ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаряОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченого захисника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 19.09.2018 року за №0002681, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 22.11.2018 рокущодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, неодружений, утриманців не має, фізичних та психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, виконує роботи з укладки тротуарної плитки без оформлення трудових відносин, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 23.12.2010 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 11.09.2012 року за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 315, ч. 1 ст. 317, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 28.01.2016 року у зв`язку з відбуттям покарання; обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з поміщенням для відбування покарання до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за злочин, вчинений ним за таких обставин.
ОСОБА_7 18.09.2018 року близько 18-10 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , в ході раптово виниклого словесного конфлікту завдав ОСОБА_9 не менше двох ударів в область кисті правої руки, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді закритих переломів лад`євидної та крючковидної кісток правої кисті, садна правої кисті, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та всі обставини, що пом`якшують покарання.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді щодо суті поданої апеляційної скарги, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах сторони залишилися на попередніх позиціях, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за встановлених і викладених у вироку обставин, та кваліфікація його дій за ч.1 ст. 122 КК України в апеляційній скарзі захисником не оскаржується, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядається.

Що ж до доводів захисника про суворість призначеного покарання та необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про його особу, що він за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, є особою, раніше неодноразово судимою, в тому числі особою, яка раніше звільнялася від відбування покарання з випробуванням, проте належних висновків він не зробив і протягом іспитового строку вчинив нові злочини, покарання за які відбував реально, обставини, що пом`якшують покарання, - повне визнання вини, обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням цих конкретних обставин та даних про особу винного, суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки у межах санкції ч.1 ст. 122 КК України. Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки менш суворий вид покарання, не пов`язаний з позбавленням волі, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, зокрема, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який, будучи неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив новий умисний злочин, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

Характеризуючі матеріали, на які захисник посилається в апеляційній скарзі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції, клопотання про їх дослідження сторона захисту не заявляла, а відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таким чином, дані про особу ОСОБА_7 , характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, свідчать про суспільну небезпеку його особи та неможливість його виправлення без відбування реального покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на викладене вище, підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить, тому його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 22.11.2018 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4