справа № 462/2831/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Галицького районного суду м. Львова від 04.05.2011р. за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 років 6 місяців позбавлення волі,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 06.06.2017 року, близько 02 години 45 хвилин, перебуваючи на площі Двірцевій, у м. Львові на кінцевій зупинці міського транспорту, реалізуючи свій раптовий умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 заснув на лавці, шляхом вільного доступу, таємно викрав належну потерпілому ОСОБА_5 сумку-барсетку марки «РОLO VIDENG» чорного кольору вартістю 155,20 гривень, в якій знаходились грошові кошти в сумі 600 гривень, USB кабель вартістю 20 гривень, зарядний пристрій РОWERE BANC» 4085 біло - жовтого кольору торгівельної марки «Вilіtong» моделі «YО 85» в комплекті з кабелем USB вартістю 250грн., заподіявши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1025,20грн. Однак дії були помічені потерпілим, який відчув як з його плеча стягують сумку- барсетку та крикнувши, що його пограбували, спробував наздогнати ОСОБА_4 , а останній не бажаючи бути затриманим з викраденим майном, почав різко тікати та покинув місце вчинення злочину. Однак був затриманий працівниками поліції.
Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю, підтвердив викладені обвинуваченням обставини скоєння ним злочину, зазначив, що він дійсно 6.06.2017 року біля 2.00 год. знаходився в дівчиною на Двірцевій площі. Побачив чоловіка на лавці, який спав, він зняв з його плеча барсетку, відійшов від нього на відстань 10 метрів, почув крик потерпілого «Зупинись» і був одразу затриманий поліцейськими. У скоєному кається, просив не позбавляти волі, оскільки здійснює догляд за батьком-інвалідом.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, доведена повністю. Його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і він має нести за це відповідальність.

При призначенні міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, всі обставини по справі, характер вчиненого злочину, також особу обвинуваченого, який за місцем свого проживання характеризується посередньо, також те, що він визнав свою вину, сприяв розкриттю злочину, висловив щире каяття у скоєному, що суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Крім того, суд також враховує досудову доповідь Залізничного районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Львова від 3.08.2017 року, згідно до якої ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюються як високі, виправлення правопорушника без ізоляції від суспільства не можливе.

Відповідно до ст..65 ч.2 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З наведеного та з урахуванням всіх обставин по справі суд вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі, призначивши покарання у виді мінімального строку, передбаченого санкцією статті обвинувачення. Суд вважає, що таке покарання відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів, що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов не заявлений.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь експертної установи документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення товарознавчої експертизи 593 грн. 33 коп.

По вступу вироку в законну дію ОСОБА_4 взяти під варту. Строк відбування покарання ОСОБА_4 вираховувати з часу взяття під варту.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 не обиралась.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1