н/п 1-кп/174/113/2018
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2018 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000158 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, не одруженого, не працює, який зареєстрований та мешкає по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 29.03.2010 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, 69, 104, 75, 76 КК України до 6 місяців позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік;

- 02.06.2011 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.69, ч.1,4 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуте покарання 2 місяці за вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.03.2010 р., остаточно до відбуття призначено 2 роки 2 місяці позбавлення волі, звільнений з Микитівської ВК Донецької області №87 14.09.2012 року умовно-достроково на 10 місяців 26 днів за постановою Микитівського районного суду м.Горлівка Донецької області від 06.09.2012 року;

- 24.12.2013 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України до знов призначеного покарання приєднано не відбуту частину покарання за вироком Вільногірського міського суду від 02.06.2011 року у вигляді 3 місяців позбавлення волі та остаточно до відбуття призначено 4 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнений 10.02.2017 р. з П`ятихатської ВК Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання,-

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

25.04.2018 р., близько 10.00 годин, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , прийшли до раніше знайомого ОСОБА_7 , який знаходився в себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи в приміщенні вказаної квартири, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинити крадіжку майна, а саме металевих виробів, які знаходилися на території ПАТ «ОГХК» філії «ВГМК» по вул.Степова,1, м.Вільногірська Дніпропетровської області та належали останньому, на що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 погодились, вступивши таким чином у злочинну змову між собою.

В той же день, тобто 25.04.2018 р., близько 12.00 годин, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 прийшли до паркану ПАТ «ОГХК» філії «ВГМК», розташованого за вищевказаною адресою, де діючи спільно, згідно заздалегідь розподілених ролей, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повторно, впевнившись, що за їх діями не спостерігають сторонні особи, ОСОБА_5 переліз через паркан та таким чином проник на охоронювану територію, розташовану поблизу цеху водопостачання вищевказаного підприємства, в той час як ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишились біля паркану спостерігати за тим, щоб їх спільні злочині дії залишились непомітними для сторонніх осіб.

Після цього ОСОБА_5 , за допомогою фізичної сили підтягнув до паркану металеву трубу довжиною 7,7 метра та діаметром 102 мм., та піднявши її за один кінець, передав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які чекали з іншої сторони паркану, і таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , діючи спільно, за попередньою змовою групою осіб, умисно, таємно, з корисливих мотивів, сумісними зусиллями, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повторно, викрали майно, належне ПАТ «ОГХК» - металеву трубу, довжиною 7,7 метра та діаметром 102 мм., вартістю 253,04 грн. за один метр, загальною вартістю 1948,44 грн., після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили ПАТ «ОГХК» матеріальну шкоду у розмірі 1948,44 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю і показав, що 25.04.2018 р. прийшов з ОСОБА_6 додому до ОСОБА_7 та запропонував їм вчинити крадіжку металу з ГМК, на що вони погодилися. Разом пішли до території підприємства, де він переліз через паркан, знайшов металеву трубу, довжиною приблизно 8 м та передав її через паркан ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були з зворотного боку паркану. Потім понесли цю трубу, щоб здати на брухт, але по дорозі помітили працівників охорони, тому трубу сховали на дачах, що розташовані поблизу, а самі пішли по дорозі. Коли до них підійшли працівники охорони, він втік, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишилися та ОСОБА_7 вказав на місце знаходження труби, яку вилучили. З вартістю викраденого майна, встановленої при проведенні досудового розслідування та кваліфікацією його дій згоден, у вчиненому щиро кається.

Представник потерпілого ОСОБА_4 показав, що 25.04.2018 р. дізнався, що у цеху водопостачання філії виявлено крадіжку труби, охороною підприємства зловмисники були виявлені та передані працівникам поліції, ними виявилися ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Трубу вилучено та повернуто підприємству. По вартості викраденого майна та кваліфікації дій заперечень немає.

Докази по справі в судовому засіданні досліджені згідно ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються і суд вважає їх встановленими та доказаними у суді.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_5 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Таким чином, факт вчинення злочину ОСОБА_5 знайшов своє підтвердження в суді.

Дії ОСОБА_5 органом досудового слідства вірно кваліфіковані по ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, обставини, які пом`якшують його покарання, особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд на підставі ч.1 ст. 66 КК України відносить його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, при судовому розгляді справи не встановлено.

За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним) та пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Суд критично оцінює дані досудової доповіді, складеної органом пробації відносно обвинуваченого ОСОБА_5 (а.с.123) щодо неможливості його виправлення без позбавлення або обмеження волі, оскільки висновок про високий ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину фактично мотивовано оцінкою цього ризику «за допомогою матриці», при цьому не конкретизовано, що саме мається на увазі та не вказано, які саме фактори безпосередньо обумовлюють цей висновок, оскільки з соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, яка наведена у досудовій доповіді, обвинувачений має сталі родинні зв`язки, має намір працевлаштуватися, не вживає алкоголь та наркотичні засоби, має періодичні заробітки, а наявність у обвинуваченого знайомих, які не працюють і не навчаються та відсутність паспорту, який у нього вкрали, не може слугувати достатньої підставою для обмеження чи позбавлення волі обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який у вчиненому щиро розкаявся, усвідомлює протиправність своїх дій та має намір виправитися, має постійне місце проживання та сталі родинні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має намір працевлаштуватися, що в цілому дає суду підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, однак за умови здійснення відносно нього з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

При таких обставинах, ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Вказане покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідатиме загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Судові витрати по справі відсутні, доля речових доказів по справі вирішена при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по ч.3 ст.185 КК України, тому повторному вирішенню дане питання не підлягає.

Керуючись ст.ст. 349, 367- 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст.75, п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, поклавши на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок протягом тридцяти діб з моменту його проголошення може бути подано апеляцію в Дніпровський апеляційний суд через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_1