«19» листопада 2018 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Хмельницького, Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.128, ч.1 ст.125 КК України.
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, 21.02.2016 року, приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи поряд із сауною «Філін», що розташована за адресою: вул. Подільська, 93, у м. Хмельницькому, на грунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_6 , внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання наслідків свого діяння у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, кулаком правої руки наніс один удар в область грудної клітини ОСОБА_6 . В результаті отримання удару в грудну клітину ОСОБА_6 , не втримавшись на ногах, падаючи з висоти власного зросту, вдарився задньою частиною правої ноги об кам`яну конструкцію, розміщену поряд із входом до вищевказаної сауни, після чого впав на землю, викладену кам`яною бруківкою.
Внаслідок вищеописаних дій, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді закритого косо-поперечного перелому (діафізу) правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, що за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Внаслідок вищеописаних дій, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді рани слизової оболонки нижньої губи, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Такі дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Дослідивши всі представлені суду докази по справі та оцінивши кожен з них окремо, щодо належності, допустимості та достовірності, а в сукупності всі докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що винуватість ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ст.128, ч.1 ст.125 КК України не доведена, у зв`язку з чим він підлягає виправданню за ст.128 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, тобто у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, тобто якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, серед яких законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Під законністю, в свою чергу, відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 КПК України розуміється, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини що пом`якшують чи обтяжують покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до положень частин 2-4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть грунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
За результатами судового розгляду, судом встановлено, що вищевказаних вимог Закону, як і інших, зазначених нижче, органом досудового розслідування, належним чином не виконано, оскільки досудове розслідування проведено не повно і однобічно, а крім того очевидно упереджено так, як необхідні і обов`язкові слідчі (розшукові) дії не проведені, а переважна більшість доказів, які сторона обвинувачення подала суду на підтвердження висунутого обвинувачення ОСОБА_8 , викликають у суду сумніви, щодо їх достовірності, у зв`язку з чим визнаються судом недопустимими та не приймаються до уваги. Разом з тим, в сукупності представлені докази, на переконання суду, є не достатніми для підтвердження інкримінованого ОСОБА_8 обвинувачення.
Відповідно до пунктів 1-5 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.
В якості доказів стороною захисту суду представлено: показання обвинуваченого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_15 , постанову про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_15 , травмкарту Хмельницької міської лікарні міського травматологічного центру на ім`я ОСОБА_15 від 25.02.2016 року; характеризуючі особу обвинуваченого документи, а саме: свідоцтва про одруження та про народження двох малолітніх дітей, характеристику з місця проживання.
Аналіз представлених доказів, дає суду підстави для переконання, що винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому обвинуваченні, поза розумним сумнівом не доведена.
Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 21.02.2016 року у вечірній час, він, разом з дружиною ОСОБА_10 , її сестрою ОСОБА_11 (на той час ОСОБА_12 ) та подругою останньої ОСОБА_13 відпочивали в сауні «Філін», яка розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Подільська, 93, де до них, за згодою ОСОБА_11 приєднались знайомий останньої ОСОБА_15 з товаришем ОСОБА_8 . В свою чергу, він, раніше з обвинуваченим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_15 не був знайомий. Під час відпочинку всі вживали спиртні напої. Після завершення відпочинку спочатку виник конфлікт між дівчатами та хлопцями щодо розрахунку за додаткові замовлення, які робили ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , а після цього вже на вулиці між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 під час якого вони шарпали один одного та наносили удари по обличчю. Коли ж він вмішався у такий конфлікт, щоб його припинити, то ОСОБА_8 наніс йому удар в грудну клітину від чого він впав спочатку на бетонну урну, а потім на землю і пошкодив ногу. Після падіння на землю він відчув декілька ударів в обличчя, які йому наніс обвинувачений. В цей час під`їхав автомобіль таксі і обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_15 залишили місце пригоди, а потерпілого на такому автомобілі було доправлено до лікарні.
Такі показання потерпілого, про те, що у зазначений час та місці, спільно відпочивали в сауні, де і розпочався конфлікт, який продовжився на вулиці поряд з сауною, підтвердили в судовому засіданні кожен окремо, свідки ОСОБА_10 дружина потерпілого, її сестра - ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) та подруга останньої - ОСОБА_13 , а також обвинувачений ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_15 товариш обвинуваченого.
При цьому, свідок ОСОБА_10 , спочатку декілька разів зазначила, що в ході конфлікту між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , який відбувався на вулиці, коли потерпілий ОСОБА_6 намагався припинити такий конфлікт, то ОСОБА_8 відштовхнув його, від чого ОСОБА_6 впав та пошкодив ногу. Пізніше, в ході допиту, на чергове аналогічне запитання уточнила, що ОСОБА_8 відштовхнув потерпілого і наніс йому один удар в груди від чого останній впав на залізобетонну конструкцію. Коли ж потерпілий впав на землю, то ОСОБА_8 та ОСОБА_15 почали бити його ногами.
В свою чергу, свідок ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) показала, що під час конфлікту на вулиці між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , коли ОСОБА_6 підійшов до них, щоб припинити конфлікт, ОСОБА_8 його відштовхнув від чого потерпілий зробив декілька кроків назад і впав на урну. Після цього, до потерпілого підбігли ОСОБА_8 та ОСОБА_15 і почали бити його ногами у різні частини тіла. Потерпілий в цей час кричав, що у нього болить нога.
Свідок ОСОБА_13 суду показала, що коли в ході конфлікту з ОСОБА_15 , вони штовхались, і до них підійшов потерпілий, щоб заспокоїти, то ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_6 рукою від чого останній впав і почав кричати. Куди наніс удар обвинувачений потерпілому пояснити не може, оскільки не бачила. Після цього, обвинувачений і ОСОБА_15 підбігли до потерпілого і почали бити його ногами, а дівчата і вона в тому числі, почали їх відтягувати від потерпілого. В цей час приїхав автомобіль таксі і обвинувачений з ОСОБА_15 залишили місце пригоди.
Про те, що у вказаний час, місці та за обставин, як то внаслідок падіння спочатку на бетонну клумбу, а потім на землю, потерпілий ОСОБА_6 отримав вищезазначені тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого косо-поперечного перелому (діафізу) правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, ніким з учасників судового розгляду не оспорюється. Крім показань потерпілого, всіх свідків та обвинуваченого такі обставини підтверджуються також і даними травмкарти на ім`я ОСОБА_6 від 22.02.2016 року, а також висновком судово-медичного експерта №252 від 18.03.2016 року, де зокрема зазначено, що згідно сукупності даних, отриманих за час виконання судово-медичної експертизи, у потерпілого ОСОБА_6 станом на 22.02.-02.03.2016 року (відомий період часу, на протязі якого він перебував під спостереженням лікарівспеціалістів) виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани слизової оболонки нижньої губи, закритого косо-поперечного перелому тіла (діафізу) правої стегнової кістки зі зміщенням уламків. Рана слизової оболонки нижньої губи могла утворитися від одноразової прямої дії тупого твердого предмету за механізмом «удар-розтягнення-розрив», про що свідчать локалізація, характер і властивості даного ушкодження. Закритий косо-поперечний перелом тіла (діафізу) правої стегнової кістки міг утворитися від прямої дії тупого твердого предмету за механізмом «удар-деформація», про що свідчать локалізація, характер і властивості даного ушкодження, що за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричиняють тривалий розлад здоров`я, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Рана слизової оболонки нижньої губи за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, згідно тих самих правил. Судячи за даними медичної документації, не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого в час і за обставин, які вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи та самим потерпілим під час його обстеження.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому обвинуваченні не визнав і заперечував нанесення будь-яких ударів потерпілому ОСОБА_6 , а також те, що умисно штовхав останнього за вищевказаних обставин. При цьому показав, що з приміщення сауни на вулицю, він, після остаточного розрахунку з адміністратором, вийшов останнім з компанії. При цьому, помітив, що між ОСОБА_15 з одного боку та ОСОБА_13 і ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) з іншого, відбувається сварка з приводу остаточного розрахунку за відпочинок з нецензурними образами і погрозами та сутичка, в ході якої останні шарпали ОСОБА_15 та наносили йому удари. Потерпілий ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною знаходився неподалік від конфліктуючих і спостерігав за ними. Побачивши таке, ОСОБА_8 крикнув до дівчат припинити бійку і направився до конфліктуючих, щоб забрати від них ОСОБА_15 . При цьому, потерпілий ОСОБА_6 , перегородив йому дорогу і став чіплятися до ОСОБА_8 схопивши руками за одяг на грудях та нецензурно висловлюючи погрози. На такі дії потерпілого, ОСОБА_8 відмахнувся і зірвав з себе руки ОСОБА_6 , сказав не чіпати його. На це потерпілий відступив і зробив декілька кроків назад, а ОСОБА_8 продовжив рух в напрямку ОСОБА_15 . Як саме, в цей час потерпілий впав, ОСОБА_8 не бачив, але припускає, що відступаючи назад ОСОБА_6 , який був в стані сильного алкогольного сп`яніння і погано тримав рівновагу на ногах, мабуть зачепився за бетонну клумбу, яка знаходилась позаду нього. Після цього на ОСОБА_8 накинулась дружина ОСОБА_6 і розірвала йому капюшон, а ОСОБА_13 і ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) продовжили нападати на ОСОБА_15 . З метою уникнення подальшого конфлікту з агресивно налаштованими дівчатами та потерпілим він забрав ОСОБА_15 і вони разом залишили місце пригоди. Будь-яких ударів потерпілому, коли останній лежав на землі, ні він, ні ОСОБА_15 не наносили.
Такі показання обвинуваченого повністю підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 . Крім того, зазначив, що вийшов з приміщення сауни разом з потерпілим та дівчатами. Конфлікт, який розпочався між ним та дівчатами, ще в приміщенні сауни щодо розрахунку за додаткове замовлення продовжився на вулиці, де після нецензурних взаємних образ та погроз переріс в сутичку. При цьому, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) поводили себе зверхньо, почали шарпати його, наносити удари та дряпати обличчя на що він лише захищався. Коли ж ОСОБА_8 крикнув до дівчат припинити такі дії, на якусь мить вони зупинились, а він при цьому побачив, як потерпілий перегородив дорогу ОСОБА_8 та схопив останнього руками за одяг на грудях. На що ОСОБА_8 відмахнувся від рук потерпілого і пішов далі. Будь яких ударів чи поштовхів обвинувачений потерпілому не наносив. За якусь мить після цього, потерпілий впав і почав кричати від болю в нозі. Проте, як саме падав ОСОБА_6 він не бачив, оскільки дівчата знову накинулись на нього, а також на ОСОБА_8 на що вони з метою уникнення продовження сутички залишили місце пригоди. Будь-яких ударів потерпілому, коли останній після падіння лежав на землі ні ОСОБА_8 ні він не наносили. На підтвердження своїх показань свідок представив суду травмкарту на своє ім`я від 25.02.2016 року, де зокрема зазначено про наявність у свідка тілесних ушкоджень отриманих при вищевказаних обставин, в тому числі у виді подряпин обличчя, а також постанову слідчого від 02.03.2016 року про призначення йому судово-медичної експертизи. При цьому, пояснив, що звертався в правоохоронні органи із заявою на неправомірні дії ОСОБА_13 , яку пізніше відкликав, у зв`язку з примиренням з останньою.
Як слідує з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.02.2016 року (зареєстровано 22.02.2016 року під №3926) о 02 год. 10 хв. о/у Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_16 прийняв заяву від потерпілого ОСОБА_6 , в якій останній просить прийняти міри до осіб, які спільно 21.02.2016 року відпочивали у сауні «Філін», що по вул. Подільській на ім`я ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , та які нанесли йому тілесні ушкодження у вигляді перелому стегна правої ноги.
Відповідно до повідомлення про виявлене кримінальне правопорушення від 26.02.2016 року інспектор поліції ХВП ГУНП України в Хмельницькій області ОСОБА_19 на ім`я т.в.о. заступника начальника начальника СВ ХВП ГУНП України в Хмельницькій області (зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення 29.02.2016 року під №4557) повідомляє, що у нього на виконанні знаходяться матеріали перевірки по зверненню гр. ОСОБА_6 , який просить прийняти міри до осіб на ім`я ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з якими спільно 21.02.2016 року відпочивали в сауні «Філін», які нанесли тілесні ушкодження у вигляді перелому правої ноги. В зв`язку з тим, що в діях невідомих осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, інспектор ОСОБА_19 просить облікувати дані матеріали в журналі обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, для проведення подальшої перевірки в порядку КПК України. (додаток: матеріали на 7 аркушах). Згідно кутового штампу ОСОБА_20 прийняти рішення відповідно до ст.214 КПК України за підписом невстановленої особи 28.02.2016 року.
Згідно ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
При цьому, підтвердивши зазначений у вказаному протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення зміст своєї заяви в правоохоронні органи про спричинення йому лише тілесного ушкодження у вигляді перелому стегна правої ноги у вищевказаний час та місці, двома особами на ім`я ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , потерпілий ОСОБА_6 не зміг логічно пояснити таку непослідовність своєї позиції стосовно показів даних в судовому засіданні про винуватість у спричиненні йому крім середньої тяжкості тілесних ушкоджень також і легких тілесних ушкоджень тільки обвинуваченого ОСОБА_8 . Натомість, зазначив, що під час подачі заяви про вчинене кримінальне правопорушення, через кілька годин після події, він через свій хворобливий стан та стан алкогольного сп`яніння не міг пригадати обставин травмування. Така непослідовність показів потерпілого, а також суперечності в показаннях вищенаведених свідків обвинувачення, як між собою так і з показами потерпілого, щодо характеру умисного насильства застосованого обвинуваченим до потерпілого, як то удар в груди чи поштовх, не логічні показання свідка обвинувачення ОСОБА_13 в частині, того що бачила, як обвинувачений наніс удар потерпілому, але не бачила куди саме був нанесений такий удар, з огляду на показання обвинуваченого та свідка захисту ОСОБА_15 , викликають у суду сумніви щодо достовірності таких показань свідків обвинувачення та потерпілого стосовно обставин застосування насильства з боку обвинуваченого. Крім того, такі показання свідків обвинувачення та потерпілого ОСОБА_6 не узгоджуються з вищенаведеним висновком судово-медичного експерта №252 від 18.03.2016 року щодо відсутності скарг на біль та тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_21 в області грудної клітини, куди зі слів останнього йому було нанесено удар обвинуваченим, від якого потерпілий відлетів назад і вдарився стегном об бетонну клумбу.
При цьому справедливим виглядає зауваження сторони захисту щодо упередженості органу досудового розслідування, що проявилось в неповноті досудового розслідування, який в основі обвинувачення посилається лише на зацікавлених, в силу родинних та дружніх стосунків свідків. Разом з тим, незалежного свідка, а саме адміністратора сауни, яка могла б підтвердити показання обвинуваченого не встановлено і не допитано. Так саме з незрозумілих причин не проведено огляд місця події, не встановлено наявність в місці пригоди камер відеоспостереження, не витребувано своєчасно відеозапис події, який би міг підтвердити показання обвинуваченого та спростувати наклепи потерпілого та зацікавлених свідків. З обвинуваченим та свідками не проведено слідчий експеримент з метою перевірки показань.
Про те, що місце пригоди перебуває в зоні відео нагляду камери спостереження розташованої на прилеглій будівлі ніхто з учасників судового розгляду не оспорював. Разом з тим, всі посилались на неможливість його витребування за збігом тривалого часу від події. Поряд з цим, суд відхиляє і не приймає до уваги заперечення прокурора на вищевказані зауваження захисту, яка пояснила, що особисто, разом зі слідчим з`ясовувала неможливість отримання такого відеозапису через закінчення термінів його зберігання. Оскільки пояснити коли, в кого і в рамках якої саме процесуальної дії прокурор проводила таке з`ясування, а тим більше представити результати такої слідчої дії не змогла, як і не змогла пояснити причини не проведення інших слідчих (розшукових) дій. Не скористалась прокурор своїм правом та можливістю усунути вищевказану неповноту досудового розслідування і під час судового розгляду, в поряду ч.3 ст.331 КПК України, шляхом заявлення клопотань про доручення органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.
Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.6 ст. 22 та ч.3 ст.26 КПК України суд при розгляді кримінального провадження керується принципами змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що полягає у збереженні судом об`єктивності та неупередженості, створенні необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а також диспозитивності, тобто суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесенні на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Суд визнає не допустимим доказом і не приймає до уваги протокол слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 від 05 квітня 2016 року, проведеного в порушення вимог ч.7 ст.223 КПК України за відсутності понятих. Не спростовують таких висновків суду і наявне у такому протоколі посилання на застосування при проведенні вказаної слідчої дії відео зйомки слідчого експерименту на відеокамеру марки «Самсунг». Оскільки, згідно змісту такого протоколу, про долучення до нього в якості додатку відеозапису слідчої дії не зазначається і сам відеозапис суду не представлено, у зв`язку з чим виникають сумніви в існуванні такого відеозапису.
Відповідно до ч.3 ст.101 КПК України висновок експерта повинен грунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.
Відповідно до ч.5 ст.101 КПК України висновок експерта не може грунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
Враховуючи зазначені положення КПК України суд визнає недопустимим доказом і не приймає до уваги: висновок судово-медичного експерта №408 від 07.04.2016 року, за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_6 . Оскільки такий висновок експерта ґрунтується на вищевказаному протоколі проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 від 05.04.2016 року, який визнаний судом недопустимим доказом, а також на відеозапису такої слідчої дії, який суду не представлено. Такі висновки суду узгоджуються із сталою практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування принципу «плода отруєного дерева» (Рішення Євпорейського суду з прав людини від 30.06.2008 року у справі «Гефген проти Німеччини»).
Враховуючи вищенаведене, суд визнає показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин пригоди такими, що не спростовані, достовірними, належними та достатніми доказами обвинувачення. При цьому, приймаючи зазначене рішення, суд враховує відомості про обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, як добрий сім`янин, який з дружиною виховує двох малолітніх дітей, працьовитий, товариський, ввічливий і доброзичливий сусід. Алкогольними напоями не зловживає, наркотичних засобів не вживає, з особами які ведуть антигромадський спосіб життя стосунків не підтримує. На обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Таким чином, в ході судового розгляду, на переконання суду, залишились не доведеними не тільки винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст.128 КК України у формі злочинної недбалості, а взагалі протиправність його дій та причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками у виді отримання потерпілим тілесних ушкоджень. У зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_8 підлягає виправданню за пред`явленим обвинуваченням на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, тобто у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Так саме не доведеним в силу грубого порушення органом досудового розслідування положень ч.4 ст.26, ч.1 ст.477 КПК України суд визнає обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України.
Так, відповідно до ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень передбачених, серед інших, ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження).
Згідно ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Показовим, з точки зору якості досудового розслідування даного кримінального провадження, є на думку суду і той факт, що незважаючи на зазначення у висновку судово-медичного експерта №252 ще від 18.03.2016 року відомостей про виявлення у потерпілого ОСОБА_6 ще і легкого тілесного ушкодження у вигляді рани слизової оболонки нижньої губи, слідчий виявив ознаки кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України лише 22.05.2017 року.
Приймаючи до уваги, зміст заяви потерпілого ОСОБА_6 згідно протоколу прийняття його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.02.2016 року та відсутність відповідної заяви потерпілого про притягнення винного (винних) до відповідальності за умисне спричинення йому вищевказаного легкого тілесного ушкодження, суд, керуючись вищевказаними положеннями КПК України визнає досудове розслідування за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України не законним. У зв`язку з цим ОСОБА_8 підлягає виправданню за таким обвинуваченням на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, тобто якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 325 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
Вимог про стягнення процесуальних витрат по справі не заявлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 129 КПК України, місцевий суд,-
УХВАЛИВ :
ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.128, ч.1 ст.125 КК України виправдати. За ст.128 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, тобто якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Цивільний позов представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 114394 грн. 65 коп., на підставі ч.3 ст.129 КПК України слід залишити без розгляду. стягнення майнової шкоди, шкоди завданої здоров`ю та моральної шкоди залишити без розгляду.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня оголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області ОСОБА_1