Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року

м. Київ
справа № 760/94/18
провадження № 51-1122ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року в межах кримінального провадження

№ 0001681 від 11 жовтня 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2012 року за ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого 24 листопада 2015 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК.
Встановлені обставини
Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року апеляційну скаргу прокурора на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 30 травня

2018 року щодо ОСОБА_5 залишено без задоволення, а зазначене рішення місцевого суду без змін.

Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, формально посилаючись на невмотивованість ухвали суду апеляційної інстанції прокурор у касаційній скарзі не зазначив, чи заявлялися стороною обвинувачення в апеляційному суді клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКвінбезпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційної скарги прокурора в порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції

не дослідив, не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Касаційна скарга прокурора не містить обґрунтування того, у чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність при залишенні без зміни вироку місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, із огляду на положення ст. 413 КПК та зважаючи на приписи ст. 75 КК у їх взаємозв`язку, а також враховуючи, що питання про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання вирішено судом першої інстанції, рішення якого в касаційній скарзі не оскаржується.
Слід зазначити, що доводи щодо незаконності ухвали апеляційного суду, які прокурор наводить в обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, фактично стосуються вироку суду першої інстанції, при цьому доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду з цієї підстави касаційна скарга прокурора не містить, як не містить і доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі на спростування доводів апеляційної скарги прокурора.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу прокурора без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3