ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/135/18 Справа № 182/9501/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши 13 грудня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000761 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, та за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Судом було призначене покарання:
- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років 6 міс. з конфіскацією усього належного йому майна;
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим й остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців з конфіскацією усього належного йому майна.
Зараховано у строк відбування покарання час досудового тримання обвинуваченого під вартою по цьому провадженню з 12.09.2014 до дня проголошення вироку.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 - VIII "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі - з 12.09.2014 до 20.06.2017 а з 21.06.2017 по день винесення вироку за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 2046 - VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого у відшкодування матеріальної шкоди 5 200 гривень, моральної шкоди 4 800 гривень, а усього 10 000 грн.
Вирішено питання судових витрат та речових доказів.
ОСОБА_7 за цим вироком визнано винним та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин, Обвинувачений ОСОБА_7 26 липня 2014 року приблизно о 23.30 год., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник злочинний намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, яке знаходилось у приміщенні, яке відведено для перебування сторожів на території автомобільної стоянки за адресою АДРЕСА_2 , яку орендувала приватний підприємець ОСОБА_10 Передбачаючи, що під час вчинення заволодіння майном з боку сторожа, що здійснював в той день чергування, можливий опір, ОСОБА_7 з метою придушення можливого опору та доведення свого злочинного наміру щодо протиправного заволодіння чужим майном до кінця, узяв із приміщення своєї квартири кухонний ніж, який поклав до правої кишені своїх штанів.
В цей же ж день о 23.45 год. ОСОБА_7 з метою вчинення розбійного нападу прибув до території автомобільної стоянки за адресою: АДРЕСА_2 , де у приміщенні сторожки побачив раніше йому знайому ОСОБА_10 . Розуміючи, що остання під час його протиправних дій щодо заволодіння майном буде чинити йому опір, ОСОБА_7 зайшов до приміщення сторожки, де, діючи з прямим умислом та реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині та, бажаючи їх настання, тримаючи у правій руці кухонний ніж, з метою розбійного нападу, діючи з корисливих мотивів, почав наносити удари по різним частинам тіла ОСОБА_10 , заподіявши їй таким чином тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудей з ушкодженням серця та легені, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілої.
Після спричинення ОСОБА_10 несумісних із життям тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, заволодів грошовими коштами в сумі 5 200 грн., що належали потерпілій ОСОБА_10 та її цивільному чоловіку ОСОБА_11 , а також заволодів кухонним ножем, керамічною чашкою, калькулятором, коробкою із під чаю із залишками чаю, зошитом та блокнотом, які знаходились на поверхні столу у приміщенні сторожки та, які не представляють для потерпілого ОСОБА_11 матеріальної цінності.
Після вчинення розбійного нападу на потерпілу, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, грошовими коштами та іншим майном, якими він заволодів під час вчинення розбійного нападу, розпорядився в подальшому на власний розсуд.
Крім того, 26.07.2014 приблизно о 23.30 год. ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у останнього виник злочинний намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, яке знаходилось у приміщенні, яке відведено для перебування сторожів на території автомобільної стоянки за адресою АДРЕСА_2 , яку орендувала приватний підприємець ОСОБА_10 Передбачаючи, що під час вчинення заволодіння майном з боку сторожа, що здійснював в той день чергування, можливий опір, ОСОБА_7 з метою придушення можливого супротиву та доведення свого злочинного наміру щодо протиправного заволодіння чужим майном до кінця, узяв із приміщення своєї квартири кухонний ніж, який поклав до правої кишені своїх штанів.
В цей же день о 23.45 год. ОСОБА_7 з метою вчинення розбійного нападу прийшов до території автомобільної стоянки за адресою АДРЕСА_2 , де у приміщенні сторожки побачив раніше йому знайому ОСОБА_10 . Розуміючи, що остання під час його протиправних дій щодо заволодіння майном, зможе чинити опір, ОСОБА_7 через відчинені вхідні двері зайшов до приміщення сторожки, де, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, спрямованим на розбійний напад на потерпілу з метою заволодіння її майном та з метою заподіяння смерті потерпілій, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи та передбачаючи суспільно небезпечний характер свого діяння, тримаючи у правій руці кухонний ніж, почав наносити удари по різним частинам тіла ОСОБА_10 , заподіявши їй таким чином тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудей з ушкодженням серця та легені, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілої.
Внаслідок своїх умисних дій ОСОБА_7 , спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: непроникаючої колото-різаної рани лоба зліва (рана № 1); непроникаючої колото-різаної рани лівої щоки (рана № 2); непроникаючої колото-різаної рани лівого плечового суглобу (рана № 3); непроникаючі колото-різані рани лівого передпліччя (рани №№ 4, 5); непроникаючу колото-різану рану правого плеча (рана № 6); непроникаючу колото-різану рану передньої поверхні грудей справа (рана № 7); проникаючу у ліву плевральну порожнину колото-різану рану з ушкодженням серця (рана № 8); проникаючу у ліву плевральну порожнину колото-різану рану з ушкодженням лівої легені (рана № 9); непроникаючої колото-різаної рани лівої пахвинної області (рана № 10); непроникаючі колото-різані рани лівого плеча (рана № 11, 12); непроникаючої колото-різаної рани потиличної області зліва (рана № 13); непроникаючі колото-різані рани спини в проекції хребта (рани №№ 14, 15); крововиливи в м`яких тканинах за ходом ранових каналів; нерівномірність кровонаповнення внутрішніх органів.
Смерть ОСОБА_10 настала від проникаючих колото-різаних поранень грудей з ушкодженням серця та лівої легені, які ускладнились гемоперикардом та гемотораксом, з розвитком гострої крововтрати, що слід вважати безпосередньою причиною смерті.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудей з ушкодженням серця та легені (рани №№ 8, 9) на підставі пункту 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілої.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих колото-різаних ран голови, тулубу, верхніх кінцівок (рани №№ 1-7, 10-15), без ушкодження внутрішніх органів, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Всі виявлені тілесні ушкодження (колото-різані рани) спричинені незадовго до смерті, від дії предмету (предметів), маючого колючо-ріжучі властивості, яким міг бути ніж.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран №№ 8, 9, 11, згідно медико-криміналістичного дослідження, є однотипними колото-різаними ранами, заподіяними, невиключено одним колюче-ріжучим предметом, слідоутворююча частина якого була пласка (типа клинка ножа), шириною не більше 28 мм, 21 мм, 17 мм, відповідно, мала вістря, один нерівномірно заточений край (лезовий), та протилежний не заточений край (обухів), товщиною близько 1,0 - 1,2 мм, з чітко вираженими ребрами, вірогідно з більш загостреним ребром.
Після спричинення ОСОБА_10 несумісних із життям тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , діючи умисно з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на протиправне заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, заволодів грошовими коштами у сумі 5 200 грн., які належали потерпілій ОСОБА_10 та її цивільному чоловіку ОСОБА_11 , а також заволодів кухонним ножем, керамічною чашкою, калькулятором, коробкою із під чаю із залишками чаю, зошитом та блокнотом, які знаходились на поверхні столу у приміщенні сторожки, які не представляють для потерпілого ОСОБА_11 матеріальної цінності.

В апеляції:
- обвинувачений не погоджуючись в вироком зазначає, що вина його не повністю доведена, не проводилося розслідування того, що він говорив, писав під тиском,обшук проводився в його квартирі без його захисника, не доведено в яких речах він знаходився в той час. Вважає, що жоден з його захисників йому не допоміг, стороною обвинувачення не доведено в якому стані він перебував на той час, ступінь та характер його дій.
Прокурор в своїй апеляційні скарзі просить вирок скасувати, ухвалити новий та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Прокурор в обґрунтування вказав, що не оскаржує фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, однак вирок, вважає підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд не повній мірі врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання. Також прокурор, вважає, що суд не навів переконливих доказів стосовно того, що саме визначене ним покарання у вигляді 11 років та 6 місяців позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого посилаючись на не доведеність його вини, при цьому чітко не конкретизуючи апеляційних вимог, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого та підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Ствердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведеності його вини в скоєні інкримінованих йому злочинів з посиланням на неврахування його слів при розслідуванні, на обшук його квартири без захисника і на не доведеність в яких речах, в якому стані він на той час знаходився і який характер його дій, колегія суддів, вважає безпідставними і необґрунтованими та такими, що спростовуються дослідженими у суді першої інстанції в їх сукупності доказами.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів та ч.4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Так, судом першої інстанції безпосередньо встановлено, що з метою нападу з застосування насильства обвинувачений ОСОБА_7 взяв з собою ніж. При цьому, вжив заходів, щоб його не впізнали, одів окуляри сонцезахисні, а на голову вдягнув капюшон від куртки. В ході огляду місць події були вилучені на автостоянці частина сонцезахисних окулярів чорного кольору, та на землі біля огорожі дитячого садка №16, виявлено і вилучено окуляри з розбитим склом сонцезахисні для лівого ока, ніж, та інші речі зі сторожки належні потерпілій ОСОБА_10 та неподалік з південної сторони будинку АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено капюшон чорного кольору. Молекулярно -генетичним аналізом встановлено, що ДНК біологічних слідів, які містять клітини з ядрами, на рукоятці цього ножа та ДНК слідів крові на скельцях окулярів походять від ОСОБА_7 .
При огляді капюшона вилучено 11 волосин світлого кольору, експертизою встановлено, що кілька волосин схожі за основними морфологічними ознаками кольором та характером пігменту, формою, кольором та розміром з частиною волосся з голови ОСОБА_7 .
Слід пальця руки виявлений на поверхні калькулятора, вилученого з місця огляду поблизу дитячого садка, залишено вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_7 . А ножем вилученим там же, могли бути заподіяні пошкодження №8 і №9 на шматку шкіри з передньої поверхні грудей зліва та пошкодження №11 на шматку шкіри з лівого плеча трупа ОСОБА_12 та генетичні ознаки слідів крові на цьому ножі належать особі жіночої генетичної статі, співпадають з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_12 . Смерть ОСОБА_12 настала від проникаючих колото-різаних поранень грудей з ушкодженням серця та лівої легені, які ускладнились гемоперикардом та гемотораксом, з розвитком гострої крововтрати, що є безпосередньою причиною смерті.
Встановлені судом першої інстанції вказані обставини узгоджуються і з показами самого обвинуваченого, наданими ним безпосередньо у суді, який також пояснював, що з метою нападу з заволодінням чужим майном, він взяв ніж, надів окуляри і капюшон, щоб його не впізнавали, а в сторожкі побачив ОСОБА_12 та наніс їй удари ножем, скільки не пам`ятає бо був дуже п`яний.
За висновком судово-медичної експертизи, потерпілій ОСОБА_12 здійснено не менше 15-ти колото-різаних ран, які вірогідніше, були спричинені одне за одним у відносно короткий проміжок часу, що виключає нанесення їй ударів ножем іншою особою.
За висновком судово-психіатричної ексимертизи, дослідженої у суді першої інстанції, ОСОБА_7 за своїм психічним станом на момент вчинення ним злочинів міг віддавати собі звіт у своїх діях ( бездіяльності) і керувати ними.
Надані потерпілим та свідками покази у суді першої інстанції узгоджуються між собою і дослідженими доказами наявними в кримінальному провадженні та не мають суттєвих суперечностей. Наявність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість їх показів або неналежність чи недопустимість доказів покладених в основу вироку не встановлено, а ствердження обвинуваченого в апеляції про недоведенність його вини з посиланням на не встановлення характеру його дій і обставин кримінального правопорушення спростовується вищевказаними наведеними обставинами, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються.
Щодо зазначення обвинуваченим в його апеляції на здійснення психологічного тиску слідчим під час написання ним, що їй потрібно було, то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень ст.23 КПК України, суд першої інстанції безпосередньо дослідив в усі докази, у тому числі і покази обвинуваченого, наданими ним безпосередньо у суді. Даних, які б свідчили про здійснення психологічного чи фізичного тиску на обвинуваченого, як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, а обвинуваченим таке ствердження не аргументовано, тому колегія суддів не бере його до уваги і розцінює таке посилання обвинуваченого як позицію свого захисту з метою пом`якшення відповідальності чи уникнення від неї.
Таким чином, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені ним злочинів, передбачених п.6 ч. 2 ст. 115 та ч.4 ст. 187 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора з приводу того, що вирок є несправедливим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , з посиланням на м`якість призначеного судом покарання, колегія суддів, вважає безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При обранні міри і розміру покарання суд першої інстанції, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який є особливо тяжкими, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимим не був, за місцем проживання характеризується позитивно, на час вчинення злочинів йому виповнилося лише 22 роки, був працевлаштований. Судом враховано обставини його виховання, виховувався у школі-інтернаті з 5-го класу, бо мати померла, а місце перебування батька не відоме. До обтяжуючих покарання обставин суд відніс вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України, суд не виявив.
На переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції в межах санкції інкримінованих статей більше мінімального строку, при зазначеному є в повній мірі справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Ствердження прокурора, що суд мав обрати більш тяжче покарання враховуючи ті обставини, що обвинувачений скоїв умисні особливо тяжкі злочини в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів, вважає їх необґрунтованими, оскільки під час ухвалення вироку вказані обставини судом першої інстанції враховані, та саме з їх урахуванням було призначено покарання обвинуваченому.
Тому, підстав для скасування вироку і призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання за апеляційною скаргою прокурора, колегія суддів не вбачає.
З огляду на вище наведене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого, так і призначення покарання обвинуваченому більш суворішого з тих мотивів, які наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора, оскільки судом ухвалено вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, вирок без змін.
У відповідності до ч. 2 ст. 416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року, вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області було скасовано у зв`язку із істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, тому обвинуваченому не може бути призначене більш сурове покарання, про що просить в апеляційній скарзі прокурор.
Крім того, обвинуваченому ОСОБА_7 у даному вироку судом зараховано на підставі ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року ) строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з 12.09.2014 року по 20.06.2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року по день винесення вироку із розрахунку день за день.
Разом з тим, з врахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної в їх постанові від 29 серпня 2018 року (провадження №13-31кс18), обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі вказаної норми закону підлягає зарахуванню строк його попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили, а тому колегія суддів, вважає необхідним на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року ) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення також з 21 червня 2017 року по 13 грудня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що не погіршує становище обвинуваченого і не потребує зміни чи скасування вироку.
Керуючись ч.5 ст. 72 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України - залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року до 13 грудня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4