Справа № 496/4719/18
Провадження № 1-кп/496/369/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представників потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт
ВСТАНОВИВ:
До Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000632 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.08.2018 року відносно ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 посилаючись на те, що ОСОБА_11 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання від 3 до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року підозрюваному ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яка діє до 20.11.2018 року включно, вказана ухвала суду ухвалою апеляційного суду Одеської області залишена без змін. Посилаючись на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, що свідчить про необхідність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді отримання під вартою. Прокурор зазначає, що обвинувачений розуміючи тяжкість покарання, яке йому загрожує може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ненадання обвинуваченим допомоги потерпілим на думку прокурора є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вплив на потерпілих у кримінальному провадженні. Перебуваючи на свободі обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про існування ризиків передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Посилаючись на вказані обставини прокурор вважає можливим обрати ОСОБА_11 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Щодо клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт заперечував.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_11 може переховуватись від суду, на потерпілих та свідків впливати не може. Обвинувачений перераховував кошти Гопалюку близько 15000 грн., паспорт обвинуваченого для виїзду за кордон він здає. Протягом місяця після скоєння ДТП він не вчинив будь-якого злочину, транспортним засобом не керує так як позбавлений такого права. Крім цього, захисник заявив клопотання, в якому просив скасувати міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати інший у виді домашнього арешту в нічний термін доби. При цьому захисник зазначає, що тяжкість обвинувачення не може слугувати для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та буде слугувати саме тим запобіжним заходом, який забезпечить його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків.
В підготовчому судовому засіданні потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо зміни міри запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час заперечували.
В підготовчому судовому засіданні представники потерпілих: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали клопотання прокурора. При цьому пояснили, що обвинувачений протягом року 4 рази притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху в тому числі і за дорожньо-транспортну пригоду, а тому вважали, що підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час не має.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений заперечував проти обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що протягом місяця він своєчасно з`являвся до слідчого, допомагав потерпілим та сплатив Гопалюку близько 15000 грн.
Заслухавши учасників процесу суд приходить до наступного.
ОСОБА_11 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а також заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Відповідно до обвинувального акту в результаті ДТП загинула одна людина та троє пасажирів отримали тяжкі тілесні ушкодження.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 21.09.2018 року до ОСОБА_11 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, який закінчується о 23 годині 10 хв. 20.11.2018 року.
При обранні вказаної міри запобіжного заходу слідчим суддею були враховані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість вчинення кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_11 тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення у виді смерті однієї особи, отримання тілесних ушкоджень іншими пасажирами, можливість переховування підозрюваного від суду, впливу на потерпілих та свідків в рамках вказаного кримінального провадження. Враховуючи вчинення обвинуваченим правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху слідчий суддя прийшов до висновку про можливість вчинення ОСОБА_11 інших кримінальних правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху.
Згідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи домашній арешт та тримання під вартою (статті 131, 176, 181, 183).
У частині першій статті 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Конституційний Суд України у рішенні від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 у справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України зазначив, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
Конституційний Суд України також зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Ненаведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України").
Суд вважає, що на даний час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) ОСОБА_11 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами строком до трьох років, або без такого, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінального покарання. При цьому посилання захисника про те, що він бажає здати паспорт громадянина України для виїзду за межі України ОСОБА_11 не може переховуватись від суду, суд до уваги не приймає, оскільки здача паспорту не позбавляє його можливості переховуватись на території України;
3) по кримінальному проваджені в судовому засіданні не допитані потерпілі, які отримали тяжкі тілесні ушкодження, ні свідки, тобто обвинувачений ОСОБА_11 перебуваючи під іншим запобіжним заходом ніж тримання під вартою, може впливати на вказаних потерпілих або свідків у вказаному кримінальному провадженні;
5) в разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою ОСОБА_11 може вчинити інше кримінальне правопорушення, як зазначають представники потерпілих і вказана обставина встановлена слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси в ході обрання запобіжного заходу ОСОБА_11 21.09.2018 року, ОСОБА_11 протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема за перевищення встановлених обмежень швидкості, за порушення правил проїзду перехресть, як зазначили представники потерпілих ОСОБА_11 також вчиняв дорожньо-транспортні пригоди, що не оспарювалось в підготовчому судовому засіданні ні захисником ні обвинуваченим, а тому є ризики вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень пов`язаних з безпекою руху.
Посилання захисника про те, що обвинувачений в ході досудового розслідування сплатив потерпілому ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі близько 15000 грн., та підтверджені квитанцією №392/6 на суму 5600 грн., спростовувались потерпілим в підготовчому судовому засіданні та на думку суду не є підставою для зміни запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час, а може враховуватись при призначенні покарання обвинуваченому в разі визнання його винним у скоєнні вказаного злочину.
Вирішуючи питання щодо міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 та враховуючи зазначені вище обставини, а також наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували як при обрані міри запобіжного заходу слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси 21.09.2018 року, які і продовжують існувати, на підставі ст. ст. 2, 7, 9 , 177, 183, 315 КПК України, суд вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час не має та обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою також не має, оскільки вказаний запобіжний захід діє до 23 години 10 хв. 20 листопада 2018 року, а є достатні підстави для його продовження строком на 60 днів.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 177, 178, 181, 183, 315 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Прокурору в клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 відмовити.
Захиснику обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_10 в клопотанні про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 з тримання під вартою на нічний домашній арешт відмовити.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, продовжити строком на 60 днів, а саме: до 24 години 18 січня 2019 року та утримувати його в Одеському слідчому ізоляторі № 21.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

повний текст ухвали складено 23.11.2018 року