КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України
в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , та на підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Кримінальне провадження №0000132 стосовно ОСОБА_6 закрито.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт зазначав, що при розгляді клопотання захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції не врахував положення ч. 2 ст. 49 КК України, відповідно до яких перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила злочин, ухиляється від досудового слідства або суду.

Зокрема, у судові засідання, призначені судом першої інстанції на 02 вересня 2016 року, 15 грудня 2016 року, 10 січня 2017 року, 07 березня 2017 року, 27 березня 2017 року, 10 квітня 2017 року, 07 липня 2017 року, 01 лютого 2018 року, 27 лютого 2018 року та 12 квітня 2018 року обвинувачений ОСОБА_6 не з`являвся, про причини своєї неявки в судові засідання не повідомляв. Крім того, обвинувачений 23 вересня 2016 року, 04 січня 2018 року та 09 січня 2018 року звертався із заявами про відкладення судових засідань.

На переконання апелянта, чисельні неявки обвинуваченого у судові засідання свідчать про умисне затягування розгляду справи, однак суд першої інстанції не надав оцінку вказаним обставинам, та ухвалив незаконне рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженої ухвали, доводів, викладених у апеляційній скарзі представника потерпілого, вислухавши доводи потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав; обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 125 КК України, за таких обставин.

06 січня 2016 року, приблизно о 20 год. 45 хв., ОСОБА_6 перебував у коридорі загального користування, а саме на сходовій клітці між 4 та 5 поверхом за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час ОСОБА_6 зустрівся із своїм сусідом ОСОБА_8 , який палив біля вікна, де в нього на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 два удари, а саме удар долонею правої руки в щелепу, після чого, наніс удар кулаком лівої руки у верхню губу справа. Унаслідок ударів, згідно висновку судово-медичної експертизи № 58 від 12 січня 2016 року, потерпілому ОСОБА_8 заподіяно наступні тілесні ушкодження: виявлено: крововилив на слизовій оболонці верхньої губи справа. Вказане ушкодження спричинене тупим предметом, могло утворитись 06 січня 2016 року, не було небезпечним для життя та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Висновок суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає правильним, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 30 серпня 2016 року до Подільського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні 08 травня 2018 року захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 звернувся із клопотанням про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строку давності.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання захисника, суд першої інстанції вірно виходив з того, що з моменту вчинення ОСОБА_6 06 січня 2016 року злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, сплинуло 2 роки, у зв`язку з чим,встановивши у діях ОСОБА_6 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України та ч п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Доводи захисника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 у апеляційній скарзі щодо неврахування судом положень ч. 2 ст. 49 КК України та відсутності правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, оскільки, на переконання апелянта, обвинувачений ухилявся від суду, про що свідчать його численні неявки у судові засідання, є необґрунтованими, з таких підстав.

У відповідності до положень частини 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Особою, що ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду (наприклад, не з`являється без поважних причин до слідчого або в суд, вчинила втечу після затримання, порушує умови запобіжного заходу, змінила місце перебування або документи, що посвідчують особистість, перейшла на нелегальне становище тощо). Як правило, це особа, яка є підозрюваною або обвинувачуваною та щодо якої оголошено розшук або обрання (зміну) запобіжного заходу.
День, з якого особа вважається такою, що ухиляється від слідства або суду, визначається початковим днем відповідної фактичної поведінки такої особи (наприклад, день втечі з-під варти або день неявки без поважних причин до слідчого або в суд) або днем винесення слідчим (судом) постанови (ухвали) про розшук цієї особи чи обрання (зміни) щодо неї запобіжного заходу.

Доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі відносно наявності підстав для зупинення перебігу строку давності у зв`язку із неявкою обвинуваченого у судові засідання, колегією суддів ретельно перевірялися, але не знайшли свого підтвердження.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчиняв дії, спрямовані на переховування місця свого перебування або інші дії у розумінні ч. 2 ст. 49 КК України, які свідчать про його ухилення від суду. Відповідні рішення

про розшук обвинуваченого, ухвалені у порядку ст. 335 КПК, у матеріалах справи відсутні.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції розглянув клопотання захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 з дотриманням вимог, передбачених статтями 284, 286 КПК України, та за відсутності підстав для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України та зупинення перебігу строків давності, обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності і закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3