КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року у кримінальному провадженні №0001405, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Оболонського районного суду від 14.05.2010 за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; вироком Оболонського районного суду від 05.11.2014 за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; вироком Оболонського районного суду від 27.03.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 13.12.2018 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення до ухвалення попереднього вироку Оболонського районного суду міста Києва від 27.03.2018 року, яким його визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді 4 років обмеження волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_6 14.02.2018 приблизно о 20.00 годин, перебуваючи в супермаркеті «Ашан», розміщеного в приміщенні ТЦ «Океан Плаза» по вул. Антоновича, 176 в м. Києві, помітив, як раніше йому незнайома дівчина, якою виявилася ОСОБА_7 , поклала до своєї кишені пальто телефон марки «Iphon 5S», та вирішив повторно, таємно його викрасти.
Реалізуючи злочинний умисел, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, ОСОБА_6 таємно викрав з кишені ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Iphon 5 S», вартістю 3500 грн.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив переглянути вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 13.12.2018 в апеляційному порядку, посилаючись на те, що суддя місцевого суду не взяв до уваги наявність у нього хронічних хвороб, у тому числі ВІЛ-інфекції, відшкодування ним заподіяної потерпілій матеріальної та моральної шкоди, відсутність претензій у останньої, а також наявність у нього на утриманні матері пенсійного віку.
У судове засідання потерпіла ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином та не повідомили про причини свого неприбуття, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши у порядку ст. 404 КПК України дані, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

При цьому, фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 та юридична кваліфікація його дій будь-ким із учасників судового розгляду, у тому числі і обвинуваченим, не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом розгляду апеляційної інстанції.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_6 , правову кваліфікацію діяння, вчиненого останнім за ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного судом покарання, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі, покарання ОСОБА_6 як за вчинене кримінальне правопорушення, так і на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, судом першої інстанції були фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.
Так, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог закону призначив йому покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання, з огляду на те, що кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив до ухвалення попереднього вироку Оболонським районним судом міста Києва від 27.03.2018, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на певний строк.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, 70 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Враховуючи, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі і за корисливі злочини проти власності, а відтак належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, підстав для пом`якшення обвинуваченому призначеного судом покарання колегія суддів не вбачає, оскільки по справі не встановлено будь-яких обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Доводи обвинуваченого про те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував стан його здоров`я, відшкодування ним завданої потерпілій шкоди, та наявність у нього на утриманні матері пенсійного віку, на переконання колегії суддів, не є достатніми підставами для пом`якшення йому покарання, оскільки такі дані, з урахуванням конкретних обставин справи, способу та характеру, мети, мотиву, ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані потенційної суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3