпілого, при цьому тримаючи палець на курку, підсковзнувся і несвідомо здійснив один постріл у бік автомобіля, після чого злякався та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Внаслідок пострілу ушкодження отримав ОСОБА_8 , який в цей час находився біля свого автомобіля та який внаслідок чисельних сліпих проникаючих вогнепальних поранень грудної клітини і органів черевної порожнини з пошкодженням внутрішніх органів та лівої верхньої кінцівки ігротом, що ускладнилося масивною внутрішньо-плевральною (1700мл темної рідкої крові та її згортків в плевральній порожнині), внутрішньочеревною 300 мл темної рідкої крові та її згортків в черевній порожнині) та зовнішньою кровотечею, помер.
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 тілесні ушкодження отримав ОСОБА_8 , у вигляді чисельних ран на передньо-боковій поверхні грудної клітини зліва, на передньо-боковій поверхні живота зліва, здухвинних ділянках та лівої поперекової ділянки, по передньо-зовнішній поверхні лівої верхньої кінцівки з рівними ввернутими в глибину несполучними краями, дефектом тканини по центру (мінус тканина), кільцевидними осадненнями (поясок осаднення) з рановими каналами які мають направлення спереду назад, зліва направо та зверху донизу, що проникають у плевральну та черевну порожнину з пошкодженням внутрішніх органів та м`язів лівої верхньої кінцівки. Морфологічні властивості ран, а також дані медико-криміналістичного дослідження вказують на те, що вони утворились від пробивної дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, що мали високу кінетичну енергію, до складу яких входить свинець. Вищевказані тілесні пошкодження є прижиттєвими про, що вказують наявність крововиливів в місцях їх утворення, та за ступенем тяжкості у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень та перебувають у прямому причинно-слідчому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 ..
Будь-яких тілесних ушкоджень, що могли утворитися в результаті боротьби чи самооборони, або вказували на посмертне переміщення трупа ОСОБА_8 не виявлено. У крові трупа ОСОБА_8 виявлений етиловий спирт в концентрації 1,61 проміллє, що стосовно живих осіб може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України - вбивство, вчинене через необережність.
26.12.2018 у кримінальному провадженні № 0000447 між прокурором Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості. При цьому, ОСОБА_10 не має претензій до обвинуваченого.
Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 119 КК України.
ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 має понести за вчинення злочину, а саме: три роки обмеження волі.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст. ст. 473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченому та прокурору.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_3 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.
Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Так, злочин у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав свою вину, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням наявності обставини, яка пом`якшує покарання, а тому істотно знижує ступінь тяжкості злочину, а саме: щире каяття, особи ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується посередньо; за місцем роботи характеризується позитивно та сусідами характеризується також позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 повністю усвідомлюють зміст угоди про визнання винуватості, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.
За вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат на проведення експертиз на суму 13426 грн. 88 коп., які підтверджені довідками про витрати на проведення експертиз, та підлягають стягненню з ОСОБА_4 .
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази у кримінальному провадженні букальні зразки (слина), папілярні узори пальців рук, змиви з лівої руки і правої руки ОСОБА_4 , - слід залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження; блокнот, монети, стартові пакети (упаковки), фрагменти чохла зі слідами РБК, кишеньковий ліхтарик, плями з речовиною бурого кольору з ґрунтом, три паперові серветки, одяг, нігті ОСОБА_8 , скляна прозора пляшечка, в якій знаходиться дріб, рушницю, 3 патрони, 8 гільз, марлевий тампон, сорочку синього кольору, штани синього кольору, - слід знищити. Грошові кошти купюрами: 50 грн. 42 шт., 20 грн. 1 шт., 10 грн. 2 шт., 2 грн. 3 шт.,1 грн. 2 шт., вважати такими, що переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, на підставі п. 5) ч. 9 ст. 100 КПК України.
Щодо шкіряного портмоне з документами на автомобіль «Daewoo», марки «Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , то суд позбавлений можливості вирішити питання щодо вказаного речового доказу, оскільки відповідно до п. 4) ч. 9 ст. 100 КПК України заінтересовані особи з проханням щодо передачі їм вказаного речового доказу до суду не зверталися.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд, -
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2018 року за № 0000447.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.
Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз у сумі 13426 грн. 88 коп.
Речові докази у кримінальному провадженні:
-букальні зразки (слина), папілярні узори пальців рук, змиви з лівої руки і правої руки ОСОБА_4 , - залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження;
-паперовий конверт № 1 з залишками ґрунту; пакет сейф № 3195183, в якому знаходяться пара капців, футболка, штани, чоловічі труси; пакет сейф № 4295324, в якому знаходиться ліхтарик; паперовий конверт № 2 з паперовою серветкою; паперовий конверт № 3 з двома паперовими серветками; паперовий конверт № 4 з фото зображенням сліду протектору шини автомобіля; паперовий конверт № 5 з фрагментом чохла з РБК; пакет сейф № 4512378 з блокнотом із записами телефонів, упаковка сім карти «Київстар», упаковка сім карти «Водафон», шкіряний гаманець з 7-ма монетами; прозорий пакет-файл, в якому знаходиться паперовий згорток, конверт № 6 з нігтями ОСОБА_8 та скляна прозора пляшечка, в якій знаходиться дріб 3 шт., які зберігаються в камері речових доказів Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, згідно з квитанціями про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 0000447, номер книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 381, порядковий номер № 400-18, знищити;
-полімерний прозорий пакет, опломбований за № 7620566, в якому знаходиться: рушниця, 3 патрони, 8 гільз, марлевий тампон, який зберігається в камері речових доказів Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, згідно з квитанціями про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 0000447, номер книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 418, порядковий номер № 107-18, знищити;
-пакет сейф № 4210206, в якому знаходиться сорочка синього кольору, штани джинсові синього кольору, які зберігаються в камері речових доказів Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, згідно з квитанціями про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 0000447, номер книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 381, порядковий номер № 437-18, знищити;
-грошові кошти купюрами: 50 грн. 42 шт., 20 грн. 1 шт., 10 грн. 2 шт., 2 грн. 3 шт., 1 грн. 2 шт., пачка цигарок «Кент», які у сейф пакеті № 4312472 передані на відповідальне зберігання до Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, відповідно до рапорту від 22.12.2018- вважати такими, що переходять у власність держави.
Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

18.02.2019