Номер провадження: 11-сс/785/1987/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

апелянтів: адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

представника володільців майна адвоката ОСОБА_9

володільців майна: ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року по кримінальному провадженню №0007698 від 19.11.2018 року, -

встановив:
оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 в рамках кримінального провадження №0007698внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2018року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України та накладено арешт на нерухоме майно, а саме житлове приміщення, загальною площею 77,3 кв.м., розташоване на третьому поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною подальшого використання арештованого нерухомого майна.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що з матеріалів кримінального провадження убачається наявність достатніх підстав вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт є предметом злочинного посягання та являється важливим речовим доказом по кримінальному провадженню, а також з метою недопущення його можливого пошкодження, слідчий суддя прийшов висновку про заборону використання арештованого нерухомого майна житлового приміщення, загальною площею 77,3 кв.м., розташоване на третьому поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Апелянт посилається на те, що він та ОСОБА_8 є добросовісними власниками квартири, на яку слідчим суддею накладено арешт. Апелянт посилається на те, що не він, ні його дружина не входять до переліку осіб, визначених ч.ч.1, 3 ст.170 КПК України, на майно яких може бути накладено арешт, тому ухвала слідчого судді є необґрунтованої та незаконною. Крім того, апелянт посилається на те, що про існування оскаржуваного рішення він дізнався з Єдиного реєстру судових рішень 28 листопада 2018 року та просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; володільців майна: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представника адвоката ОСОБА_9 та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до вимог ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена слідчим суддею районного суду 22.11.2018 року без виклику ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , або їх представника. Апелянт посилається на те, що про існування оскаржуваного рішення він дізнався з Єдиного реєстру судових рішень 28 листопада 2018 року. Доводи апелянта в цій частині не спростовуються матеріалами судової справи, та поясненнями учасників процесу. Апеляційна скарга подана 30.11.2018 року, що, з урахуванням доводів апелянта, свідчить про подання скарги у визначений положеннями ч.3 ст.395 КПК України строк на апеляційне оскарження, а тому поновлення не потребує.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді районного суду та невиконання слідчим та слідчим суддею положень ст.ст. 167, 168, 170, 171, 172, 173 КПК України, при зверненні з клопотанням, його судовому розгляді та прийнятті рішення за результатами розгляду клопотання, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Як убачається з матеріалів справи слідчим відділом Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0007698 від 19.11.2018року за фактом вчинення злочину, передбаченого ст.356 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого про накладення арешту на майно в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 19.11.2018, до чергової частини Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, надійшла заява від ОСОБА_10 , в якій він просить вжити заходи правового характеру, до невстановлених осіб, які 19.11.2018 самовільно замінили замки в квартирі АДРЕСА_2 , в якій мешкає заявник.
Допитаний потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що з 2002 року разом із своєю сім`єю мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Проживає родина в зазначеній квартирі ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі договору №44 про дольову участь в будівництві житла від 04.02.2002 року, Вищевказаний об`єкт нерухомості складається з приміщень, загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м. та належить ОСОБА_11 , яка є матір`ю потерпілого.
19.11.2018 року, в ранковий час доби, ОСОБА_10 вийшов з приміщення своєї квартири, після чого, приблизно о 17 год. 00 хв., повернувшись додому виявив змінені замки вхідних дверей своєї квартири. Під час спроби відчинити вхідні двері, до ОСОБА_10 підійшов раніше не відомий йому чоловік, який закрив двері квартири ОСОБА_14 своїми ключами та пояснив, що квартира потерпілому не належить у зв`язку із існуючим боргом. В подальшому, потерпілим було викликано співробітників поліції на місце події.
Під час відпрацювання виклику служби «102», чоловік, який замінив замки вхідних дверей кв. АДРЕСА_2 назвався ОСОБА_15 , та повідомив, що на підставі довіреності від 25.10.2018 являється представником ОСОБА_8 , яка в свою чергу являється дійсним власником вищевказаної квартири.
Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індекс 138325620 від 19.09.2018 року) ОСОБА_8 є власником об`єкту нерухомого майна, а саме: кв. АДРЕСА_2 .
Згідно наданої копії іпотечного договору, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 від 10.07.2018 року, ОСОБА_8 виступає «іпотекодержателем», а ОСОБА_17 виступає «іпотекодавцем». Згідно договору позики, предметом іпотеки виступає вищезазначена квартира. В договорі іпотеки зазначено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№128611908), право власності ОСОБА_17 на предмет іпотеки зареєстроване належним чином у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №26752164, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Під час допиту потерпілого, ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_17 йому та членам його сім`ї не відомі
Допитаний в якості свідка ОСОБА_18 повідомив, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 та фактично є сусідом родини ОСОБА_13 на протязі тривалого часу. Громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_17 останньому не відомі та чоловіка на ім`я ОСОБА_15 він бачив вперше.
21.11.2018 року слідчий СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 звернулась до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме житлове приміщення, загальною площею 77,3 кв.м., розташоване на третьому поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною подальшого використання арештованого нерухомого майна.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що зазначене майно є предметом злочинного посягання та важливим речовим доказом, а також з метою збереження цього нерухомого майна.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого та обставини на які посилається слідчий, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно фактично відповідає вимогам ст.171 КПК України та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При розгляді клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, пославшись на вимоги ст.170 КПК України, задовольнив клопотання, наклавши арешт на нерухоме майно, як на таке, що є предметом злочинного посягання та являється важливим речовим доказом по даному кримінальному провадженню, а тому до моменту з`ясування істини у кримінальному провадженні повинно бути арештовано, з метою недопущення його можливого пошкодження та відчуження.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді і вважає, що майно, на яке накладено арешт, з урахуванням його відповідності критеріям ст.170 КПК України, а також необхідності на даній стадії досудового розслідування перевірки версії щодо можливого факту використання вказаного майна з ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України, а тому на даній стадії досудового розслідування може бути речовим доказом.

При цьому, апеляційний суд визнає непереконливими доводи апелянтів про те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованої та незаконною, оскільки саме правомірність використання арештованого майна та його належність у кримінальному провадженні потребує перевірки під час досудового розслідування, яке розпочато 19.11.2018 року, в тому числі з огляду на те, що постановою слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 від 26.11.2018 року у даному кримінальному провадженні змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ст.356 КК України на ч.1 ст.190 КК України щодо факту заволодіння вказаним майном шахрайським шляхом.

Таким чином, з урахуванням того, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді, суду було надано декілька правовстановлюючих документів на нерухоме майно, на яке накладено арешт, які містять відомості про різних власників цього нерухомого майна, підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України, апеляційний суд не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, апеляційним судом також не встановлено та апелянтом не доведено, оскільки відповідно до їх пояснень, останні навіть не користувалися вказаним майном.

Вказані обставини, зокрема факт наявності відомостей про власників нерухомого майна, на яке накладено арешт та які володіють цим майно на підставі різних правовстановлюючих документів, з урахуванням фабули кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України, обставинами якого є дослідження факту придбання права на майно шляхом обману, підтвердженим фактом проживання родини ОСОБА_13 в зазначеній квартирі з 2002 року, на думку апеляційного суду, безумовно вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована необхідність накладення арешту на вказане майно з метою його збереження та унеможливлення подальших незаконних дій з об`єктом нерухомості.

При цьому, апеляційний суд враховує, що питання про доцільність подальшого арешту на вказану квартиру буде перевірена на стадії досудового розслідування на протязі нетривалого часу про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України у разі існування нових обставин, які не були відомі на час прийняття оскаржуваного рішення слідчого судді та апеляційному суду.

За наведених обставин, з урахуванням положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року по кримінальному провадженню №0007698 від 19.11.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на житлове приміщення, загальною площею 77,3 м2, розташоване на третьому поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною подальшого використання арештованого нерухомого майна, - залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4