УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0005137 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2018 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
-обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України

учасники судового провадження
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8
представник потерпілої
адвокат ОСОБА_9

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2018 року скасувати, закрити кримінальне провадження.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 1154 грн. 26 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що ухвалений судом вирок є незаконним і підлягає скасуванню, виходячи з неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що умислу на спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у нього не було. Він тільки намагався захистити себе від потерпілої, яка била його пакетом з насінням по голові. Захищаючись, він відштовхував її від себе і намагався залишити двір. Однак, потерпіла продовжила напад і нанесення йому ударів, у зв`язку з чим він був змушений утримувати її руки.

Вказує, що діяв в межах необхідної оборони.

Апелянт стверджує, що обґрунтовуючи доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, суд послався лише на покази потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , а покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проігнорував.

Вказує, що з потерпілою в нього та його сім`ї склалися тривалі неприязні стосунки, а тому вона його оговорила.

Вважає, що тілесні ушкодження потерпіла могла отримати після зазначених у вироку подій. На думку апелянта, вказане підтверджується показами свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які в судовому засіданні пояснили, що вони бачили потерпілу 30 жовтня 2016 року увечері та у неї не було жодних видимих тілесних ушкоджень.

Зазначає, що покази свідка ОСОБА_13 також не є переконливими. Вона проживала у потерпілої на правах оренди, а тому є упередженою. У судовому засіданні ОСОБА_13 розповідала про обставини кримінального правопорушення загальними реченнями, без детального освітлення подій. Під час допиту зазначила, що не пам`ятає як обвинувачений бив потерпілу.

Зазначає про недопустимість доказу - слідчого експерименту, який проведено одночасно за участю і потерпілої, і свідка. Надаючи слідчому вигадані дані про обставини події 30 жовтня 2016 року, потерпіла фактично вказувала свідку ОСОБА_13 , які саме покази необхідно буде надавати під час судового розгляду кримінального провадження. На вказані порушення суд увагу не звернув і не надав належної оцінки вказаному доказу з точки зору його допустимості і достовірності.

Посилання суду на висновок судово-медичної експертизи та протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, як на докази його вини, на думку ОСОБА_5 , є лише припущенням і на цих доказах не може ґрунтуватися обвинувачення.

Вважає, що під час судового розгляду не доведено його вини у спричиненні потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.10.2016 року, приблизно о 14-50 год., ОСОБА_5 , знаходився на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , де також перебувала ОСОБА_8 . При цьому, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

В ході словесного конфлікту, ОСОБА_5 рукою наніс потерпілій ОСОБА_8 один удар в область правої скроні та один удар в підборіддя з лівої сторони, тим самим спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя та струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , схопив потерпілу ОСОБА_8 за ліву руку, закрутив за спину та став тягнути до гори, спричинивши їй тим самим тілесні ушкодження у вигляді забою лівого ліктьового суглобу, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_6 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого є безпідставними, оскільки незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, його винуватість повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 не визнав свою вину у скоєнні злочину і пояснив, що дійсно 30.10.2016 року, приблизно о 14-50 год., знаходився, за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_3 , де котив велосипед, направляючись до виходу з подвір`я. При цьому, його за ногу схопила собака, яку він намагався відігнати.
У цей час, до нього підбігла потерпіла ОСОБА_8 та стала бити пакетом з насінням по голові. Він захищаючись, відштовхнув потерпілу від себе правою рукою в область голови. Після чого ОСОБА_8 знову намагалася його ударити по лицю, захищаючись він схопив її руку та став утримувати. Можливо, при цьому і завдав потерпілій необережні тілесні ушкодження, однак наявність умислу на їх спричинення заперечував. Стверджуючи, що діяв у стані необхідної оборони.
Вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин встановлених в судовому засіданні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у завданні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілій, підтверджені перевіреними судом і викладеними у вироку доказами, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_13 , протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, довідкою КЗ ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 10.01.2017 року, висновком експертизи від 01.11.2016 року, протоколом проведення слідчого експерименту.

Так, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 30.10.2016 року, приблизно о 14-50 год., знаходилася на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 . При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 котив поруч з собою велосипед у напрямку виходу з подвір`я. У цей час біля нього пробігала її собачка, яку обвинувачений ударив ногою. Вона зробила йому зауваження та підійшла, щоб забрати собаку. У цей час обвинувачений різко розвернувся та наніс їй два удари кулаком в голову, в область правої скроні та лівої частини підборіддя. Після чого схопив за ліву руку, та закрутивши за спину, став піднімати до гори, завдаючи біль.

Свої протиправні дії ОСОБА_5 припинив, після того, як у нього упали окуляри, а ОСОБА_13 викликала поліцію.

Вказані обставини підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що проживала за адресою АДРЕСА_3 , де винаймала кімнату у ОСОБА_8 30.10.2016 року, в обідній час, приблизно о 15-00 год., знаходилася на подвір`ї. Побачила, як ОСОБА_5 ударив собачку, яка належить ОСОБА_8 . Коли потерпіла намагалась забрати собаку, обвинувачений наніс їй два удари по голові в область правої скроні та лівої частини підборіддя. Після чого схопив за ліву руку, закрутив за спину та став піднімати догори. ОСОБА_8 стала кричати. У цей час вона підбігла до потерпілої, взяла з її рук телефон, який ОСОБА_8 дістала з кишені, та викликала поліцію. Після чого обвинувачений відпустив руку потерпілої та намагався піти. Однак ОСОБА_8 затримала його до приїзду поліції. Стверджувала, що ОСОБА_8 будь-яких протиправних дій відносно обвинуваченого не вчиняла.
Покази потерпілої та свідка ОСОБА_13 щодо обставин події кримінального порушення підтверджуються та узгоджуються з дослідженими судом, письмовими доказами.

Як слідує з даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.10.2016 року, ОСОБА_8 повідомила слідчого Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області про те що 30.10.2016 року близько 14-50 години, по АДРЕСА_3 , сусід ОСОБА_5 спричинив їй тілесні ушкодження.

Обставини, викладені потерпілою ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_13 , під час допиту у судовому засіданні, були підтверджені ними і під час слідчого експерименту, проведеного 15.12.2016 року. Згідно протоколу якого, потерпіла та свідок чітко та послідовно надали пояснення, за якими було відтворено обставини кримінального правопорушення.

Твердження ОСОБА_5 , щодо відсутності умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а також завдання їх з необережності у межах необхідної оборони, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду, не встановлено наявності зі сторони ОСОБА_8 будь-яких умисних дій, які б реально заподіювали чи створювали реальну загрозу заподіяння обвинуваченому ОСОБА_5 будь-якої шкоди.

Твердження обвинуваченого, стосовно того, що ОСОБА_8 наносила йому удари, не знайшли свого підтвердження, та були спростовані показами свідка ОСОБА_13 . Також, суду стороною захисту не було надано будь-яких доказів, щодо наявності у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, щоб могло вказувати на те, що він діяв у межах необхідної оборони.

Доводи ОСОБА_5 щодо заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілій з необережності, спростовуються, висновками експерта №1846 від 01.11.2016 року. Відповідно до якого у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів обличчя, припухлостей м`яких тканин обличчя, струсу головного мозку, забою лівого ліктьового суглобу, які могли виникнути від не менш як трьох ударних дій тупим твердим предметом та які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Як було зазначено експертом при допиті у суді першої інстанції тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку є наслідком нанесення потерпілій удару з прикладанням сили.

Посилання обвинуваченого на покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в тій частині, що вони бачили потерпілу у цей день увечері та у неї не було будь-яких видимих пошкоджень, суд не приймає до уваги і відноситься до них критично, оскільки вони були спростовані сукупністю досліджених при судовому розгляді належних та допустимих доказів.

Наявність між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_8 тривалого конфлікту не спростовує висновки суду про умисність дій обвинуваченого та не свідчить про необережність дій обвинуваченого а також про те, що ОСОБА_5 діяв в межах необхідної оборони.

Таким чином, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку показання потерпілої, свідка, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами, що свідчить про їх достовірність.

Тому апеляційний суд не може погодитися з доводами обвинуваченого щодо постановлення вироку за відсутності сукупності доказів винуватості ОСОБА_5 у завданні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.125 КК України є вірними.

Наведені вище докази спростовують твердження апелянта про недоведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєні вказаного злочину, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку. Крім того, обвинувачений, вказавши в апеляційній скарзі про необхідність скасування вироку та закриття провадження, не зазначив процесуальні шляхи вирішення цього питання апеляційним судом.

Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону, зокрема щодо недопустимості досліджених судом доказів та які б давали підстави для скасування вироку саме за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, органами досудового розслідування та судом не допущено, а тому апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: