В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001311 від 07.03.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
23.12.2015 року ОСОБА_4 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням із суми його заробітку 10 % в дохід держави. Вказаний вирок набрав законної сили 24.02.2016 року.

28.03.2016 року на виконання до Білоцерківського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції надійшов вирок та розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили.

30.03.2016 року ОСОБА_4 був роз`яснений порядок та умови відбування покарання у виді виправних робіт, роз`яснено, що за час відбування покарання він повинен добросовісно ставитися до праці, не порушувати трудову дисципліну та довести своєю поведінкою власне виправлення.

Роз`яснено правові наслідки у разі ухилення від відбування покарання у виді виправних робіт, та не виконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, притягнення до адміністративної відповідальності, допущення прогулів та порушення трудової дисципліни, попереджено про кримінальну відповідальність у рамках ч. 2 ст. 389 КК України, про що ОСОБА_4 дав письмову розписку.

30.03.2016 року з`ясовано, що ОСОБА_4 працює ПАТ «ЖЛК-Україна» експедитором, про що свідчить договір підряду № 315 від 17.08.2018 року «ЖЛК Україна».

31.05.2016 року до Білоцерківського МРВ КВІ надійшла доповідна записка від ПАТ «ЖЛК Україна», про те, що ОСОБА_4 не виконує дану роботу та не з`являється на роботу протягом тривалого часу, а тому підприємство ПАТ «ЖЛК Україна» розриває договір з ОСОБА_4 .

09.06.2016 року засудженому ОСОБА_4 було винесено застереження у вигляді письмового попередження та повторно роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді виправних робіт, про що ОСОБА_4 надав відповідну розписку.

09.06.2016 року ОСОБА_4 видане направлення до Білоцерківського МРЦЗ для постановки на облік та надання допомоги у працевлаштуванні засудженого, та було повторно роз`яснено, що у разі його повторного ухилення від відбування покарання у виді виправних робіт, матеріали відносно нього будуть направлені до правоохоронних органів, для притягнення його до відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, про що ОСОБА_4 дав письмову розписку.

13.07.2018 року до Білоцерківського МРВ КВІ надійшло повідомлення від Білоцерківського МР ЦЗН про те, що ОСОБА_4 перебував на обліку як безробітний з 15.06.2016 року по 23.06.2016 року. Реєстрацію припинено у зв`язку з працевлаштуванням підсобним робітником з ТОВ НВП «БІЛОЦЕРКІВМАЗ».

27.07.2016 року до Білоцерківського МРВ КВІ надійшов лист від ТОВ НВП «БІЛОЦЕРКІВМАЗ» від 27.07.2016 року, про те, що ОСОБА_4 дійсно прийнятий на роботу різноробочим з випробувальним терміном один місяць.

01.08.2016 року ОСОБА_4 не з`явився на реєстрацію до Білоцерківського МРВ КВІ без поважних причин, чим порушив порядок та умови відбування покарання у виді виправних робіт, що передбачені ч. 6 ст. 46 КВК України.

31.08.2016 року засудженому ОСОБА_4 вдруге винесено письмове попередження за порушення умов та порядку відбування покарання у виді виправних робіт та не невиконання вимог вироку суду.

20.09.2016 року до Білоцерківського Білоцерківського МРВ КВІ з ТОВ «Білоцерківмаз» надійшла копія наказу № 149-К від 16.09.2018 року, згідно якого ОСОБА_4 з посади підсобного робітника дільниці благоустрою звільнено з роботи з 16.09.2016 року за прогул без поважної причини, п. 4 ст. 40 КЗпП України.

03.10.2016 року ОСОБА_4 втретє винесено застереження у вигляді письмового попередження за порушення умов та порядку відбування покарання у виді виправних робіт та невиконання вимог вироку суду.

11.04.2017 року ОСОБА_4 вдруге видане направлення до Білоцерківського МРЦЗ для постановки на облік та надання допомоги у працевлаштуванні засудженого, та було повторно роз`яснено, що у разі його повторного ухилення від відбування покарання у виді виправних робіт, матеріали відносно нього будуть направленні до правоохоронних органів, для притягнення його до відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, однак останній до Білоцерківського МРЦЗ для постановки на облік не звернувся.

11.01.2018 року ОСОБА_4 з`явився до Білоцерківського МРВ з питань пробації і повідомив, що працевлаштувався на ТОВ «Агрокомплекс» слюсарем-ремонтником.

01.02.2018 року на адресу Білоцерківського МРВ з питань пробації надійшли документи із ТОВ «Агрокомплекс»: витяг з наказу № 98 від 26.12.2017 року про прийняття ОСОБА_4 слюсарем-ремонтником та витяг з наказу № 4 про звільнення ОСОБА_4 за власним бажанням від 19.01.2018 року, що є порушенням ч. 1 ст. 42 КВК України.

Таким чином, ОСОБА_4 допустив порушення порядку та умов відбування покарання, що виразилось у звільненні з роботи за власним бажанням без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, що свідчить про ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді виправних робіт з відрахуванням із суми його заробітку 10 % в дохід держави.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України визнав в повному обсязі, суду пояснив, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2015 року він отримав та ознайомився. Йому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, правові наслідки у разі ухилення від відбування покарання. Проте, ним не виконувалося покарання, про що він щиро розкаюється та зробив для себе певні висновки.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування по ч. 2 ст. 389 КК України кваліфіковані вірно, оскільки він будучи засудженим ухилявся від відбування покарання у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням із суми його заробітку 10 % в дохід держави.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до злочину невеликої тяжкості. Крім того, суд враховує дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: раніше судимий, офіційно не працює, не одружений, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних солдатів і сержантів запасу, за місцем проживання характеризується посередньо.

Також суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, що передбачено ст. 66 КК України.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України являється рецидив злочину.

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді арешту в межах санкції статті. Саме таке покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з цим, суд враховує, що ОСОБА_4 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2015 засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням із суми його заробітку 10 % в дохід держави. Таким чином, до покарання, призначеного за вказаним вироком, необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2015 року за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.

На підставі вимог ст.71, п. «б» ч. 2 ст. 72 КК України приєднати до покарання призначеного цим вироком частково невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2015 року відносно ОСОБА_4 , призначити ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного взяття під варту після вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1