Справа № 458/1108/18
Провадження № 1-кп/452/105/2019
ВИРОК
іменем України

04 березня 2019 року м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

із участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката

ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальне провадження №0000249 від 23.06.2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, одруженої, раніше не судимої,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 23.06.2018 року о 14.00год. на дорозі неподалік власного помешкання у АДРЕСА_1 під час словесного конфлікту із ОСОБА_4 , на ґрунті особистої неприязні, вчинила взаємну шарпанину із останньою та умисно нанесла потерпілій один удар парасолем у ділянку лівого плеча, спричинивши легке тілесне ушкодження.

Судом зазначене обвинувачення визнається доведеним внаслідок з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, - у результаті аналізу показань обвинуваченої та потерпілої у судовому засіданні, свідків, доказів досудового розслідування в сукупності та, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що передбачено ч. 1 ст. 125 КК України.

На підтвердження встановлених судом обставин винність особи вбачається із пояснень допитаної судом самої обвинуваченої ОСОБА_6 , яка свою провину у вчиненні злочину не визнала і пояснила, що із ОСОБА_4 зчепилась, оскільки захищалася та вони обидві попадали на землю і отримали легкі тілесні ушкодження. Сам конфлікт розпочався через те, що спеціалісти робили заміри стосовно наступної приватизації землі, а на це повибігали сусіди та почали перешкоджати; були ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та її син ОСОБА_13 і син ОСОБА_14 ; вибігла ще ОСОБА_15 із своїм чоловіком; хотіли побити експертів та пристрій поламати. Спершу дзвонили до сільського голови, потім хотіли поліцію викликати у час, коли спеціалісти робили заміри землі; поміряли подвір`я і коли ОСОБА_16 поставив пристрій біля ОСОБА_17 , то ОСОБА_18 закричав: « ОСОБА_19 , подивись що він робить!». У той момент ОСОБА_15 підбігла і хотіла вирвати пристрій, а ОСОБА_6 зробила їй зауваження, на що потерпіла повернулась до обвинуваченої та двома руками схопила її за волосся; у відповідь відразу ОСОБА_6 також схопила другу за волосся і, зчепившись, вони разом впали на землю, де було каміння. Тоді обидвох розборонили їх чоловіки, - ОСОБА_20 свідомість не втрачала, коли ОСОБА_6 забрав чоловік, то ОСОБА_21 сиділа на землі та її також почав забирати вже її чоловік. На переконання обвинуваченої ОСОБА_15 спеціально впала на землю, удаючи; сама ОСОБА_6 лише захищалась від її нападу.

Суд на такі пояснення вважає, що ОСОБА_6 своїми показаннями про невизнання вини на досудовому слідстві та в суді має намір пом`якшити відповідальність чи уникнути її за вчинене та використала таке поводження як спосіб захисту; на переконання суду за сукупністю досліджених і далі викладених доказів є визначальним у встановленні суспільної небезпечності та характеру вчиненого особою стосовно потерпілої ОСОБА_4 умисного легкого тілесного ушкодження, оскільки в її поясненнях не міститься жодних аргументів на її виправдання і нічим іншим це не підтверджено.

Водночас заслуговує на увагу та підлягає частковому задоволенню клопотання обвинуваченої та захисника-адвоката про визнання доказів недопустимими, а саме: представленої стороною обвинувачення фототаблиці до матеріалів кримінального провадження на підставі заяви ОСОБА_22 від 25.06.2018 року та відеоролика, знятого на мобільний телефон ОСОБА_23 і представленого на CD- диску від 23.06.18р. (а. с. 74, 75, 103 - 105).

Решту докази були отримані з дотриманням порядку проведення процесуальних дій, зібрані дані досудовим розслідуванням процесуальним шляхом та під час отримання цих доказів були дотримані вимоги закону щодо фіксації перебігу та результатів тих чи інших процесуальних дій; зібрані докази й інші матеріали кримінальної справи є достатніми для здійснення аналізу й перевірки достовірності та законності отримання фактичних даних, - отже, отримані у встановленому законом порядку.

Конституцією України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Ч. 2 ст. 3 Конституції регламентовано, що головним обов`язком держави проголошено утвердження та забезпечення прав і свобод людини, а отже, правоохоронні органи та суд при встановленні істини під час розслідування і розгляду кримінальної справи зобов`язані дотримувати гарантій прав і свобод людини і громадянина, закріплених у Конституції та в інших законах України. Згідно зі ст. 9 Конституції чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. при визначенні кримінального обвинувачення кожному гарантовано право на справедливий розгляд справи щодо нього незалежним і безстороннім судом і застосування презумпції невинуватості.

Як установлено судом у рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000249 від 23.06.2018 року, наведені вище слідчі дії фіксації злочину приватними особами та вилучення слідством були проведені всупереч вимогам Кримінального процесуального Закону України, як докази були отримані неналежними суб`єктами, які наділені повноваженнями проводити процесуальну дію, під час якої отримані ці докази; для справи фактичні дані були одержані не із встановлених законом джерел, що перераховано у ст. 65 КПК України, що було перевірено судом.

Разом з тим у суді не встановлено, що мало місце порушення будь-яких прав обвинуваченої, котра напротивагу цьому вживала різноманітних заходів захисту в спосіб подання різного роду безпідставних заяв про відсутність предмету злочину парасолі, коли жоден із свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 не ствердили про відсутність такої у момент нанесення тілесного ушкодження, а навпаки суду остання підтвердила наявність парасолі в обвинуваченої ОСОБА_6 зранку того дощового дня; допитаний чоловік обвинуваченої ОСОБА_26 суду взагалі на просте питання не ствердив про наявність удома будь-якої парасолі, що суд наводить не інакше як на обраний ними такий спосіб захисту як відсутність предмету злочину; однакове заявлення стороною захисту про сумнів у змонтованих фотографіях чи знятому скомбінованому відеоролику безпосереднього конфлікту, коли ці докази є однозначно отриманими не у кримінально-процесуальний спосіб, заяв про сумніви у слідчих експериментах чи присутності при цьому заінтересованих понятих коли земельний конфлікт між сторонами триває близько десяти років. На переконання суду така позиція не є вирішенням цивільного спору між сторонами, що можливо вирішити не інакше як за участі влади на місці у Законом встановлений спосіб; а зібрані досудовим розслідуванням інші дані з дотриманням Кримінального процесуального Закону, - всі дані про що містяться у матеріалах кримінального провадження, - вказують на вину особи обвинуваченої у спричиненні нею 23.06.18р. умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій виходячи з наступного:

Вина обвинуваченої установлена показаннями допитаної судом потерпілої ОСОБА_4 , котра показала, що 23.06.2018 року близько 14.00год. на сільській дорозі у с. Нижня Яблунька Турківського району ОСОБА_6 під час словесного конфлікту першою схопила її за шию та вдарила парасолькою по лівому плечу, схопила її двома руками та тягала за волосся, після чого ОСОБА_4 відчула потьмарення свідомості та впала на землю, через що в наступному цього ж дня була доставлена швидкою допомогою до Турківської лікарні.

Однаковим зверненням потерпілої у формі заяви від 23.06.2018р. до Турківського ВП Самбірського відділу поліції про прийняття заходів до ОСОБА_27 , яка 23.06.2018 року на сільській дорозі побила її; зареєстрованим у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень рапортом із змістом повідомлення від чергової медсестри Турківської КЦРЛ про те, що на лікування із діагнозом струс головного мозку поступила громадянка ОСОБА_4 . Цього ж дня о 19.04год. зазначена заява ОСОБА_4 на звернення ОСОБА_28 була внесена до ЄРДР (а. с. 71 - 73).

Показаннями свідка ОСОБА_24 про те, що ним разом із ОСОБА_25 23.06.18р. робились замірювання землі як спеціалістами і більшість громадян із потерпілої сторони були тим незадоволені. Потім він бачив як жінки одна другу пробували за волосся схопити і таким чином вони зчепилися разом; він казав чоловікам розбороняти їх; у той час один із громадян ОСОБА_29 хотів ударити ОСОБА_24 головою у ніс, але він відхилився; ОСОБА_30 забрав свою дружину ОСОБА_31 і це все тривало орієнтовно хвилин п`ять; у який спосіб і хто кому наносив тілесні ушкодження він не бачив як і самої парасолі; він самостійно думав оберегти замірний пристрій, оскільки він дорогий.

Аналогічним показаннями свідка ОСОБА_25 про конфлікт між потерпілою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що вони навзаєм одна другу схопили і попадали на землю; у той момент вона жодних предметів у руках обвинуваченої не бачила, але впродовж того дня, коли ОСОБА_6 була присутня із ними як спеціалістами, вона ходила із парасолькою нібито червоно кольору.

Однаковими показаннями допитаного свідка ОСОБА_32 про заміри землі спеціалістами ОСОБА_16 із Держземаґенства та про подальший конфлікт між потерпілою і обвинуваченою, котрі одна другу схопили і попадали на землю. Свідок суду показав про відсутність парасолі в руках дружини, а щодо наявності удома таких, то йому невідомо скільки є і, якого кольору.

Показаннями допитаної свідка ОСОБА_9 про те, що 23.06.18р. відбувались якісь заміри землі та на сільській дорозі зібрались сусіди. ОСОБА_6 тримала в руках парасолю, якою вдарила ОСОБА_15 , а потім схопила її та почала душити за шию; вони обидві попадали на землю і чоловік забрав обвинувачену, а на ОСОБА_15 її чоловік був змушений вилити воду, щоб остання прийшла до тями.

Аналогічними показаннями у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_33 , що обвинувачена ОСОБА_6 ударила парасолькою потерпілу ОСОБА_21 , вчепила її руками за волосся, звалила на землю і ще душила за шию. При цьому все це знімали на відеокамеру мобільного телефону ОСОБА_11 , ОСОБА_23 і ОСОБА_22 .

Висновком експерта Турківського відділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ №033/2018 від 02.07.2018 року, яким встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_4 виявлено синець на зовнішній поверхні нижньої третини лівого плеча, який утворився від дії твердого тупого предмету, міг утворитися 23.06.2018 року від удару парасолькою (на що вказує смугаста форма та розміри синця) і відноситься до легких тілесних ушкоджень. Діагноз закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, встановлений в Турківській комунальній центральній районній лікарні, при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не враховувався, оскільки він встановлений на основі суб`єктивних факторів (скарг хворої) і не стверджується об`єктивними відомостями (а. с. 85).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 26.07.2018 року та доданого до нього відеозапису на CD- диску, вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 розказує та показує, як саме та при яких обставинах ОСОБА_6 наносила їй удари (а. с. 86-88).

Аналогічними протоколами від 26.07.2018 року та 28.07.2018р. та доданих до них відеозаписів на CD- диску, де вже свідки ОСОБА_34 та ОСОБА_10 показали та розказали про обставини вчинення правопорушення (а. с. 89 - 95).

Тому з об`єктивної сторони обвинувачена ОСОБА_6 вчинила нанесення легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_4 . Із суб`єктивної сторони умисел особи був спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, на що вона не мала права; кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України є вірною і вона повинна за це понести кримінальну відповідальність у встановленому порядку.

При цьому суд звертає увагу на те, що як потерпіла так і свідки надали суду однакові показання, послідовні і без розбіжностей; у тому числі про деталі вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, - про час, місце, наявність обставин вчиненого і фактів, що мають значення для кримінального провадження. Наведені вище їх показання узгоджуються між собою, не містять протиріч і сумнівів; а також суд констатує, що вони узгоджуються у тому числі з висновком судово-медичного експерта, слідчих експериментів; а за основне узгоджуються із показаннями самої обвинуваченої та її допитаного судом чоловіка як свідка ОСОБА_32 , допитаних за їх клопотанням свідків ОСОБА_35 і ОСОБА_25 .

Розглядаючи кримінальну справу в межах установленого звинувачення обвинуваченій ОСОБА_6 , із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали досудового розслідування в сукупності із позицією виправдання обвинуваченої; із урахуванням особи ОСОБА_6 , поведінки до і після вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання у виді штрафу.

При вивченні особи обвинуваченої ОСОБА_6 встановлено, що вона на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, по місцю проживання характеризуються посередньо, до кримінальної відповідальності раніше не притягалася (а. с. 96 102).

При призначенні покарання обвинуваченій судом ураховано окрім загальних засад такого, і роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Отже, щодо призначення покарання ОСОБА_6 суд прийшов до висновку виходячи із тяжкості вчиненого, обставин вчинення, беручи до уваги особу винної, її поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення та інших обставин; що виправлення обвинуваченої можливе при застосуванні до неї покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - що на переконання суду є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчиненню нею нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Цивільного позову у встановленому законом порядку не заявлено; судові витрати відсутні; питання речового доказу слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України; заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 370, 373 - 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_36 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850(вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речовий доказ CD-RW диск залишити при матеріалах кримінальної справи (а. с. 82).

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя