Справа № 496/2646/18
Провадження № 1-кп/496/124/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сокиряни Сокирянського району Чернівецької області, з вищою освітою, громадянина України, українця, раніше судимого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , командира взводу артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта,-

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. 31.01.2017 року на підставі наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №49 ОСОБА_4 призначено на посаду командиром взводу охорони роти охорони 32 реактивного артилерійського полку Військово - Морських Сил України. 28.02.2017 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №40 ОСОБА_4 призначено на посаду командира 2 взводу охорони роти охорони зазначеної військової частини, зараховано до списків військової частини та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини. Відтак, з 28.02.2017 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби. У подальшому, 21.01.2018 року на підставі наказу командира військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) №13 ОСОБА_4 призначено на посаду командира взводу артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби. Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, старший лейтенант ОСОБА_4 22.01.2018 року о 8 годині 00 хвилин будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді командира взводу артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби, вчинив нез`явлення на службу до зазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, 22.01.2018 о 8 годині 00 хвилин будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді командира взводу артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби, вчинив нез`явлення на службу до зазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

За викладених вище обставин дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

У судових дебатах прокурор просив визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 3 ст. 408 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, приєднавши частково невідбуту частину покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 21.11.2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 3 місяці, взявши ОСОБА_4 під варту в залі судового засідання. Зазначив, що дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 408 КК України кваліфіковані вірно та його винуватість доведена в судовому засіданні, окрім того вказане правопорушення було вчинено повторно.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявив, що він дійсно не з`являвся вчасно на службу, оскільки познайомився з дівчиною, та проводив час з нею. Також, йому потрібно було вирішити свої побутові проблеми. Крім цього, побутові умови у військової частині не відповідали його вимогам, та матеріальні проблеми не дозволяли йому з`являтися на службу. ОСОБА_4 просив призначати йому міру покарання, взагалі не пов`язану з позбавленням волі.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 погодилась з кваліфікацією кримінального правопорушення, скоєного обвинуваченим, просила застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, оскільки на його утриманні знаходиться неповнолітня донька.

Всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, даючи правову оцінку свідченням обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що він своїми навмисними діями вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 408 КК України, а тому його дії за цією статтею кримінального кодексу кваліфіковані вірно та його винуватість доведена в судовому засіданні наступними доказами:

-витяг із наказу №40 від 28.02.2017 року, відповідно до якого старшого лейтенанта служби за контрактом ОСОБА_4 , вважати таким, що 28.02.2017 року на посаду командира 2 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

-витяг із наказу №49 від 31.01.2017 року, згідно якого, призначено старшого лейтенанта запасу ОСОБА_4 командиром взводу охорони роти охорони 32 реактивного артилерійського полку військово-морських сил збройних сил України.

-доповідь командира військової частина НОМЕР_1 від 22.01.2018 року, з якого вбачається, що 22.01.2018 року під час перевірки наявності особового складу командиром 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 підполковником Прохоровим було виявлено відсутність старшого лейтенанта військової служби за контрактом ОСОБА_4

-витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №32 від 23.01.2019 року, з якого вбачається, що відповідно до рапорту командира 3 реактивної артилерійської батареї 3 реактивного артилерійського дивізіону капітана ОСОБА_6 від 23.01.2018 року №2/263 з уточнення причин та передумов, що сприяли невиходу на службу командира 3 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону лейтенанта ОСОБА_4 , та у відповідності до вимог інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженої наказом міністра оборони України від 15.03.2004 року №82.

-акт службового розслідування за фактом невиходу на службу старшого лейтенанта ОСОБА_4 , відповідно до якого в ході проведення службового розслідування було встановлено, що 22.01.2018 року на ранковому шикуванні було виявлено відсутність старшого лейтенанта ОСОБА_4

-витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №37 від 15.02.2018 року, згідно якого, 22.01.2018 року ранковому шикуванні було виявлено відсутність старшого лейтенанта ОСОБА_4 , що підтверджується письмовим рапортом командира 3 реактивної артилерійської батареї капітана ОСОБА_6 від 22.012018 року №2/263.

Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє підтвердження в показах свідів, допитаних в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_7 , пояснив що, проходить військову службу в ОСОБА_4 в однієї частині. Після винесення вироку у листопаді місяці на службу з`явився декілька раз.

Свідок ОСОБА_8 пояснив що, ОСОБА_4 не з`являвся на службу неодноразово, точну дату зазначити не може.

Крім того ОСОБА_4 вже був засуджений вироком Біляївського районного суду Одеської області від 21.11.2017 року за ч.4 ст. 407 КК України, у виді 2-х років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення в межах 15 відсотків, але, враховуючи факт нез`явлення на службу після винесення вироку, фактично покарання за попереднім вироком не відбув.

Суд вважає ОСОБА_4 винним у скоєнні вказаного злочину і його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у межах, встановлених в санкції ч. 3 ст. 408 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорій злочинів середньої тяжкості проти встановленого порядку несення військової служби.

Судом не встановлено наявність щирого каяття обвинуваченого у вчиненому, оскільки вину у вчиненні інкримінованого злочину він визнавав частково, з його пояснень, наданих в судовому засіданні, справжнього каяття у вчиненому не спостерігалося, а на думку суду, щире каяття не може бути формально оголошено обвинуваченим, а повинно бути підтверджене дійсним ставленням особи до вчиненого злочину. Також, в якості пом`якшуючої обставини, суд не враховує наявність у обвинуваченого неповнолітньої доньки, оскільки згідно його власних пояснень, мешкає вона окремо від нього, вони не спілкуються, будь-яких аліментів на її утримання він не сплачує.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

Згідно досудової доповіді Біляївського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, визначено, що Біляївський МРВ з питань пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не становить високої небезпеки для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень. Але, суд критично відноситься до висновку досудової доповіді, оскільки він був зроблений без урахування попередньої судимості ОСОБА_4 , та без його особистої участі в складанні висновку згідно тексту досудової доповіді, ОСОБА_4 відмовився від участі в її складанні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 на досудовому слідстві не застосовувався.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, приймаючи до уваги обставини, які обтяжують покарання рецидив злочину, з урахуванням особи винного - він характеризується негативно, раніше судимий за аналогічний службовий злочин, не став на шлях виправлення, будь-яких висновків для себе не зробив, виходячи з чого суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Згідно ст. 71 ч.1 КК України суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 до призначеного покарання має бути частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Біляївського районного суду Одеської області від 21.11.2017 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суровий вид покарань переводиться в більш суворий виходячи з такого їх співвідношення як один день позбавлення волі відповідає трьом дням службового обмеження.

Також підлягає до задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили, оскільки судом встановлені достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені пунктом першим частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку із засудженням до міри покарання у вигляді позбавлення волі.

Цивільний позов у справі відсутній.

Речові докази по справі відсутні.

Витрати на експертні дослідження відсутні.

Керуючись ст.ст.372,374 КПК України, ч. 3 ст. 408 КК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 21.11.2017 року і до відбування остаточно призначити покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою в ОСІ до набрання вироком законної сили і взяти його під варту із зали суду

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з 08.04.219 року.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1