ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/883/18 Номер провадження 11-кп/814/191/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника
пенітенціарної служби ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 подану в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16.05.2018,
ВСТАНОВИЛА:
16.05.2018 Полтавським районним судом Полтавської області в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Черкаси, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Приймаючи таке рішення суд зазначив, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів свого виправлення та ставленям до вчиненого ним злочину, оскільки за час відбування покарання засуджений має 9 заохочень та 11 стягнень, з яких 3 рази поміщався до ДІЗО, згідно характеристики установи виконання покарань ОСОБА_7 стає на шлях виправлення, але не довів свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, йому відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та у зверненні з поданням про умовно-дострокове звільнення, має порушення, за які засудженого не притягнуто до відповідальності, а проведено усну бесіду.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах засудженого, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування основного і додаткового покарання.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що судом було порушено право засудженого щодо надання пояснень з приводу дисциплінарних стягнень, так як в судовому засіданні він участі не брав, будь-яких заяв про розгляд клопотання без його участі не писав та в день розгляду перебував на роботах в полі, що унеможливлювало його участь під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Вважає, що судом не враховані його заохочення, ставлення до праці та те, що після звільнення йому гарантовано працевлаштування та позиція установи, яка вважає, що ОСОБА_7 стає на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисників в підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про законність судового рішення та представника пенітенціарної служби, який зазначив, що засуджений не довів свого виправлення своєю поведінкою та ставленням до праці, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 1 частини 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Так, ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений 6.07.2012 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 286 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування на 3 роки, а саме за те, що він 26.08.2007 приблизно о 3.50 год., керуючи мікроавтобусом «Mercedes-Benz 316 г» д.н.з. НОМЕР_1 з автопричепом «ММЗ» д.н.з. НОМЕР_2 рухаючись по авто дорозі Київ-Одеса в сторону міста Одеса на 348 кілометрі+900метрів на території Ширяївського району Одеської області,в порушення п.п.2.36, 2.96, 12.1,23.12 ПДР України не вибрав безпечну швидкість руху, відволік свою увагу від керування автобусом, не справився з керуванням та виїхав за межі проїжджої частини дороги, де здійснив наїзд на металеву огорожу, що призвело до перевертання автобуса, у результаті чого настала смерть ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження (а.м.о.с. 1-6).

21.01.2016 Полтавським районним судом засудженому ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 6.07.2012 по 25.09.2012 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.м. п. 19).

Початок строку покарання ОСОБА_7 з 6.07.2012, кінець строку покарання 17.10.2019 (а.м. п. 14).
У Крюківській виправній колонії УДПтС в Полтавській області № 29 ОСОБА_7 відбуває покарання з 22.11.2012.
Під час тримання в Черкаському слідчому ізоляторі ОСОБА_7 режим утримання не порушував. Заохочень та стягнень не мав. (а.м.п. 14).
Згідно характеристики засудженого, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби установи ОСОБА_19 , погодженої начальником відділу соціально-виховної та психологічної роботи установи ОСОБА_20 , затвердженої начальником Крюківської виправної колонії (№29) ОСОБА_21 від 17.04.2018, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі 11 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких 2 рази - правами начальника відділення, а інші 9 правами начальника установи. За грубі порушення режиму відбування покарання 3 рази поміщався до ДІЗО установи. Всі стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. Під впливом заходів виховного характеру переглянув свої ставлення до вимог режиму і змінив поведінку на кращу. В теперішній час характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 9 разів. Працевлаштований робітником молочно-товарної ферми виробництва установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи ставиться дбайливо та здійснює за ними належний догляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться задовільно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, 27.01.2015 та 29.01.2016, 29.11.2017 комісією установи відмовлено у заохочувальній пільзі щодо заміни невідбутого покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, а 12.02.2016, 14.02.2017 комісією установи прийнято рішення про відмову в представленні матеріалів в суд щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , так останній не довів своє виправлення (а.м. п. 14).
За час відбування покарання ОСОБА_7 має 11 стягнень: 2.02.2013, 17.05.2013 у виді догани за порушення режиму утримання, 4.06.2013 у виді догани за порушення правил особистої гігієни, 5.07.2013 у виді 10 діб ДІЗО за зберігання заборонених предметів та нетактовну поведінку, 7.09.2013 у виді догани за зберігання заборонених предметів, 20.10.2013 у виді 5 діб ДІЗО за нетактовну поведінку з представниками адміністрації, 23.01.2014, 16.01.2017 у виді догани за куріння у не відведеному місці, 28.02.2014 у виді догани за зберігання заборонених предметів, 22.04.2014 у виді догани за порушення розпорядку дня, 15.08.2016 у виді 5 діб ДІЗО за зберігання заборонених предметів та самовільне залишення робочого місця, які погашені, 9 заохочень: 23.05.2014, 14.11.2014, 8.12.2015, 29.02.2016, 22.07.2016, 8.11.2016, 14.03.2017, 8.07.2017, 23.10.2017 за сумлінну поведінку та ставлення до праці, виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, трудового розпорядку та вимог безпеки праці (а.м.п. 15).

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника засудженого, суд першої інстанції всебічно врахував дані про поведінку і ставлення до праці ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, які наведені вище, а також рішення комісії установи від 12.02.2016 та 14.02.2017 про відмову в представленні матеріалів в суд щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , з тих підстав, що останній не довів своє виправлення.

Також слід зазначити, що згідно останніх характеристик на засудженого виданими начальником Крюківської виправної колонії (№29) ОСОБА_21 від 28.02.2018 та 17.04.2018, вбачається, що ОСОБА_7 стає на шлях виправлення, але враховуючи неодноразове порушення режиму відбування покарання, не довід свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення ( а.с. 14 ).

Даний факт також підтверджується витягами із протоколів засідань комісії Крюківської виправної колонії від 27.01.2015 № 2, від 29.01.2016 № 2, від 12.02.2016 № 3, від 14.02.2017 № 3, від 29.11.2017 № 28 , згідно яких вбачається, що засуджений не став на шлях виправлення в зв`язку із чим йому було відмовлено у застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, застосуванні умовно-дострокового звільнення. (а. о/с 102,118,129,178,209).

Крім того, відповідно до рішення дисциплінарної комісії установи про накладення стягнення від 01.03.2018, вбачається, що за невиконання покладених обов`язків, визначених п. 3 ч. 4 ст. 107, 133 КВК України із ОСОБА_7 проведено виховну бесіду ( а.о.с. 225,226 ).

Отже, суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 за весь період відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

Колегія суддів також враховує те, що 21.06.2018 ОСОБА_7 було оголошено сувору догану за зберігання та використання заборонених предметів, а саме мобільного телефону (а.п.о.с.245), тобто після розгляду клопотання судом першої інстанції, що також вказує на небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Отже, твердження захисників та самого засудженого про те, що останній довів своє виправлення не обумовлені достатніми підставами, оскільки матеріали особової справи в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Посилання ОСОБА_7 на те, що він має 9 заохочень, те, що у разі звільнення його умовно-достроково є гарантії працевлаштування (а.п. 7), колегія суддів враховує, але на правильність оскаржуваного судового рішення це не впливає.
Щодо доводів апеляційної скарги, про те що судом було порушено право засудженого щодо надання пояснень з приводу дисциплінарних стягнень, так як в судовому засіданні він участі не брав, будь-яких заяв про розгляд клопотання без його участі не писав, спростовуються заявою із штемпелем вхідної електронної пошти, яка надійшла до суду від засудженого о 13.00 год. 16.05.2018, який просив проводити судове засідання без його участі та фіксації судового засідання технічними засобами (а.м.п.24) та журналом судового засідання та аудіозаписом перебігу судового засідання, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді, згідно якого, судове засідання розпочалось о 13 год. 15 хв. 16.05.2019 під час якого суддя ОСОБА_1 з`ясовувала думку учасників провадження, в тому числі і захисника ОСОБА_9 щодо можливості розгляду за відсутності засудженого, який надіслав до суду заяву про розгляд за його відсутності, на що останні вважали за можливе проводити судове засідання за відсутності представника пенітенціарної служби та засудженого. Більше того під час апеляційного перегляду засуджений повідомив, що писав на адресу суду першої інстанції заяву про розгляд справи щодо нього без його участі.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги засудженого.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3