У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 13 грудня 2018 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про скасування накладеного арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В :

В провадження слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування накладеного арешту на його майно, а саме приміщення: офісу АДРЕСА_1 ; офісу, загальною площею 97,3 кв.м., що по АДРЕСА_2 ; офісу АДРЕСА_3 .

Клопотання мотивує тим, що в межах кримінальної справи №31-063-11, порушеної відносно ОСОБА_4 , за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.172; ч.2 та ч.3 ст.222; ч.4 ст.190; ч.2 та ч.3 ст.358 КК України, 12.01.2012 року постановою слідчого прокуратури м. Луцька ОСОБА_5 , було накладено арешт на належні йому на праві приватної власності вищевказані офісні приміщення. Розслідування у даній кримінальній справі триває з 2011 року, в межах якої йому чи іншим особам обвинувачення не пред`явлено. Вважає накладений на вищевказані офісні приміщення необґрунтованим, який підлягає скасуванню, оскільки ці приміщення не є предметом чи знаряддями будь-яких злочинів, належні йому на праві приватної власності, оскільки набуті законно, що підтверджується відповідними договорами купівлі продажу, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Таким чином, оскільки накладений арешт суттєво обмежує його право на належне йому майно, просить клопотання задовольнити, та скасувавши вказаний арешт майна.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином .
Заявник ОСОБА_3 (власник, законний володілець майна) подав суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності та відсутності його представника, згідно з якою клопотання підтримує.
Суд вважає за можливе розглядати клопотання за відсутності учасників судового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання, долучені до нього матеріали приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ст.7 та 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим кодексом.

Ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно з ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
З врахуванням зазначеної практики Європейського суду з прав людини щодо захисту права власності, що відповідно до ч.2 ст.8 КПК України (2012) є принципом верховенства права та п.9 Перехідних Положень КПК України (2012) щодо скасування арешту майна в порядку КПК України (1960), слідчий суддя, відповідно до п.6 ст.9 КПК України, при прийнятті рішення по даному клопотанню застосовує загальні засади судочинства визначені КПК України, а саме п.9 ч.1 ст.7 недоторканність права власності, п.17 ч.1 ст.7 забезпечення права на оскарження процесуального рішення, а саме: постанови слідчого ОСОБА_5 , від 12 січня 2012 року, та п.21 ч.1 ст.7 розумності строків щодо тривалого арешту майна.
Разом з тим, слідчий суддя при прийнятті рішення застосовує п.2 ч.1 ст.174 КПК України, відповідно до якого арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, враховуючи те, що слідство у кримінальній справі, в рамках якої було накладено арешт на вищевказані офісні приміщення, фактично триває з 2011 року, вказаний арешт було накладено 12.01.2012 року, його законний власник ОСОБА_3 у вчиненні будь-яких злочинів не підозрюється, обвинувачення йому не пред`являлось, цивільний позов не заявлявся, на даний час слідством не доведено, що майно - офісні приміщення, на які накладено арешт, відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, а тому, враховуючи, що застосування заходу забезпечення у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу, що свідчить про те, що зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагають визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту, приймаючи до уваги, що слідство у кримінальній справі, фактично проводиться шість років, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів не підозрюється та обвинувачення у їх вчиненні йому не пред`являлось, а лише позбавлено права на користування та розпоряджання його майном, яке з обігу не вилучене, з метою забезпечення його законних прав на належне йому майном, слідчий суддя приходить до висновку про скасування накладено арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 174, 372, 376, 537, 539 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:

Клопотання про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого прокуратури міста Луцька ОСОБА_5 , від 12.01.2012 року, в межах кримінальної справи №31-063-11, порушеної відносно ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.172; ч.2 та ч.3 ст.222; ч.4 ст.190; ч.2 та ч.3 ст.358 КК України на майно, а саме приміщення:

офісу АДРЕСА_1 ;

офісу, загальною площею 97,3 кв.м., що по АДРЕСА_2 ;

офісу АДРЕСА_3 .

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_1