ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/391/18 Справа № 216/6562/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
представника апелянта ОСОБА_6

розглянувши 14 грудня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ПАТ Північтранс ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 28 листопада 2018 року, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002165 від 23.11.2018 року,
ВСТАНОВИЛА :
В апеляційній скарзі, представник власника майна ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою в задоволенні клопотанні про арешт майна відмовити, та зобов`язати слідчого слідчого відділу Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, повернути законному власнику ПАТ Північтранс його тимчасове вилучене майно а саме: автобус Рута 22 р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 05.04.2013 р.

В обґрунтування зазначено, що дане рішення прийнято із недотриманням норм кримінального процесуального законодавства. Вказує на те, що слідчим без додержання вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, а саме у клопотанні не наведене обґрунтування та докази, які б свідчили про можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі або відчуження власником транспортного засобу, який належить на праві власності ПАТ Північтранс

Крім того, зазначає, вказує на те, що ПАТ Північтранс несе значні матеріальні збитки, за простій даного транспортного засобу, що є неприпустимим. Також вказує на те, що їм нічого не відомо про умови зберігання транспортного засобу.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року клопотання старшого слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна задоволено, та накладено арешт на майно, вилучене під час огляду, проведеного 23.11.2018, а саме: автобус «Рута 22», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 05.04.2013 належить на праві приватної власності ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» (), шляхом встановлення заборони власнику та довіреним (уповноваженим) ним особам користуватись та розпоряджатись таким майном.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що з наданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, а саме з протоколу огляду місця ДТП від 23.11.2018 вбачається, що на місці ДТП виявлено та вилучено транспортний засіб автобус № НОМЕР_3 Рута 22, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу до нього НОМЕР_2 від 05.04.2013, належить ПАТ «ПІВНІЧТРАНС».

Таким чином, майно, тимчасово вилучене під час огляду місця ДТП, фактично є знаряддям вчиненого злочину та може містити на ньому його сліди, що можуть бути встановлені під час експертного дослідження. Тому з урахуванням вимог ст. 170 КПК України, а також з метою збереження вказаного майна як доказу вчинення кримінального правопорушення, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт тимчасово вилученого майна вважається обґрунтованим та доцільним.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника власника майна ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши надані матеріали та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: - існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; - потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; - може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів випливає, що існує підозра, що речі, які були вилучені під час проведення обшуку, мають важливе значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні та фактично є речовим доказом, а отже це є достатньо обґрунтованим і вагомим для вжиття на даному етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження.

Наявність такої підозри дає підстави ґрунтовно припускати, що майно а саме автобус «Рута 22», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 05.04.2013 належить на праві приватної власності ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» є речовими доказами, що також підтверджується копією постанови про визнання в якості речового доказу зазначеного майна від 23 листопада 2018 року, внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, зазначене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів, оскільки арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, та процесуального статусу останнього, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.

Враховуючи вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя діяв у спосіб та у межах діючого законодавства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Арешт накладено з метою збереження речових доказів та недопущення зникнення, втрати або пошкодження зазначеного майна, яке є засобом і знаряддям вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, та яке має доказове значення по кримінальному провадженню.

В даному випадку доводи які викладені в клопотанні щодо необхідності подальшого утримання зазначеного майна під арештом, превалюють над доводами заявника щодо необхідності скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника власника майна ПАТ Північтранс ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 28 листопада 2018 року, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002165 від 23.11.2018 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4