Справа № 513/1076/18
Провадження № 1-кп/513/85/18
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2018 року смт Сарата
Саратський районний суд Одеської області

у складі головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт Сарата матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 28 серпня 2018 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Митрофанівка, Нижньодністровського району, Автономна Республіка Крим, громадяника України, не одруженої, начальника апаратного взводу управління командира військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Досудовим слідством встановлено, що 06 червня 2018 року наказом №15-РС командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця за контрактом, старшого сержанта ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду начальника апаратного взводу управління командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація та з 18 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.

За наведених обставин, старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України була зобов`язана свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до розпорядку дня військовослужбовців за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на 2018рік, початок робочого дня о 08 годині 00 хвилин, кінець робочого дня о 17 годині 00 хвилин. Однак, 23 травня 2018 року о 08 годині 00 хвилин , старший сержант ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби , не з`явилась вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин ухилилася від проходження військової служби до 29 травня 2018року.

29 травня 2018 року старший сержант ОСОБА_4 прибула до військової частини та приступила до виконання своїх службових обов`язків .

Крім того, 13 липня 2018року о 08 годині 00 хвилин старший сержант ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явилась вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин ухилилася від проходження військової служби до 20 липня 2018року.

20 липня 2018 року ОСОБА_4 прибула до військової частини та приступила до виконання своїх службових обов`язків.

Таким чином, старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 23 травня 2018 року о 08 годині 00хвилин, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явилась вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою : АДРЕСА_2 , без поважних причин та ухилилась від проходження військової служби хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб до 29.05.2018року та 13 липня 2018року о 08 годині 00 хвилин не з`явилась вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин ухилилась від проходження військової служби хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб до 20 липня 2018року.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу до військової частини військовослужбовцем ( крім строкової служби ) без поважних причин хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року, вчинене в умовах особливого періоду , крім воєнного стану.

У відповідності до ч. 1 ст. 474 КПК України до суду разом з обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості від 26 жовтня 2018 року, укладена між прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 .

Виходячи зі змісту даної угоди, ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст.407 КК України.

Згідно угоди сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання за ч. 4 ст. 407, ст. 69 КК України у вигляді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 ( один ) рік з відрахуванням 10 відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави. Із запропонованою мірою покарання ОСОБА_4 погодилась.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив її затвердити і призначити обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винуватою в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, дала згоду на застосування визначеного в угоді покарання, зазначила, що вона цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди.

Захисник ОСОБА_6 не заперечував проти затвердження угоди.

Перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, правильність правової кваліфікації злочину за ч. 4 ст. 407 КК України, суд дійшов висновку, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а також Кримінального кодексу України, підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, немає.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371; ст.ст.373-376; ст. 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 26 жовтня 2018 року укладену між прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити їй, узгоджене сторонами угоди, покарання відповідно до ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 ( один) рік з відрахуванням 10 відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Копію вироку обвинуваченій та прокурору вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1