ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/943/19 Справа № 184/2482/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5
За участю:
прокурора ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
засуджена ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзівського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2019 року про відмову в задоволення подання начальника ДУ «Покровський виправний центр № 79» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Орджонікідзівського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2019 року відмовлено в задоволенні подання Орджонікідзівського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2019 року.
Мотивуючи своє рішення, судом зазначено, що відповідно до ст. 81 КК України умовно - дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом першої інстанції було встановлено, що 03.07.2015 року ОСОБА_8 засуджена Подільським районним судом м. Києва за ст. 187 ч. 2 КК України до 07 років 06 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.01.2016 року зараховано в строк покарання 367 днів попереднього ув`язнення з 29.11.2014р. по 30.11.2015р. включно як 734 днів згідно ст. 72 КК України. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04.10.2017 року замінено не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі 03 роки 07 місяців 23 дні на більш м`яке покарання обмеження волі згідно ст. 82 КК України, ст. ст. 537 ч. 1, 539 ч. 2 КПК України.
Також у судовому засіданні встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджена ОСОБА_8 відбуває покарання з 29.11.2014 року. До державної установи ПВЦ №79 прибула 28.10.2017 року із Державної установи «Приазовська виправна колонія (№107)» м. Маріуполя. По прибуттю до установи була працевлаштована до бригади №20 господарського обслуговування днювальною відділення №2 СПС. На даний час працевлаштована до бригади №15 підприємства установи робітником з комплексного обслуговування та ремонту будинків. За період відбуття покарання в установі ПВЦ-79 характеризується позитивно, має одне заохочення, стягнень не має; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, яким користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; до робіт по благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці; бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі; бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», «Підготовка до звільнення»; бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Орджонікідзівсбького міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2019 року та застосувати відносно неї положення ст. 81 КК України.
Крім того апелянт вказує, що за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення. До роботи та поставлених завдань відноситься добросовісно та старанно, вказує що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні подання.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, засуджену та її захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні подання про умовно - дострокове звільнення, суд першої інстанції послався на ст. 81 КК України, відповідно до вимог якої до осіб, що відбувають покарання, може бути застосовано умовно - дострокове звільнення, і якщо засуджений сумлінною поведінкою і становленням до праці довів своє виправлення.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.02.2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно - дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
При цьому, прийняття рішення про умовно - дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено законом.
Крім того, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують особу.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила, що 03.07.2015 року ОСОБА_8 засуджена Подільським районним судом м. Києва за ст.187 ч.2 КК України до 07 років 06 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.01.2016 року зараховано в строк покарання 367 днів попереднього ув`язнення з 29.11.2014р. по 30.11.2015р. включно як 734 днів згідно ст. 72 КК України. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04.10.2017 року замінено не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі 03 роки 07 місяців 23 дні на більш м`яке покарання обмеження волі згідно ст. 82 КК України, ст.ст.537 ч.1, 539 ч.2 КПК України.
Також у судовому засіданні встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджена ОСОБА_8 відбуває покарання з 29.11.2014 року. До державної установи ПВЦ №79 прибула 28.10.2017 року із Державної установи «Приазовська виправна колонія (№107)» м. Маріуполя. По прибуттю до установи була працевлаштована до бригади №20 господарського обслуговування днювальною відділення №2 СПС. На даний час працевлаштована до бригади №15 підприємства установи робітником з комплексного обслуговування та ремонту будинків. За період відбуття покарання в установі ПВЦ-79 характеризується позитивно, має одне заохочення, стягнень не має; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, яким користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; до робіт по благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці; бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі; бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», «Підготовка до звільнення»; бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.
Також матеріали справи свідчать, що засуджена за час перебування у СІЗО м.Києва характеризувалась задовільно, оскільки два стягнення та два заохочення; у ПВК №107 мала одне заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, та у ПВЦ №79 мала одне заохочення.
Із наведеного суд приходить до висновку, що наявність стягнень у засудженої, які хоча й погашені у встановленому законом порядку, свідчать про відсутність зразкової поведінки у засудженої за час відбування нею покарання.
Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що наявність одного заохочення у ПВК №107 за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці також не може свідчити про зразкову поведінку засудженої та її сумлінне ставлення до праці, а дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку є обов`язком кожного засудженого.
Також суд враховує, що за період перебування у ПВЦ №79 у засудженої наявне лише одне заохочення за сумлінне ставлення до праці, що також не може беззаперечно свідчити про те, що засуджена досягла стану свого виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Таким чином, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов до висновку, що засуджена своєю поведінкою у містах позбавлення волі не надав суду можливості дійти до твердої переконливості в тому, що цілі покарання до нього досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визнано вироком.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи таке рішення законним та обґрунтованим.
Не вбачаючи підстав для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе і необхідне у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_9 відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу хвалу Орджонікідзівського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2019 року про відмову в задоволення подання начальника ДУ «Покровський виправний центр № 79» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді