пр. № 1-кп/759/336/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0007469, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві зазначене кримінальне провадження,

в с т а н о в и в:
В провадженні Святошинського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2018 року за 0007469 відносно ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України. Судове провадження на підставі зазначеного обвинувального акту судом не завершено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор ОСОБА_5 вважав за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, при цьому прокурор послався на те, що останні вчинили тяжкі злочини, перебуваючи на волі можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впивати на потерпілих та свідків, перешкоджати встановленню істини, а також продовжити вчиняти інші злочини та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , думку яких підтримали обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заперечували проти продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що прокурором не обгрунтовано жодного ризику щодо необхідності тримання обвинувачених під вартою та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. При цьому надали матеріали, які характеризують особи обвинувачених, а саме: характеристику з місця проживання ОСОБА_4 , характеристику з місця проживання та роботи ОСОБА_3 , медичну довідку про те, що ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку з хронічним захворюванням.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, проаналізувавши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , опинившись на волі, зможуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування) і на це вказують такі обставини: тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим в разі визнання судом їх винуватими, а також відсутність в них стійких соціальних зв`язків за місцем свого проживання (не одружені, відсутність офіційного місця роботи у ОСОБА_4 , утриманців), їх репутації (судимості). Існує ризик можливості вплинути на потерпілих та свідків, крім того існує ризик вчинення обвинуваченими іншого злочину. Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину(ст. 12 КК України). За сукупності таких обставин, приймаючи до уваги стан здоров`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , щодо яких відсутні медичні застереження щодо неможливості утримання їх під вартою, дані про їх особи, які суд оцінює виключно у своїй сукупності, враховуючи, що повідомлена обвинуваченим підозра є обґрунтованою та на сьогодні продовжують існувати ризики наведені вище, суд вважає, що продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є доцільним та необхідним, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку, попередити вчинення ними нових злочинів та можливість впивати на потерпілого та свідків, іншим чином перешкоджати судовому розгляду.

Щодо клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт, то на думку суду зазначені клопотання задоволенню не підлягають, оскільки жодних нових доказів про те, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала.

Враховуючи обставини даного провадження щодо насильницького злочину суд не знаходить правових підстав для визначення розміру застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 331, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 21 квітня 2019 року включно.

Утримувати ОСОБА_3 в ДУ "Київський слідчий ізолятор".
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 21 квітня 2019 року включно.

Утримувати ОСОБА_4 в ДУ "Київський слідчий ізолятор".

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1