справа № 489/5458/18
кримінальне провадження
№1-кп/489/670/18
УХВАЛА
Іменем України

20 листопада 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_9

встановив:
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.09.2018 обвинуваченій ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.11.2018 (включно).
Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою на 60 днів, так як ризики переховування від суду та вплив на свідків та осіб, які підлягають допиту у судовому засіданні в якості свідків, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшилися та не змінилися.
На підтвердження ризиків прокурором вказано на те, що завершити судовий розгляд до спливу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не можливо, а підстави для його зміни на більш м`який запобіжний захід відсутні. Підтвердженням цьому є те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Крім того обвинувачена за місцем своєї реєстрації не проживає, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та наявність у ОСОБА_5 можливості вжити заходів до переховування від суду для уникнення кримінальної відповідальності. Також вона може чинити вплив на свідків та осіб, які підлягають допиту у судовому засіданні в якості свідків шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показів, тим самим перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схилити їх до відмови давати свідчення, зокрема осіб, які встановлені та допитані в ході досудового розслідування, анкетні відомості яких їй відомі.
Захист проти задоволення клопотання прокурора заперечували з підстав недоведеності заявлених ризиків, та посилаючись на притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності вперше, наявність у неї сім`ї, зокрема чоловіка, з яким проживає протягом двох років в зареєстрованому шлюбі по АДРЕСА_2 , що підтверджується раніше наданою довідкою сільської ради, а також погіршення її стану здоров`я під час перебування в слідчому ізоляторі. У зв`язку із цим, просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в період доби 20:00 години до 07:00 години наступного дня.
Потерпілий та його представник просили задовольнити клопотання прокурора.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов висновку, що підстави для збереження відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпали з огляду на наступне
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, в п.103 справи «Анатолій Руденко проти України» (заява № 50264/08) Європейський суд з прав людини вказав, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у разі якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті.
Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
При цьому, реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали), що саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 20.01.2011 у справі «Прокопенко проти України» та 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідність обґрунтування підстав обрання або продовжування запобіжного заходу, у своєму рішенні від 13.12.2007 «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.
Загальні положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції Європейського суду з прав людини у рішення «Харченко проти України», згідно якої продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Отже, в судовому засіданні прокурором не доведено неможливість, на теперішній час запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, інші підстави для подальшого виправданого тримання особи під вартою не зазначені та не доведені, тому в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.
При цьому, з урахуванням положень ст. 178 КПК України суд вважає клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченій таким, що підлягає задоволенню. Так, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, проте лише тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для продовження тримання під вартою, без інших вагових підстав для такого виду запобіжного заходу, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, а також з урахуванням особи обвинуваченої, яка є пенсіонеркою, має певні соціальні зв`язки та постійне місце проживання.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_5 та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешт за місцем її фактичного проживання, яке підтверджено матеріалами справи.
Згідно ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Відповідно до частини 6 цієї статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Тому, обираючи обвинуваченій запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд вважає необхідним покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 181, 194, 331, 372 КПК України, суд
постановив:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.
Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - задовольнити.
Змінити запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 20:00 години до 07:00 години наступного дня на строк до 19.01.2018 (включно).

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- прибувати до Ленінського районного суду міста Миколаєва за першою вимогою;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- не залишати місце проживання ( АДРЕСА_2 ) у період доби, визначений цією ухвалою, без дозволу прокурора та суду;
- повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання;
- утримуватися від спілкування з свідками згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту.
Роз`яснити обвинуваченій, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору та направити до слідчого ізолятора та органу поліції.
Після отримання даної ухвали суду уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3