ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

слідчого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , з доповненнями захисника ОСОБА_8 до апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпрпоетрвоської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з моменту затримання з 14.24 год. 06 грудня 2018 року до 14.2а год. 05 лютого 2018 року.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що як встановлено в ході розгляду клопотання, підозрюваний ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, доведеними та наданими суду поясненнями прокурора та матеріалами справи в їх скупності підтверджується наявність ризиків у вигляді можливого впливу на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню. Так, зазначає, що слідчий суддя конкретно не вказала прізвище підозрюваного і із тексту видно нібито він вчинив не одне кримінальне правопорушення, а декілька. Даний запобіжний захід є занадто суворим та до підозрюваного ОСОБА_10 необхідно застосувати запобіжний захід не пов`язаного із обмеженням волі. Даною ухвалою слідчого судді обрано підозрюваному ОСОБА_10 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб і обчислений строк тримання під вартою з моменту затримання, а саме з 14 год. 24 хв. 06 грудня 2018 року до 14 год. 24 хв. 05 лютого 2019 року та виходить що 61 доба.
Слідчий суддя неправильно порахувала дні тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_10 і помилково встановила не 60 діб тримання під вартою, а 61 добу, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 197 КПК України про те, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, тобто з 14 год. 24 хв. 06 грудня 2018 року по 14 год. 24 хв. 04 лютого 2019 року.
Слідчий суддя не врахував, той факт, що підозрюваний ОСОБА_10 фактично проживає і вимушений проживати разом з матір`ю ОСОБА_13 1947 року народження, яка є людиною похилого віку, дуже хворою людиною, потребує стороннього догляду. За місцем проживання підозрюваний ОСОБА_10 характеризується позитивно. Він працює, але не офіційно, має джерело доходу, надає матері і своїй неповнолітній дитині матеріальну допомогу. Доказів того, що ОСОБА_10 веде паразитичний, антигромадський спосіб життя в матеріалах провадження немає. Якщо підозрюваний розлучений, що це ще не означає слабких соціальних зв`язків, адже він доглядає свою матір і виховує неповноліттю дитину. Також слідчий суддя не врахував того, що ОСОБА_10 не має інших повідомлених йому підозр у вчиненні іншого кримінального правопорушень. Вважаю, що слідчий суддя порушив вимоги ст. 178 КПК України і не врахував обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
На думку захисника, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого формально перелічив додані до клопотання документи і не дослідив ці документи, тобто не розкрив змісту наданих протоколів та інших документів чим порушив вимоги ст. 193 КПК України. Слідчий суддя безпідставно і необґрунтовано зробив висновок про застосування до ОСОБА_10 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не було взято до уваги пояснення самого підозрюваного і його захисника про те, що ОСОБА_10 не скоював цього злочину, який йому інкримінований - закінчений замах на вбивство ОСОБА_14 . Підозрюваний пояснював, що не спричиняв тілесних ушкоджень потерпілій і вважає, що потерпіла ОСОБА_14 стала жертвою розбійного ,нападу на неї з боку тієї особи, яка повинна була приїхала на зустріч з потерпілою і що та особа могла заподіяти потерпілій вказані в матеріалах справи тілесні ушкодження і пограбувати її, адже у неї пропали речі і гроші. З приводу того, що чому потерпіла вказала саме на ОСОБА_10 , то останній пояснив, що між ними були постійні суперечки, сварки стосовно можливого розділу спільної квартири, відмова підозрюваного знятись з реєстрації, де зареєстрована сама потерпіла, а також запроторити підозрюваного за грати, щоб він не заважав її жити з іншим молодшим за неї чоловіком, до речі працівником поліції і не повчав її життя як старшою людиною.
Зазначає, що у судовому засіданні слідчий, прокурор не довів існування тих ризиків, на які вони посилались в своєму клопотанні і не надали жодних доказів на підтвердження цих ризиків, також прокурор не довів, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою зможе запобігти вказаним ризикам. Слідчий суддя не навів жодних конкретних доказів на підтвердження вказаних ризиків, а саме: чим доведено або підтверджується спроби підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду. По першому виклику ОСОБА_10 сам з`явився до слідчого на виконання слідчих дій і не переховувався від слідчих органів, як може підозрюваний незаконно впливати на свідків. Необхідно врахувати те, що слідчим допитані свідки, які прямо не вказують саме на підозрюваного ОСОБА_10 , що він вчинив злочин, очевидців цього злочину немає, тому у підозрюваного немає наміру впливати на таких свідків, інших можливих свідків він не знає, а які є в наявності вони не є основними. Для чого ОСОБА_10 перешкоджати кримінальному провадженню, адже він впевнений, що інкримінованого йому злочину він не вчиняв, по великому рахунку його дії можуть кваліфікувати за ст. 125 або ж 122 КК України, а для цього йому не потрібно перешкоджати слідству щоб відносно нього застосовували тяжкий запобіжний захід. Також до цього часу ОСОБА_10 не вчиняв злочини і маючи дуже хвору матір, за якою необхідний сторонній догляд і неповнолітню дитину, якій необхідно надавати матеріальну допомогу і виховувати її з боку батька, то у підозрюваного ОСОБА_10 і в думках немає вчинювати якісь не потрібні і не осмислені дії направлені на скоєння злочинів.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 просив задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , скасувати запобіжний захід у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_15 , звільнити ОСОБА_15 в залі судового засідання.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, що формулювання підозри щодо вчинення ОСОБА_15 злочину позбавлене будь-якого логічного смислу, протирічить саме собі, та нічого не доводить. Вказує, що постановою заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_16 від 06.12.2018 року було безпідставно змінено правову кваліфікацію кримінального провадження від 04.12.2018 року з ч. 1 ст. 125 на ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Крім того, зазначив про протиріччя в показах потерпілої. Вказує, що підозра ОСОБА_15 у вчиненні злочину є необгрунтованою, та жодний ризик не підтверджено.
Слідчим суддею не було взято до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, а саме те, що останній раніше не судимий, на обліку в наркологічних та психоневрологічних диспансерах не перебуває. Також, ОСОБА_15 має постійне місце проживання разом зі своєю матір`ю дуже похилого віку, яка перебуває у нього на утриманні, має незадовільний стані здоров`я та потребує постійного догляду, ОСОБА_15 має позитивний соціальний статус, позитивно характеризується за місцем проживання, від органів досудового розслідування та суду не переховувався, не перешкоджав веденню кримінального провадження, не вчиняв опору при затриманні.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_15 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника з доповненнями, думки прокурора та слідчого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, колегія суддів приходить до такого висновку.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, зважаючи на наступне.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується документами, долученими до клопотання.

З наведених обставин слідчий суддя зробив правильний висновок про наявність щодо ОСОБА_10 підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, достатньо обґрунтованої для вирішення питання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з яким колегія суддів погоджується.

Також є правильним висновок слідчого судді про наявність щодо ОСОБА_10 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що він може переховуватися від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя належним чином врахував вагомість вказаних вище доказів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим у вчинені інкримінованого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, офіційно не працює, не одружений, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з рішенням слідчого судді щодо строку дії ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 слідчим суддею визначений в межах строку досудового розслідування на 60 (шістдесят) днів, з 06 грудня 2018 року до 05 лютого 2019 року, що перевищує строк, передбачений ч. 1 ст. 197 КПК України, у зв`язку з чим він має бути зменшений.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 .

Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 з доповненнями захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, змінити, вважати обчислювання строку тримання під вартою ОСОБА_10 з 14.24 години 06 грудня 2018 року до 14.24 години 04 лютого 2019 року.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4