Провадження № 1-кп/734/74/19 Справа № 734/585/19
В И Р О К

іменем України

14 березня 2019 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 000102, що внесене 16 листопада 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гаврилівка Покровського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , старшого солдата, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не судимого,

із участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

28 лютого 2016 року ОСОБА_3 відповідно до ст.ст. 19, 20 і 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України. За наказом № 58 (по стройовій частині) від 28 лютого 2016 року командира військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 зарахований до списків військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду інструктора 1 навчального механізованого взводу 1 навчальної механізованої роти 1 навчального механізованого батальйону. Згідно з вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни. На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на старшого солдата ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців. Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. На підставі ст. 16 цього Статуту старший солдат ОСОБА_3 зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Такі обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. У свою чергу, ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожен військовослужбовець зобов`язаний додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів. Відповідно до ст.ст. 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_3 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідати за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених завдань. Окрім іншого, ОСОБА_3 зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Старший солдат ОСОБА_3 із хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України та доведеними йому під час проходження військової служби законодавчими актами, став на шлях злочинної діяльності в умовах особливого періоду 23 жовтня 2018 року без поважних причин та дозволу командування самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 , яка має чітко зазначені межі, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. У подальшому 07 листопада 2018 року старший солдат ОСОБА_3 повернувся до розташування вище вказаної військової частини. У вказаний період військовослужбовець ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.

15 лютого 2019 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 й обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. За вказаною угодою прокурор ОСОБА_4 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500.00 гривень. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Угода від 15 лютого 2019 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про затвердження угоди від 15 лютого 2019 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 й обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500.00 гривень. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, є доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального провадження покарання.

Цивільний позов не пред`явлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 15 лютого 2019 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, у дохід держави.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції. Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Суддя