Провадження № 11-кп/4820/27/18
Справа № 682/2439/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 26 березня 2015 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Славутського міськрайонного суду від 04 січня 2018 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Славутського міськрайонного суду від 04 січня 2018 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Нетішин Хмельницької області, зареєстровану за адресою АДРЕСА_1 кімнати АДРЕСА_2 , жительку АДРЕСА_3 , українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, сторожа РБУ ЕРП ВП ХАЕС, раніше не судиму, -
визнано винною та призначено покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 постановлено не обирати.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 6843,95 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 6000 гривень у відшкодування моральної шкоди та 3500 гривень на оплату правової допомоги.
За вироком суду, ОСОБА_10 близько 9 години 26 березня 2015 року перебуваючи на власному подвір`ї, за адресою АДРЕСА_3 , підійшла до межі з сусідньою ділянкою де під час суперечки умисно заподіяла легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_7 .
Злочин вчинено за наступних обставин:
26 березня 2015 року близько 09 години, перебуваючи на власному подвір`ї біля будинку АДРЕСА_3 , обвинувачена ОСОБА_10 , під час виконання потерпілим ОСОБА_7 земельних робіт по зведенню паркану, розпочала суперечку щодо меж земельних ділянок. Під час суперечки, впродовж короткої сутички, намагаючись зашкодити зведенню паркану, обвинувачена ОСОБА_10 , спричинила руками садна шкіри обличчя, в ділянці лівої щоки, та, схопивши лопату, яка лежала неподалік, нанесла удар в область лівого коліна потерпілому ОСОБА_7 , чим заподіяла умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок скасувати та закрити провадження у справі закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, а саме не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. При цьому вказує, що судом першої інстанції не зазначено, що ОСОБА_7 встановлюючи огорожу діяв неправомірно, оскільки встановлював її на території ОСОБА_10 , що в суді підтверджено рішенням Нетішинського міського суду та ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області. Крім того зазначає, що не відповідає дослідженим у суді обставинам твердження суду про те, що ОСОБА_10 схопила лопату, яка лежала неподалік місця конфлікту, оскільки свідки сторони обвинувачення в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_10 з місця конфлікту бігла за лопатою до свого подвір`я. Звертає увагу, що не відповідає фактичним обставинам справи факт нанесення ОСОБА_10 удару лопатою в область лівого коліна потерпілому в результаті чого ОСОБА_7 спричинено пошкодження зв`язок лівого колінного суглобу, оскільки свідки сторони обвинувачення в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_10 завдала металевою частиною лопати удар в коліно ОСОБА_7 в той час, коли останній стояв обома ногами в ямі, яку копав під огорожу та спростовується показаннями експерта, який зазначив, що за таких обставин неможливо завдати травму колінного суглобу, а також згідно висновку експерта на тілі потерпілого окрім подряпин на шкірі обличчя інших тілесних ушкоджень на момент огляду не виявлено. Посилається і на те, що працівник поліції, прибувши на місце виклику, не вилучав та не оглянув речові докази, суд упереджено віднісся до показань свідка ОСОБА_11 , який був очевидцем конфлікту та повідомив, що ОСОБА_10 лопатою ОСОБА_7 не била, травми ноги не спричиняла. Стверджує, що судом відмовлено в задоволенні клопотання про огляд та відкриття амбулаторної картки хворого ОСОБА_7 , а також призначення повторної або додаткової судово медичної експертизи. Акцентує увагу на те, що висновок експерта є неналежним доказом, оскільки він складений не на потерпілого ОСОБА_7 , а на іншу особу ОСОБА_12 . Апелянт вказує, що у вироку суду відсутнє формулювання обвинувачення дій ОСОБА_10 із зазначенням місця та способу спричинення тілесного ушкодження, а також не зрозуміло, які саме тілесні ушкодження завдала ОСОБА_10 для ОСОБА_7 , а також виключено з обвинувачення побої у вигляді кон`юктиву лівого колінного суглобу, а тому дії ОСОБА_10 слід вірно кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, оскільки згідно висновку експерта саме це пошкодження спричинило розлад здоров`я, а всі інші тілесні ушкодження являються легкими. Вважає, що не підлягає задоволенню цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на придбання пального, оскільки не надано відомостей про те на який транспортний засіб він витрачав паливо, які експлуатаційні витрати палива становлять на даному транспортному засобі; відшкодування витрат за надання юридичних послуг, оскільки скарги складалися на постанови слідчих про закриття кримінального провадження та прийнятті участі у судових засіданнях при їх розгляді, до яких ОСОБА_10 відношення не має; відшкодування моральної шкоди за обставин, коли ОСОБА_7 , встановлюючи огорожу діяв неправомірно, так як встановлював її на території ОСОБА_10 .
В запереченні потерпілий ОСОБА_7 просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає в силу наступних підстав.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 свою вину не визнала. У своїх показаннях обвинувачена наполягає на тому, що тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 не наносила, а навпаки, сама зазнала нападу, отримала садна обличчя та травму правої руки, після чого викликала правоохоронців та адвоката. Однак, не заперечує той факт, що можливо під час конфлікту подряпала обличчя ОСОБА_7 .
Однак, факт не визнання вини обвинуваченою ОСОБА_10 спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який показав, що вранці 26 березня 2015 року ставив тумби під майбутній паркан на межі з будинковолодінням обвинуваченої ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_3 . Близько 9 години з хати вибігла обвинувачена ОСОБА_10 , обізвала потерпілого, нанесла йому побої, подряпавши обличчя та ударивши лопатою у коліно. Уникаючи обвинуваченої ОСОБА_10 потерпілий відштовхнув її та викликав правоохоронців.
Допитаний у суді свідок ОСОБА_13 показав, що бачив на власні очі як потерпілий, стоячи по коліна у ямі, яку копав під тумбу для зведення паркану, зазнав від обвинуваченої ОСОБА_10 нападу. Наполягає на тому, що обвинувачена ОСОБА_10 підбігла до потерпілого ОСОБА_7 , почала його бити кулаками по голові, дряпати обличчя, схопивши лопату нанесла нею удар у ліве коліно.
Свідок ОСОБА_14 підтвердила факт нанесення обвинуваченою ОСОБА_10 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 під час зведення паркану. Під час бійки обвинувачена ОСОБА_10 вибігла з будинку до потерпілого і почала бити його кулаками, подряпала обличчя, та нанесла удар лопатою у коліно.
Свідок ОСОБА_15 показала, що також спостерігала бійку. Коли потерпілий ОСОБА_7 копав яму під тумбу ззаду підбігла обвинувачена ОСОБА_10 і почала його бити кулаками рук по голові, подряпала обличчя, схопивши лопату, яка була на місці події, нанесла нею удар у ліве коліно.
Свідок ОСОБА_15 показала, що обвинувачена вибігла до потерпілого з хати, коли він стояв у ямі спиною до обвинуваченої. Била обома руками по голові. Коли потерпілий обернувся та відштовхнув обвинувачену, вона схопила лопату та ударила потерпілого у ліве коліно. Безпосередньо після побиття спостерігала на обличчі потерпілого ОСОБА_7 криваві садна та чула від потерпілого скарги на біль у лівій нозі.
Свідок ОСОБА_16 допитаний у суді показав, що прибувши за викликом як правоохоронець бійки на застав. Разом з тим, підтвердив у показаннях, що потерпілий ОСОБА_7 , даючи пояснення мав сліди крові на обличчі та під час ходьби кульгав.
Свідок ОСОБА_11 у суді показав, що допомагаючи зводити паркан потерпілому ОСОБА_7 бачив штовханину між обвинуваченою ОСОБА_10 та потерпілим. Під час штовханини обвинувачена ОСОБА_10 подряпала обличчя потерпілому ОСОБА_7 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 підтвердила факт конфлікту між обвинуваченою ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_7 та показала, що бачила лише суперечку під час виконання потерпілим земельних робіт для зведення паркану. Підтвердила, що бачила як потерпілий відштовхнув обвинувачену ОСОБА_10 .
Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтвердили у суді, що спостерігали наслідки суперечки обвинуваченої ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 . Наполягають на тому, що обвинувачена ОСОБА_10 мала ушкодження правої руки та подряпини на обличчі.
Об`єктивно вина обвинуваченої ОСОБА_10 підтверджується висновком експерта № 101 від 17 квітня 2015 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено та зафіксовано садна на шкірі обличчя, в ділянці лівої щоки, посттравматичного кон`юктивіту лівого ока, посттравматичного лівобічного гонартрозу, пошкодження зв`язок лівого колінного суглобу. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легкого ступеня тяжкості, за ознакою короткочасного розладу здоров`я. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих предметів. За часом виникнення та механізмом заподіяння, виявлені тілесні ушкодження на шкірі обличчя, виникли від удару рукою по обличчю зліва, виявлені тілесні ушкодження лівого колінного суглобу, виникли від удару лопатою по лівому коліні, та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я потерпілого.
Допитаний судмедексперт ОСОБА_20 який проводив судово-медичну експертизу і підтвердив у суді факт наявності у потерпілого ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень - садна на шкірі обличчя в ділянці лівої щоки, пошкодження зв`язок лівого колінного суглобу, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Всім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченої ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України тобто як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_10 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину та обставин, що пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_10 в ході судового розгляду не встановлено.
При призначенні ОСОБА_10 покарання, судом враховано особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується, має постійне місце проживання, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.
Доводи захисника про невідповідність фактичним обставинам справи факт нанесення обвинуваченою ОСОБА_10 ушкодження потерпілому ОСОБА_7 не заслуговують на увагу, оскільки вказане спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 про обставини їх заподіяння, та узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Слід залишити поза увагою і твердження апелянта про те, що висновок експерта є неналежним доказом, оскільки складений не на потерпілого ОСОБА_7 , а на іншу особу ОСОБА_12 , так як допущена помилка в ініціалах потерпілого, на думку апеляційного суду, не є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування судового рішення та не впливає на обґрунтованість висновку про доведеність вини ОСОБА_10 за пред`явленим обвинуваченням.
Посилання захисника про безпідставну відмову в задоволенні клопотання про призначення повторної або додаткової судово-медичної експертизи є необґрунтованими, оскільки вказане рішення суду є належним чином вмотивоване, та при цьому захист під час апеляційного розгляду кримінального провадження не заявляв клопотання щодо необхідності призначення повторної або додаткової експертизи.
Підстав для задоволення доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо скасування вироку в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції об`єктивно, всебічно розглянув цивільний позов потерпілого у відповідності до вказаних вище вимог Закону, та належно вмотивував прийняте рішення.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стягуючи з обвинуваченої на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 6000 гривень, на думку колегії суддів обґрунтовано врахував моральні страждання потерпілого, що мали місце внаслідок злочинних дій обвинуваченої, пов`язаних з порушенням його звичних життєвих зв`язків, стосунків з оточуючими людьми, при цьому виходив з із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, за змістом ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема із витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження та витрат на правову допомогу.

Частиною 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З огляду на те, що потерпілим ОСОБА_7 документально підтверджені понесені ним процесуальні витрати в розмірі 6843,95 гривень на пальне в період, коли проводилась судово медична експертиза та призначались судові засідання та витрати на правову допомогу в сумі 3500 гривень, які підтвердженні належним розрахунком, колегія суддів приходить до висновку, що доводи захисника в цій частині також слід залишити поза увагою.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 вчинила злочину у 2015 році, тобто з моменту його вчинення минуло 3 роки.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Підстав до скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Вирок Славутського міськрайонного суду від 04 січня 2018 року стосовно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_10 від покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді