Дата документу 03.04.2019 Справа № 554/2645/19
Провадження №1-кс/554/4671/2019
У Х В А Л А
іменем України

03 квітня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 21.02.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000022 від 04.02.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2019 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, від 23.03.2019 року (поштове відправлення від 24.03.2019 року) на рішення слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 , у якій просить скасувати рішення слідчого від 21.02.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000022 від 04.02.2019 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що 04.02.2019 року він звернувся із заявою до прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_5 , у якій повідомляв про вчинення дій за ознаками злочину, передбаченого ст..367 КК України, начальником СВ Харківського ВП ГНУП в Харківській області ОСОБА_6 та слідчим цього ВП ОСОБА_7 під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001250 від 15.06.2017 року, у якому ОСОБА_3 визнаний потерпілим. До своєї заяви надав також доказ, що, на думку заявника, свідчив про протиправну діяльність вказаних у заяві осіб, а саме рішення суду, за яким було встановлено факти неналежного проведення досудового розслідування та безпідставного закриття вказаного кримінального провадження. Вказував, що особи, відносно яких він 04.02.2019 року подав заяву про злочин до прокурора, повністю ігнорували його права як потерпілого під час проведення досудового розслідування, а фактично не допускали його до участі у розслідуванні, чим грубо порушували його права потерпілого, гарантовані КПК України.

На переконання заявника, начальник слідства ОСОБА_6 та слідчий ОСОБА_7 своїм невиконанням прямих обов`язків під час проведення досудового розслідування порушували його права і інтереси, чим завдали шкоду, як моральну, так і матеріальну, але розрахувати її розмір він не має можливості з огляду на необхідність фахових знань та врахування всіх чинників. На підставі вказаної заяви від 04.02.2019 року прокурором внесено відомості до ЄРДР та надано витяг з кримінального провадження №0000022, в якому не було чітко визначено його статус як учасника кримінального провадження, що на думку заявника стало підставою для відмови слідчим у визнанні його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні і оформлено відповідною постановою. Крім того, зазначає, що у постанові головною підставою для відмови стало те, що слідчий не вбачала в діях зазначених посадових осіб завдання будь-якої шкоди правам та інтересам заявника ОСОБА_8 , а особливо спричинення йому матеріальної шкоди.

Вважає, що постанова не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.110 КПК України, слідчим прийнято рішення безпідставно, а сама постанова є незаконною, такою, що винесена передчасно, без збирання та дослідження доказів з приводу встановлення завданої ОСОБА_8 шкоди, та оскільки в ній відсутня мотивація щодо прийняття рішення щодо відмови у визнанні його потерпілим, що порушує законні права та інтереси ОСОБА_3 як учасника кримінального провадження. Водночас, вказує, що триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001250 від 12.06.2017 року, у якому ОСОБА_3 бере участь як потерпілий, та в ньому, на думку заявника, також ігноруються його особисті законні права та інтереси.

На підставі викладеного, а також враховуючи доводи, викладені у скарзі, просить скаргу задовольнити та скасувати постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , що винесена слідчим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000022.

У судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції, заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у скарзі, та скасувати постанову слідчого від 21.02.2019 року про відмову у визнанні потерпілим.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги та надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає відмовити у задоволенні вимог скарги з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Положеннями ст.2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України, ст.ст.303-308 цього Кодексу

Так, частиною першою статті 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Судом установлено, що у провадженні слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, знаходиться кримінальне провадження №0000022, внесене до ЄРДР 04.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 20.03.2019 року звернувся до слідчого із заявою, у якій просив визнати його потерпілим.

Зі змісту скарги слідує, що 04.02.2019 року ОСОБА_3 звертався із заявою про вчинення злочину за ознаками ч.1 ст.367 КК України, вчиненого, на його думку, службовими особами СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001250 від 15.06.2017 року, у якому він є потерпілим. Вказані відомості були внесені до ЄРДР. Однак, на переконання ОСОБА_3 , досудове розслідування проводиться неналежно, з порушенням прав потерпілого, між тим, вказане кримінальне провадження було безпідставно закрито. Вказував, що на цей час досудове слідство у кримінальному провадженні №0001250 триває, але вже новий слідчий знову ігнорує його права потерпілого і вказівки прокурора.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 21.02.2019 року ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000022 від 04.02.2019 року з підстав відсутності істотної шкоди, завданої заявнику кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з постанови від 21.02.2019 року, на час розгляду заяви ОСОБА_3 про визнання його потерпілим, із поданої заяви слідчим не вбачається, за яких конкретних обставин діями посадових осіб Харківського ВП ГУНП в Харківській області завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_3 , та проведеним досудовим розслідуванням на час винесення постанови не встановлено фактів завдання шкоди останньому у розумінні вимог, передбачених кримінальним процесуальним законом, а саме, що кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди та її розмір (а.с.3).

Аналізуючи на предмет законності зазначену постанову, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, полягає у службовій недбалості, тобто невиконанні або неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав і свобод, законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого, при цьому заявником ОСОБА_3 не доведено, що на момент звернення із заявою про визнання потерпілим йому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як передбачено ч.1 ст.55 КПК України, разом із тим, ОСОБА_3 не надано до суду жодного доказу його душевних страждань, переживань або фізичних страждань, завданої істотної майнової шкоди або моральної шкоди тощо.

При дослідженні оскаржуваної постанови слідчим суддею встановлено, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч.2. ст.9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Враховуючи наведене та відомості, які вказані ОСОБА_3 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні №0000022.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальне правопорушення, які внесені до ЄРДР, а також склад злочину, передбачений ч.1 ст.367 КК України, заявником не наведено достатніх обґрунтувань щодо заподіяння йому шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак слідчий суддя, не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Між тим, як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_3 як потерпілий у кримінальному провадженні №0001250, досудове розслідування у якому наразі триває, не обмежений у можливості реалізації передбачених кримінальним процесуальним законом прав та гарантій щодо захисту особи, охорони її прав, свобод та законних інтересів, для забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, шляхом використання правових механізмів та можливостей, закріплених, зокрема, ст.56, ст.220 КПК України тощо.

За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які би давали підстави слідчому судді дійти до висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги, а тому слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог, та перевіривши надані в їх обґрунтування докази, з урахуванням вищенаведеного дійшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 55, 303-307, 309 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 21.02.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000022 від 04.02.2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1