Справа № 362/6496/18
Провадження № 1-кс/362/2075/18
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2018 року

слідчий суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

затриманого ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування тимчасового арешту відносно громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернулася із клопотанням в обґрунтування якого зазначила, що працівниками Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області 07 листопада 2018 року в порядку статті 208 КПК України затримано громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу підозрювану у вчиненні злочину, яка перебуває у міжнародному розшуку.

Посилаючись на дані індивідуальної картки із бази Інтерпол від 24.01.2012 року та виданий Судом першої інстанції міста Саарбрюккен наказ про арешт вказаної особи, прокурор звернулась із клопотанням про тимчасовий арешт даного громадянина.

Враховуючи, отриману від затриманого письмову заяву про згоду на його видачу (екстрадицію), прокурор в судовому засіданні просила затвердити згоду особи на її видачу (екстрадицію) та застосувати екстрадиційний арешт.

Адвокат затриманого в судовому засіданні висловив думку у якій не заперечив щодо затвердження заяви про згоду затриманого на його видачу (екстрадицію). Проте, адвокат заперечив щодо застосування відносно затриманого екстрадиційного арешту та просив визначити останньому запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою з тих підстав, що затриманий офіційного одружений, є батьком малолітньої дитини, народженої в Україні у законному шлюбі та має виключно позивні характеристики на території України.

Затриманий ОСОБА_8 в судовому засіданні не погодився із клопотанням прокурора та зазначив, що до вирішення питання про його екстрадицію, він бажає перебувати на волі.

При цьому, відповідно до положень частини шостої статті 583 КПК України, під час розгляду клопотання в судовому засіданні ОСОБА_8 надав згоду на його видачу (екстрадицію) і не відмовився від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності.

У зв`язку з цим, на підставі норми абзацу другого частини шостої статті 583 КПК України, суд вирішує питання про затвердження згоди особи на видачу (екстрадицію) та застосування екстрадиційного арешту або про відмову у затвердженні згоди особи на її видачу (екстрадицію) і застосування тимчасового арешту.

Зокрема, при вирішенні даного питання, суд враховує, що затриманий добровільно надав згоду на його видачу (екстрадицію), підтвердивши таку обставину особисто в судовому засіданні, а тому, суд не вбачає підстав для відмови у затвердженні згоди затриманого на його видачу (екстрадицію).

Тобто, оскільки суд не вбачає підстав для відмови у затвердженні згоди особи на її видачу (екстрадицію), суд, відповідно до положень кримінального процесуального закону не розглядає питання про застосування тимчасового арешту.

Натомість, в силу зазначеної норми закону, суд вирішує питання про необхідність застосування відносно затриманого екстрадиційного арешту.

Для досягнення такої мети суд враховує наступні обставини.

04.11.2010 року Судом першої інстанції міста Саарбрюккен у справі № 9 Ls 6 Js 2017/09 (402/10) видано наказ про арешт відносно громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому викладено обставини вчиненого ним у 2009 році кримінального діяння на території Федеративної Республіки Німеччина (а.с. 40 42).

24.01.2012 року Судом першої інстанції міста Саарбрюккен у справі № 7 Gs 234/12 видано наказ про арешт відносно громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому викладено обставини вчиненого ним у 2010 і 2011 роках кримінального діяння на території Федеративної Республіки Німеччина (а.с. 16 19).

Генеральною прокуратурою України отримано клопотання від 29.01.2018 року про тимчасовий арешт з метою подальшої екстрадиції згідно із статтею 16 Європейської конвенції про екстрадицію громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із якого у відношенні останнього (розшукуваного) необхідно привести у виконання:

- вирок Суду першої інстанції міста Нойнкірхен від 21.12.2009 року, який вступив в силу;

- постанову про попереднє ув`язнення, яке було прийнято 04.11.2010 року Судом першої інстанції міста Саарбрюккен (а.с. 22 23).

15.02.2012 року видано Наказ про виконання покарання § 457 Кримінально-процесуального кодексу за яким, згідно із рішенням Суду першої інстанції міста Нойнкирхен у судовій справі № 10 Ls 06 Js 275/09 (79/09) від 21.12.2009 (18.05.2010) року засуджений ОСОБА_8 повинен відбути покарання у вигляді 2 роки та 9 місяців позбавлення волі (а.с. 44 45).

Таким чином, враховуючи вказані вище письмові документи надані компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина стосовно затриманого, проаналізувавши їх зміст та викладені у них фактичні обставини у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою гарантування запобігання втечі затриманого та забезпечення у подальшому його видачі, необхідно застосувати відносно останнього саме екстрадиційний арешт.

Разом з цим, суд не вбачає достатніми та суттєво вагомими наведені адвокатом під час розгляду особисті характеристики затриманого на території України, оскільки повідомлена та викладена в офіційних судових документах Федеративної Республіки Німеччина поведінка ОСОБА_5 об`єктивно свідчить і не виключає існування можливості вчинення останнім дій, спрямованих на уникнення кримінальної відповідальності на території та за законами країни його громадянства.

Доводи адвоката про те, що до клопотання на вимогу пункту 2 частини четвертої статті 583 КПК України не додано документи, що містять дані про вчинення затриманим злочину на території іноземної держави та обрання щодо нього запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави, суд не приймає до уваги та ставиться до них критично, оскільки вони повністю та беззаперечно спростовуються змістом наведених вище та досліджених судом письмових доказів правоохоронних органів Федеративної Республіки Німеччина.

До того ж, зауваження адвоката щодо відсутності у протоколі затримання особи відмітки про роз`яснення особі її права надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також права на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на її видачу (екстрадицію), суд оцінює як такі, що відповідають нормі пункту 1 частини четвертої статті 583 КПК України але, водночас вони є такими, що не впливають на результат вирішення судового розгляду по суті, оскільки затриманий надав особисту письмову заяву про згоду на його видачу (екстрадицію), а також безпосередньо в судовому засіданні надав суду відповідну згоду на його видачу (екстрадицію).

Також, відповідно до викладених вище обставин, суд не вбачає належних, обґрунтованих і законних підстав для задоволення прохання адвоката про визначення затриманому запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, оскільки відповідно до досліджених безпосередньо судом письмових документів уповноважених органів Федеративної Республіки Німеччина, ОСОБА_8 є розшукуваним та не з`явився згідно з викликом для початку відбування покарання, ухилився від приведення у виконання розпорядження про арешт шляхом втечі та переїхав у невідоме місце, щоб ухилитися від переслідування по кримінальній справі протягом тривалого часу.

Зазначені факти, на переконання суду прямо і зрозуміло вказують на реальне існування підстав для застосування відносно затриманого саме екстрадиційного арешту, що згідно із пунктом 9 частини першої статті 541 Глави 42 Розділу IХ КПК України є застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).

Одночасно, суд враховує норму частини десятої статті 584 КПК України, яка передбачає, що екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

За таких обставин, приходжу до висновку про існування вагомих підстав для затвердження згоди затриманого на його видачу (екстрадицію) та застосування відносно нього екстрадиційного арешту строком до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) та його фактичної передачі, але не більше ніж 30 днів з моменту його затримання, як просила прокурор.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 583, 369 372 КПК України,

У Х В А Л И В:

Затвердити згоду громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на його видачу (екстрадицію).

Застосувати відносно громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 екстрадиційний арешт строком до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) та його фактичної передачі, але не більше ніж до 06 грудня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя