УХВАЛА

23 листопада 2018 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000567 від 14.11.2018р., -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СУ ГУНП в Рівненській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, яке погоджено прокурором прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 про арешт на вантажний сідловий тягач DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом Lamberet LVFS-3F, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В обґрунтування клопотання вказав, що 14.11.2018, приблизно о 15 год 00 хв, ОСОБА_5 керуючи автомобілем Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по автомобільній дорозі Київ Чоп, зі сторони м. Рівне в напрямку м. Львів, поблизу с. Гусари Радивилівського району Рівненської області, на 409 км + 950 м вказаної автодороги, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення із зустрічним вантажним сідловим тягачем DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом Lamberet LVFS-3F, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 та пасажир вказаного транспортного засобу ОСОБА_7 загинули на місці події, а інший пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до медичного закладу.

Після огляду місця ДТП транспортні засоби було вилучено та поміщено на територію РФ ДП МВС України «Інформ Ресурси», що за адресою: вул. Мирогощанська, 62, м. Дубно Рівненської області.

14.11.2018 обидва транспортні засоби було визнано речовими доказами.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що власником автомобіля Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_9 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 . Власником вантажного сідлового тягача DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом Lamberet LVFS-3F, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_10 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Слідчий в судовому засіданні повністю підтримав клопотання просив його задоволити з підстав викладених у ньому, крім того вказав, що повернення транспортного засобу власнику може позбавить орган досудового розслідування можливості повного, всебічного та неупередженого проведення даних слідчих (розшукових) дій, що у свою чергу позбавить можливості встановлення істини у провадженні.

Представник зацікавленої особи адвокат ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, подав суду письмове заперечення у якому просить відмовити в задоволенні клопотання слідчого з підстав викладених у письмових запереченнях та повернути тимчасово вилучений вантажний сіл довий тягач DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом Lamberet LVFS-3F, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власнику ФОП ОСОБА_10 .

Заслухавши слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заперечення зацікавленої особи, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задоволити частково.
Судом встановлено, що СУ ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000567 від 14.11.2018р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Жодних даних про причетність ОСОБА_10 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення слідством на момент розгляду клопотання не здобуто.
Окрім того, з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_10 , якому належить вказаний вантажний сідловий тягач, є фізичною особою підприємцем, основним видом економічної діяльності якого є КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Згідно п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно із ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
В п1. ч. 2 ст. 170 КПК України, зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно ст..ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.

Так, відповідно до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Судом встановлено, що арештоване майно не відповідає критеріям ч.2 ст.167 КПК України, не належать особі, щодо якої здійснюється провадження, а тому не має жодного відношення до кримінального провадження в межах якого на нього накладено арешт.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч.2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України - арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Окрім того, відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи те, що вантажний сідловий тягач DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом Lamberet LVFS-3F, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є речовим доказом у кримінальному провадженні, тому є необхідність у встановленні заборони власнику транспортного засобу будь-яким чином розпоряджатися та використовувати даний транспортного засобу з метою уникнення ризиків продажу чи вчинення будь-яких інших дій із даним транспортного засобу (ремонт, переобладнання, вивіз за межі України), які можуть призвести до втрати чи пошкодження даного транспортного засобу та знищення слідів вчинення даного кримінального правопорушення.

Крім того, в судовому засіданні установлено, що у даному кримінальному провадженні по зазначеному вище транспортному засобу необхідно призначити судову інженерно-транспортну експертизу із транспортно-трасологічним дослідженням та судову інженерно-транспортну експертизу з дослідження технічного стану транспортного засобу, а також можуть виникнути підстави для призначення інших судових експертиз та проведення слідчих (розшукових) дій з використанням вказаного транспортного засобу.

За наведених обставин, та у відповідності з чинним законодавством, слідчий суддя вважає, що арешт на вилучений вантажний сідловий тягач завдасть значної шкоди підприємницькій діяльності ОСОБА_10 та суттєво позначиться на інтересах інших осіб, а відтак клопотання підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 175, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задоволити частково.
Накласти арешт на вантажний сідловий тягач DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом Lamberet LVFS-3F, реєстраційний номер НОМЕР_2 із забороною його відчуження та розпорядження до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.
Повернути в користування вантажний сідловий тягач DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом Lamberet LVFS-3F, реєстраційний номер НОМЕР_2 , безоплатно його власнику ФОП ОСОБА_10 під розписку про забезпечення його схоронності.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1