Справа № 463/403/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/299/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Галле-Залле Федеративної Республіки Німеччина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватись, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , визнано винним у тому, що він приблизно о 6:00 годині 28 жовтня 2017 року, будучи раніше судимим за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, наблизившись до потерпілого ОСОБА_9 , відкрито заволодів курткою останнього марки «Columbia», вартістю 1000 гривень, в якій знаходились мобільний телефон марки «Doodge x5», вартістю 2000 гривень, із сім-карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 30 гривень, кошти у сумі 700 гривень, паспорт громадянина України виданого на ім`я потерпілого ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків на ім`я останнього, дві банківські картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , видані ПАТ КБ «Приватбанк» та шапкою, вартістю 500 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений, перебуваючи на вул. Липинського, 60 в м. Львові, попередньо дізнавшись в потерпілого пін-код до банківської картки № НОМЕР_1 ПАТ КБ «Приватбанк», зняв в банкоматі з вищезазначеної картки готівкові кошти в сумі 2850 гривень, спричинивши потерпілому шкоди на загальну суму 7080 гривень.

Не погоджуючись з даним вироком, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2018 відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст.75 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що застосовуючи до ОСОБА_7 ст.75 КК України, суд першої інстанції не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування покарання, а саме ступеню тяжкості, обставинам вчинення злочину і даним про особу обвинуваченого, відтак прийшов до необґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, не навівши у вироку належних і достатніх мотивів для прийняття такого рішення.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої заступником прокурора Львівської області апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив апеляційну скаргу прокурора та просив суворо не карати, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, що ніким не оспорюються.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню з ухваленням вироку в апеляційному порядку, про що обґрунтовано ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7, зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Наведених вимог закону при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, та в порушення загальних засад призначення покарання, застосував обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Згідно з вироком, суд першої інстанції, обираючи вид покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував тяжкість скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий за злочини проти власності, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, по місцю проживання характеризується негативно, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання і про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд взяв до уваги обставини скоєного злочину, особу обвинуваченого, досудову доповідь органу пробації та позицію прокурора, який просив призначати покарання зі звільненням від відбуття такого з випробуванням.
Між тим підстав вважати можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання немає.

Суд першої інстанції неналежно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, особу обвинуваченого, обставини справи й помилково прийняв рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, особа обвинуваченого, який будучи раніше судимим за злочини проти власності, будучи звільненим з місць позбавлення на шлях виправлення не став і за спливом незначного проміжку часу знову вчинив тяжкий корисливий злочин, на думку апеляційного суду, виключають можливість застосування положень ст. 75 КК України.

Так, із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується посередньо, схильний до вчинення злочинів, не займається суспільно корисною працею.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині застосування до ОСОБА_7 ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_7 , який характеризується негативно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, не займається суспільно корисною працею, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання, й вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2018 відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з 03 грудня 2018 року.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4