Справа № 522/8398/18
Провадження 1-кс/522/2369/19

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Фесіт Одеса» на постанову слідчого в ОВС другого СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 30.11.2017 р.,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Фесіт Одеса» звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на звернення до суду зі скаргою та скасувати постанову слідчого в ОВС другого СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 від 30.11.2017 року про закриття кримінального провадження № 00000437 від 13.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що постанова слідчого від 30.11.2017 року про закриття кримінального провадження № 00000437 є незаконною та необґрунтованою, оскільки під час проведення досудового розслідування не були перевірені всі обставини, необхідні для повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування, не виконано необхідні слідчі та процесуальні дії з метою встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні заявник підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, про день та час удового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не сповістили.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України вважаю можливим розгляд скарги за відсутності прокурора.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши заявника, приходжу до висновку, що скарга на постанову слідчого про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , за результатами розслідування матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000437 від 13.06.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, 30.11.2017 р., винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Під час здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000511, згідно протоколу обшуку від 02.12.2016 року, що проводився за адресою: м. Одеса, вул. Військовий узвіз, 5/1 було вилучено ряд речей, що належили ТОВ «Фесіт Одеса», ТОВ «Фесіт Блек Сі», які не були предметом злочину.

Слідчий звернувся з клопотанням до Приморського районного суду м. Одеси про накладання арешту на вилучені речі, але ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року про арешт майна було відмовлено.

23.12.2016 року ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року, згідно рішення апеляційного суду Одеської області, залишена без змін.

При зверненні за поверненням вилученого майна заявнику безпідставно відмовляли.

За вищевказаним протоколом вилучено частину майна, що зовсім не відноситься до справи та осіб, по яким проводиться досудове розслідування за № 0000511.

Слідчий повторно звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про арешт майна, 29.12.2016 року це клопотання було задоволено та накладено арешт на все вилучене майно.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.01.2017 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2016 року скасовано та зобов`язано слідчого ОСОБА_5 негайно повернути тимчасово вилучене майно особам, у яких воно вилучено.

До цього часу не все майно було повернуто.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слідчий ухвалив постанову про закриття кримінального провадження, із посиланням у результативній частині на відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, при цьому не посилаючись якого саме кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом України.

Слідчий не наводить жодної із цих ознак у мотивувальній частині постанови. А тому посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у резолютивній частині постанови є безпідставним.

Досудове розслідування фактично не проведено, в порушення вимог ст.ст. 131, 223, 219 КПК України не виконано всі слідчі дії, направлені на проведення повного, всебічного, об`єктивного досудового розслідування.

Таким чином, можливо зробити висновок, що органами досудового розслідування навмисно не виконуються необхідні слідчі дії, з метою можливого уникнення від кримінальної відповідальності осіб, що мають причетність до його скоєння або скоєння інших кримінальних правопорушень, ознаки яких є в матеріалах зазначеного кримінального провадження, діючі в інтересах можливо організованого злочинного угрупування яке спеціалізуються по заволодінню майном громадян, шляхом застосування сильнодіючих снодійних речовин або інших медичних препаратів.

Під час винесення оскаржуваної постанови порушено порядок збирання доказів та дачі їм правової оцінки.

З часу внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення та розпочатого кримінального провадження, слідчим всупереч ст. 9 КПК України, не вчинено жодної слідчої дії спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.

Зокрема, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, щодо проведення співробітниками УВБ в Одеській області ДВБ НП України та прокуратури оперативно-розшукових заходів та слідчих дій, а саме не витребувано та не долучено до матеріалів кримінального провадження журнал відвідування приміщення слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , не допитаний по суті кримінального провадження в якості свідків працівники ТОВ «Фесіт Одеса», та ТОВ «Фесіт Блек Сі», що були під час проведення обшуку, не допитаний слідчий ОСОБА_5 та багато інших дій і ОРЗ в проведенні яких є необхідність.

Однією з причин такого стану проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000437 є неналежне виконання, слідчим своїх функціональних обов`язків та відсутності контролю з боку керівників органу досудового розслідування за роботою підлеглих, а також самоусунення від покладених на нього обов`язків процесуального керівника, що призводить до неякісного проведення досудового розслідування та не виконання доручень слідчого.

Вищевикладене у постанові слідчого не свідчить про всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та законність постанови про закриття кримінального провадження.

Рішення слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 прийняте за результатами розслідування матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000437 від 13.06.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, оформлене постановою від 30.11.2017 р., є необгрунтованою, протиправною, незаконною та такою, що не відповідає завданню кримінального провадження, передбаченого ст. 2 КПК України.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Слідчий не забезпечив ефективного розслідування у кримінальному провадженні № 0000437 від 13.06.2017 р., проведене ним досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним. Слідчий допустив порушення процесуальних норм, не встановивши спричинення матеріальної та моральної шкоди, тобто не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події злочину, а також усіх необхідних процесуальних дій.

Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Згідно ст. 303 КПК Україна, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Копію постанови про закриття кримінального провадження було отримано тільки 08.05.2018 р.

Слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Згідно ст. 305 КПК України, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування не зупиняє виконання рішення чи дію слідчого, прокурора. Слідчий чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, передбачені пунктами 1, 2, 5 і 6 частини першої статті 303 цього Кодексу, припинити дію чи бездіяльність, які оскаржуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою. Прокурор може самостійно скасувати рішення, що передбачене пунктом 3 частини першої статті 303 цього Кодексу і оскаржується в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 284 цього Кодексу, що тягне за собою закриття провадження за скаргою.

Згідно ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до Конвенції, заява містить одночасно і скаргу на порушення Конвенційних прав, за порушення кожного, з яких законом встановлена кримінальна відповідальність: ст. 365, ст. 367 КК України - порушення ст. 13 Конвенції і за таких обставин розслідуватись і констатуватись порушення Конвенційних прав може не інакше як у тому ж кримінальному провадженні, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Конвенції, Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.

З офіційного тлумачення ЄСПЛ ст. 1 Конвенції, відповідно до принципу міжнародної відповідальності держава не може посилатися на своє внутрішнє право з тим, щоб уникнути відповідальності за міжнародним правом. У міжнародних відносинах держава виступає як єдиний суб`єкт і несе відповідальність за діяльність всіх своїх органів.

«Суд повторює, що Конвенція є інструментом для захисту прав людини і що надзвичайно важливо, щоб вона тлумачилася і застосовувалася у спосіб, що робить ці права практичними та дієвими, а не теоретичними та ілюзорними. Це стосується не лише тлумачення матеріальних положень Конвенції, але й процесуальних і це має вплив на обов`язки, які покладаються на держави-відповідачі»

«Було б нерозумним очікувати, що заявник подасть свої скарги до Суду до повного з`ясування свого статусу у зв`язку з цією справою на національному рівні згідно з принципом субсидіарної, відповідно до якого факти у справі повинні розслідувалися, а скарги вирішувалися наскільки це можливо на національному рівні. Це відповідає інтересам заявника та ефективності конвенційної системи, щоб саме національні органи влади, які мають найкращі для цього можливості, виправляли будь-які стверджуванні порушення Конвенції»;

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

З офіційного тлумачення ЄСПЛ ст. 13 Конвенції, поняття «ефективний засіб правового захисту» включає в себе також детальне та ефективне розслідування, яке повинне відтворити справжній стан речей, а також покарати осіб, які несуть за це відповідальність; засіб включає в себе також ефективну можливість оскарження процедури провадження розслідування»; «Органом влади відповідно до статті 13 може не бути судовий орган влади, але, якщо це не судовий орган, повноваження та гарантії його мають бути відповідно переконливими, щоб бути визнаними ефективними.

«В державі може не існувати єдиного засобу захисту, який повністю відповідає вимогам статті 13, але це може зробити сукупність засобів захисту, передбачених національним правом»;

«Необхідно також зазначити, що ефективність будь-якого внутрішнього засобу правового захисту не залежить від вірогідності позитивного вирішення справи, але засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як у практичному, так і в юридичному сенсі, що зокрема означає, що його застосуванню не повинні невиправдано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача»; «Крім того, особлива увага має приділятися забезпеченню оперативності вирішення питань, порушених при зверненні до засобу юридичного захисту, оскільки не виключено те, що надмірна тривалість такої процедури може позначитися на адекватності такого засобу»;

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. - я не спроста навів посилання на тлумачення КСУ цих положень, тобто там КСУ детально роз`яснює правомірність моєї скарги слідчому судді і в порядку ст. 13 Конвенції, а також правомочність слідчого судді вирішувати питання, пов`язані із захистом гарантованого ст. 13 Конвенції права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КПК України, у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином слідчим, в порушення вимог ст. ст. 9, 92-94 КПК України, слідчим не були проведені всі необхідні слідчі дії для повного і всебічного висвітлення обставин кримінального правопорушення, а тому рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 00000437 від 13.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України, прийнято передчасно та підлягає скасуванню з наведених підстав.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 25, 303-307 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Фесіт Одеса» на постанову слідчого в ОВС другого СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 30.11.2017 р. задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Фесіт Одеса» пропущений строк на звернення до суду зі скаргою на постанову слідчого в ОВС другого СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 30.11.2017 р.

Постанову слідчого в ОВС другого СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 від 30.11.2017 року про закриття кримінального провадження № 00000437 від 13.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

08.02.2019