Справа №705/1635/18
1-о/705/8/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі колегії суддів: головуючої - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

з участю прокурора - ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Умані Черкаської області заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

30.03.2018 року ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду Черкаської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11.04.2018 року заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року щодо нього за нововиявленими обставинами було направлено до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.05.2018 р. було задоволено заяву головуючої у колегії суддів судді ОСОБА_8 про самовідвід.
Відповідно до вимог ст. 35 КПК України, повторно автоматизованою системою документообігу суду 04.06.2018 року вказані матеріали заяви визначені для проведення судового провадження колегії суддів Уманського міськрайонного суду Черкаської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 і суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В обґрунтування своєї заяви засуджений ОСОБА_6 вказав, що вироком апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року, він був засуджений за статтею 93 пункт "а1 КК України ( в ред 1960 р.,), до довічного позбавлення волі.Призначаючи йому довічне позбавлення волі та визначаючи це покарання кримінальністю інкримінованого діяння, суд виходив з того, що на час розгляду справи це покарання встановленне законом про кримінальну відповідальність, який нібито відповідає правам людини, та положенням Конституцією України і міжнародними договороми України.Як нещодавно він дізнався, покарання довічне позбавлення волі, яке встановленне Кримінальним Кодексом України в редакції 2001 року, порушує права людини і не відповідає Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року та Конституції України і не підлягає застосуванню судом. Відтак у справі за особливо тяжкі злочини суд міг призначити йому лише покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до частини 1 статті 25 КК України 1960 року, Однак він не знав про обставини за яких довічне позбавлення волі порушує права людини та не відповідає положенням конвенції та Конституції і вони не розглядались судом, що вплинуло на судове рішення. В кримінальному кодексі України в редакції 1960 року, за яким йому інкріміновано карне діяння, немає положення як про вид кримінального покарання довічне позбавлення волі так і про скорочення довічного позбавлення волі, тобто цим покаранням передбачається ув`язнення людини до її смерті. За кримінальним законом в ред. 2001року, людині надається право звернутися до Президента України з клопотанням про помилування, що саме по собі не являється достатнім для скорочення покарання у виді довічного позбавлення волі. Даний вид покарання таким чином, на підставі відсутності механізму його перегляду через певний строк, встановлює правовий факт порушення прав і основних свобод людини в аспекті невідповідності законній меті ув`язнення,призначення покарання як виправлення особи,що має правовий наслідок приниження людської гідності у розумінні до вимог ст: 28 Конституції України, ст: 3 Конвен ції про захист прав і основоположних свобод людини.
Тому просить скасувати вирок апеляційного суду Черкаської області від 14 06.2002 р. яким його засуджено за ст. 69; ч. З ст. 142; ст. 17 п.п. "а","г" ст. 93; п. "а" ст. 93 КК України (1960) до довічного позбавлення волі та ухвалити новий вирок, яким за злочин передбачений п.п. "а" ст. 93 КК України (1960) призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до частини першої статті 25 КК України 1960 року чинної на час інкримінації злочину.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 доводи заяви підтримали та просили заяву задоволити посилаючись на наявність, на їх думку, нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України. Засуджений ОСОБА_6 обґрунтував свою позицію саме наявністю рішень Європейського суду з прав людини від 03.07.2013 року та 20.05.2014 року, які не були відомі суду на час розгляду справи по суті і постановлення вироку.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами. Зазначив, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві не зазначено.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року та матеріали кримінальної справи щодо нього, колегія суддів вважає, що заява засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно ч 2 ст. 459 КПК України нововиялевними обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Обгрунтовуючи свою позицію в судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 посилався саме на наявність обставин, а саме рішень Європейського суду з прав людини від 03.07.2013 року та 20.05.2014 року, які не були відомі суду на час розгляду справи по суті і постановлення вироку 14.06.2002 року.

Колегія суддів вважає, що обставина, на яку посилається засуджений, не є нововиявленою відповідно до ч.2 ст. 459 КПК України, так як на момент винесення вироку рішень Європейського суду, на які посилається ОСОБА_6 , не існувало.
Крім того, відповідно до ч.5 ст. 459 КПК України перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.
На інші обставини, які згідно ч.2 ст. 459 КПК України є нововиявленими, засуджений в своїй заяві не посилався.
За таких обставин, заява засудженого ОСОБА_6 про наявність у його справі нововиявлених обставин свого підтвердження не знайшла, тому колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 459 , ст.ст. 466, 467 КПК України, колегія суддів -
У Х В А Л И Л А:
Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд до апеляційного суду Черкаської області протягом 7 діб з моменту проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3