Справа № 216/1405/19
Провадження № 1-кс/216/1616/19
У Х В А Л А
про арешт майна

07.03.2019 м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

користувача майна ОСОБА_5 ,

представника постраждалої особи ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, досудовому розслідуванню, весеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000427 від 05.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06.03.2019 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна.

Дане клопотання мотивоване тим, що 05.03.2019 року о 19:10 годин по сухму асфальтному покриттю вул. Десантна з боку вул. Електрозаводська в напрямку вул. Шурупова в Покровському районі м. Кривого Рогу, рухався автомобіль Ford transit connect, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Який перебуваючи поблизу електроопори №32 допустив наїзд на пішохода, яка перетинала проїзну частину вул. Десантна зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП постраждав пішохід ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, СГМ, паро орбітальна гематома лівої скроневої області, алкогольне сп`яніння.

Автомобіль Ford transit connect, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 05.03.2019 був вилучений під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та на даний час зберігається на території Покровського ВП, за адресою вул.. Шурупова 7.

Вказаний автомобіль на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 03.07.2015, видане Центр ДАІ 6801, належить ОСОБА_4 , мешкає АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч.1 ст. 170 КПК України «Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб».

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України «Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів».

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України «У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу».

Згідно ст. 98 КПК України «Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення».

Враховуючи те, що на автомобілі Ford transit connect, реєстраційний номер НОМЕР_1 було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, він самі по собі є речовим доказом. В ході досудового розслідування та судового провадження може виникнути необхідність провести експертизу об`єктом дослідження якої може бути цей транспортний засіб, провести за допомогою саме цього транспортного засобу слідчий експеримент, чи інші слідчі дії, а його використання, ремонт, відчуження можуть приховати сліди кримінального правопорушення які маються на ньому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131-132, 170-171, 236 КПК України, слідчий просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
Представник постраждалої особи в судовому засміданні надав заяву про відсутність претензій до водія.
Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та взагалі не вбачає реальних підстав для арешту майна, зазначив, що автомобіль використовується для роботи, без нього він буде фактично позбавлений можливості заробітку.
Заслухавши думки сторін, перевіривши додані до клопотання матеріали, беручи до уваги зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно яке використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди.

У відповідності до ч.1 ст. 170 КПК України «Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб».

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України «У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу».

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, про відсутність підстав для накладення арешту на рухоме майно, а саме: на транспортний засіб Ford transit connect, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.07.2015, видане Центр ДАІ 6801, належить ОСОБА_4 , мешкає АДРЕСА_1 ., оскільки слідчим в судовому засіданні не було наведено за для яких конкретних цілей необхідно застосування арешту майна, не обгрунтовано ризики повернення майна власнику.

Статтею 9 Конституції України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні в справі «Смирнов проти Росії» від 07 червня 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішенні в справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року Європейський суд з прав людини встановив, що існування заборони на користування своїм майном являється непропорційним та непомірним тягарем для володільця, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод і свавільним обмеженням права власника на мирне володіння своїм майном.

Крім того, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Однак зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів випливає, що слідчим у порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні не зазначено конкретної підстави і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Наведення слідчим у клопотанні лише положень КПК України щодо арешту майна, не свідчить про належне обґрунтування такого клопотання.

Європейський Суд з прав людини у справі "Свято-Михайлівської парафії проти України" (заява №77703/01) від 14 червня 2007 року в пункті 128 рішення зазначив, що "…в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією ( 995_004). Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання…"

На підставі викладеного, в задоволенні клопотання слід відмовити.

В зв`язку з вищевикладеним та керуючись ст.ст. 170-173 КПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1