Справа № 128/3439/17
Провадження № 1-кп/127/842/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.03.2019 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2013 р. за № 0002048 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області, громадянина України, до затримання проживаючого у м. Москві Російської Федерації, із середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України, -

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 26.11.2013 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, грубо порушив громадський порядок, що виразилося в безпричинному умисному нанесенні ударів руками та ногами по різним ділянкам тіла ОСОБА_6 . В результаті чого ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа зі зміщенням, рани на спинці носа, закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, рани лівої брови, рани верхньої губи справа, рани лівої вушної раковини, рани потиличної ділянки голови, контузії легкого ступеня лівого ока, забоїв обох колінних суглобів, які згідно з висновком експерта №2488/102 від 24.01.2014 року виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) та належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та показав, що 26.11.2013 року близько 19 год. 00 хв. він перебував біля будинку АДРЕСА_1 . Він побачив, що по вулиці йшов потерпілий ОСОБА_6 , якого він зупинив, та запитав, хто він. Потерпілий у відповідь його штовхнув і він упав. Після чого піднявся та вдарив ОСОБА_6 . Він потерпілому наніс кулаком удари в ніс, біля брови та у вухо. Після чого вдарив його ногою у вухо та упав. Потерпілий його ударив 7-8 раз. В результаті бійки з потерпілим в нього був зламаний палець, також він вдарився у голову, коли падав. Потерпілому він наніс більше ніж 5 ударів, також вони боролися, раз десять потерпілий падав, він падав біля п`яти раз. Потім вони піднімалися та продовжували боротися. Обличчя потерпілого було в крові. Частина вулиці була вкрита щебенем, потерпілий падав на щебінь, можливо тому в нього такі тілесні ушкодження. Потерпілий почав тікати, він побіг за ним, однак не наздогнав його та повернувся. Коли на вулицю вийшов ОСОБА_9 він сказав, щоб ми не билися. ОСОБА_10 стояв від них за 30-40 м. Від того часу, коли розпочалася бійка та до того часу, коли потерпілий побіг, пройшло приблизно 3 хв. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 близько до них з потерпілим не підходили та потерпілого не били. В той день він вживав алкогольні напої, оскільки св`яткував свій від`їзд, а тому був випивший. До цих подій з потерпілим знайомий не був. На потерпілому був чорний шкіряний плащ. В ході бійки вони з потерпілим не розмовляли, він не говорив, що він Свідок Єгови. З ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на той час він проживав по сусідству та був в хороших стосунках. На той час ходили чутки, що в селищі з`явився педофіл. Наступного дня він поїхав в Російську Федерацію на роботу, йому не було відомо, що його розшукують органи досудового розслідування. Цивільний позов визнав частково. Зазначив, що він віруючий, він добре ставиться до Свідків Єгови, у нього були товариші Свідки Єгови. В останньому слові обвинувачений вказав, що вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України не визнає, оскільки жодних предметів, бити або палиці у нього не було. Визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України та щиро кається у вчиненому, жалкує, що так сталося та просить вибачення. Просить суд врахувати, що в нього на утриманні є малолітня дитина та суворо його не карати, вважає, що відбув своє покарання.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що 26 листопада 2013 року приблизно о 19 год. 00 хв. повертався із релігійного служіння до будинку, де на той час проживав по АДРЕСА_1 . Відійшовши від зупинки приблизно сто метрів, він проходив по вулиці Шевченка в смт Стрижавка та побачив силуети двох людей, їх обличчя не бачив, так як було темно а ліхтар на стовпі освітлював лише частину вулиці. Проходячи повз них, відчув удар в потилицю з лівої сторони, в результаті чого упав. Все це відбувалося на вулиці, було темно. Він сказав, що нічого поганого не зробив, що він Свідок Єгови, чому його б`ють. Подумав, що дані особи обізналися, тому ще раз сказав, що він Свідок Єгови. Йому продовжували наносити удари, в зв`язку з чим він зрозумів, що його б`ють через те, що він Свідок Єгови. Одним із них був обвинувачений ОСОБА_4 , а іншим ОСОБА_10 . ОСОБА_4 ударив його і він упав на коліна. Він закривався руками, однак удари у відповідь не наносив. Він намагався втекти, проте впав і не міг піднятися. В якийсь момент йому вдалося підвестись, проте в нього почалася аритмія, задишка, ноги стали важкими, тому він не міг швидко бігти. Коли йому наносили удари він поступово відступав та вперся в паркан, за який схопився лівою рукою. До них підійшов ОСОБА_9 та вони почали спілкуватися з ОСОБА_4 з приводу того, що з ним робити та сказали, що його потрібно втопити або повісити. Він запитав за що, адже нікому нічого поганого не зробив. На що ОСОБА_9 сказав: «Забирайтесь звідсіля, Свідки Єгови». ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з того приводу, що він Свідок Єгови нічого не говорили. В той час, коли ОСОБА_9 тримав його біля паркану. ОСОБА_4 підбіг із битою у руках та наніс йому удар по голові, після чого в нього потемніло в очах та він зрозумів, що його можуть убити. ОСОБА_9 його відпустив, а ОСОБА_4 продовжував наносити удари. Він намагався заховатися за стовп і бита в ОСОБА_4 випала, після чого він почав тікати, ОСОБА_4 його наздогнав та вдарив по потилиці битою. Коли він біг, то кликав на допомогу, однак людей не бачив. Він тримався за паркан, ОСОБА_4 ще раз вдарив його битою, бита випала, після чого ОСОБА_4 вдарив його ногою, він упав, але піднявся та побіг. Оскільки бігти було важко, він скинув плащ, сумку з літературою при цьому втратив. Він добіг до хвіртки та піднявся сходами до кімнати, яку винаймав разом з ОСОБА_12 . В кімнаті був ОСОБА_12 , який зателефонував до родини віруючих ОСОБА_13 , ті прибули та почали надавати першу допомогу, після чого викликали швидку допомогу. Він був весь в крові, в нього були побиті голова, ніс та око. В подальшому його відвезли в лікарню, де він перебував на стаціонарному лікуванні. Де саме ОСОБА_4 взяв биту йому не відомо. Від першого удару та до того часу, як пішли за битою, пройшло 15 хв. Перед тим, як ОСОБА_4 прийшов із битою, ОСОБА_9 його тримав та не давав піти. Після того, як ОСОБА_4 повернувся, ОСОБА_9 пішов. ОСОБА_10 зник, коли він упав другий раз. ОСОБА_10 пішов в ту сторону, звідки прийшов. ОСОБА_9 з`явився з темряви, з тієї ж сторони, куди пішов ОСОБА_10 . ОСОБА_9 йому ударів не наносив. Обвинувачений наносив йому удари руками та наніс шість ударів битою, обвинувачений намагався бити по голові, однак він прикривався руками, тому удари приходилися і по руках. В результаті ударів він падав, тому ударився колінами. 27.11.2013 року він пішов до дільничного інспектора міліції та написав відповідну заяву. ОСОБА_4 він впізнав по фотографії. Релігійні служіння як Свідок Єгови він здійснював також і на вул. Шевченка в смт Стрижавці, тому бачив ОСОБА_10 . Чи бачив раніше обвинуваченого згадати не може, можливо бачив. Оскільки в той день він здійснював релігійні служіння, тому був відповідно одягнутий, а саме в костюм, галстук, чорний шкіряний плащ, мав сумку з релігійною літературою. За зовнішніми ознаками можна було зрозуміти, що він Свідок Єгови. До цих подій конфліктів не було, погроз йому не висловлювали, там проживають миролюбиві люди і відносилися по доброму. Позовні вимоги підтримує.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що проживає із сім`єю по АДРЕСА_1 , в іншій частині будинку проживає теща і тесть ОСОБА_10 . Обвинувачений на той час проживав з родиною по сусідству, в них були добросусідські стосунки. В той період, коли відбувалися дані події, він перебував на лікарняному та знаходився вдома. Дати, коли відбувалися дані події, не пам`ятає, оскільки пройшов тривалий час. Незадовго перед цим, в серпні 2013 року, йому нанесли тяжкі тілесні ушкодження під час несення служби у міліції. В зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями протягом місяця він перебував в лікарні, а в подальшому перебував на лікарняному. Він працював дільничним інспектором міліції в смт Стрижавці Вінницького району Вінницької області, у зв`язку із виконанням своїх службових обов`язків з ОСОБА_4 не стикався. В той день вечором до нього постукав тесть ОСОБА_10 і повідомив, що на вулиці якась суперечка та попросив його вийти подивитися. Все це відбувалося ввечері, на вулиці було темно. Вийшовши на вулицю, він побачив сусіда ОСОБА_4 з невідомою особою, які голосно сперечалися. Хоча і було темно, однак їх обличчя він бачив. Він підійшов та сказав, щоб вони розходилися, не вчиняли сварку, однак вони на зауваження не реагували. Він намагався їх словесно заспокоїти, однак йому це не вдалося. Він нікого не відтягував та силою не намагався їх розборонити. ОСОБА_4 з потерпілим сперечалися словесно, при цьому штовхалися. На його думку, потерпілий намагався піти, проте ОСОБА_4 тримав його за шкіряне пальто. З огляду на те, що минуло вже п`ять років, відповісти чи наносив ОСОБА_4 удари потерпілому не може, оскільки не пам`ятає. Лише пам`ятає, що вони просто штовхалися. Про удари обвинуваченим в обличчя потерпілому кулаком чи долонею стверджувати не може. Він перебував на відстані 2 - 2,5 м від обвинуваченого та потерпілого, їх обличчя він бачив, однак крові або ж тілесних ушкоджень на потерпілому не бачив, оскільки було темно. ОСОБА_10 в цей час стояв біля свого подвір`я на відстані приблизно 10-20 м від них. Що говорив потерпілий не пам`ятає, оскільки потерпілий та обвинувачений спілкувалися між собою, на нього вони не реагували. До нього за допомогою потерпілий не звертався. Через дві-три хвилини потерпілий побіг у напрямку провулку Шевченка смт Стрижавки, а за ним побіг ОСОБА_4 , який був у кімнатних капцях. Коли вони бігли, то відстань між ними була метрів двадцять. ОСОБА_4 не міг наздогнати потерпілого, так як біг практично босоніж. Чи втрачав потерпілий речі під час того, як біг, він не бачив. Після того як вони побігли, він пішов до свого будинку. Його тесть ОСОБА_10 пішов додому раніше. В обвинуваченого ОСОБА_4 не було бити або кастетів. Він не пригадує, щоб мова йшла про педофіла, обвинувачений не говорив йому, що затримав маніяка. Обвинувачений йому також не говорив про ненависть до Свідків Єгови. Із потерпілим знайомий не був та йому не було відомо, що потерпілий є Свідком Єгови, оскільки до того він із потерпілим не зустрічався.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що проживає із сім`єю по АДРЕСА_1 , в іншій частині будинку проживає його дочка та зять ОСОБА_9 . На даний час він пенсіонер, до цього працював в установі виконання покарань, зять ОСОБА_9 раніше працював в міліції. Він знайомий з обвинуваченим, оскільки на той час вони проживали по сусідству, охарактеризувати його може як працьовиту людину. З потерпілим він не знайомий, але бачив його декілька разів на вулиці. Близько п`яти років тому, вечором, він збирав сміття на вулиці біля своїх воріт, та лівіше від воріт через одну хату, приблизно на відстані 50-60 метрів побачив ОСОБА_4 та потерпілого, які штовхалися. Він підійшов до них на відстань приблизно 1 метр, в цей час вони просто стояли і нічого не робили, лише дивилися на нього. Він сказав їм, щоб вони розбігалися. Вони на нього не реагували і він пішов до свого будинку. В руках обвинуваченого та потерпілого він нічого не бачив, палиць в них не було. Після чого він зайшов до будинку і сказав своєму зятю ОСОБА_9 щоб він вийшов на вулицю та подивився, що там відбувається. Що трапилося потім йому не відомо, оскільки він зайшов до себе на подвір`я. Зять ОСОБА_9 вийшов на вулицю та перебував там від 2 до 10 хв., після чого повернувся додому. Через деякий час, перебуваючи біля своєї хвіртки, побачив, що ОСОБА_4 почав рухатися в бік свого будинку. Потерпілий був худорлявої статури, одягнутий у довге шкіряне пальто, синців чи крові на потерпілому він не бачив, оскільки вже було темно. Він також не бачив, щоб потерпілий лежав на землі, коли він підходив до них обвинувачений та потерпілий стояли. Потерпілий до нього з проханням про допомогу не звертався. Про те, що потерпілий був Свідком Єгови йому відомо не було. Він ніколи не чув, щоб обвинувачений висловлювався проти Свідків Єгови.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що в 2013 році переїхав проживати в смт Стрижавку Вінницького району Вінницької області та орендував кімнату в будинку по АДРЕСА_1 . Через деякий час він повідомив ОСОБА_6 , що в смт Стрижавці є необхідність здійснювати релігійні служіння Свідків Єгови. ОСОБА_6 побажав приєднатися до нього, тому в жовтні 2013 року приїхав у смт Стрижавку та поселився разом з ним в орендованому житлі. В день, коли відбувалися події, він ходив на роботу, ОСОБА_6 тимчасово не працював, оскільки нещодавно приїхав та мав проблеми із серцем. ОСОБА_6 здійснював релігійні служіння Свідків Єгови в смт Стрижавці Вінницького району Вінницької області, тому його знали як людину, що проповідує. Приблизно о 18 год. 00 хв. 26.11.2013 року він повернувся додому, було вже темно, ОСОБА_6 вдома не було, хоча мав вже бути. Він вирішив зателефонувати ОСОБА_6 та дізнатися, де він знаходиться. Під час розмови по телефону ОСОБА_6 повідомив, що проповідує і скоро буде вдома. Приблизно через пів години, можливо трохи більше, він почув стукіт, ніби хтось піднімається, по голосу зрозумів, що це ОСОБА_6 . Вийшовши з кімнати, побачив, що ОСОБА_6 з коридору пересувався на колінах з опущеною головою. Він вирішив йому допомогти. ОСОБА_6 намагався зняти взуття, потім підняв обличчя, яке було все в крові, ніс та око були розбиті. На голові були великі шрами, гематоми, порізи, які, на його думку, кулаком не завдати. Він вирішив допомогти та припідняв ОСОБА_6 , щоб зайти в кімнату, де посадив його на крісло. Після чого приніс тазик з водою для вмивання, проте ОСОБА_6 не міг цього зробити. Потім він зателефонував до сім`ї віруючих ОСОБА_13 та повідомив, що сталося. Одразу ж зателефонував у швидку допомогу та міліцію. Через деякий час приїхала сім`я ОСОБА_13 , які проживають неподалік, та принесли речі ОСОБА_6 брудний шарф та порваний чорний шкіряний плащ, які знайшли на вулиці. Сім`я ОСОБА_13 почали спілкуватися з ОСОБА_6 , а через хвилин десять приїхала швидка допомога. Лікар розмовляла з ОСОБА_6 та надавала медичну допомогу. Після чого лікар попросила їх допомогти провести ОСОБА_6 до автомобіля швидкої допомоги, що вони й зробили. Потім він разом із сім`єю ОСОБА_13 поїхали в лікарню. ОСОБА_6 здійснював релігійні служіння Свідків Єгови. В їх діяльності є завжди доброзичливі люди а також ті, що можуть грубо відповісти. Не пам`ятає, щоб на той час були погрози. Обвинувачений особисто йому не погрожував., не чув, щоб обвинувачений погрожував ще комусь. Коли це сталося ОСОБА_6 називав два імені ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , їх прізвищ не називав. Розповідав, що били його двоє, третій знаходився в тіні. Про ОСОБА_14 розповідав, що той бив його битою, ОСОБА_15 його тримав, коли бита випала з рук ОСОБА_14 , то він з останніх сил піднявся і почав бігти. Коли він намагався піти, то ОСОБА_15 його тримав. На його думку, плащ і шарф залишились неподалік місця бійки. ОСОБА_6 завжди був із сумкою, в якій була релігійна література, проте коли він повернувся після бійки сумки з ним не було. У ОСОБА_6 не могло бути конфліктів, оскільки він доброзичлива людина, яка нікого не образить. Ніколи не чув, щоб ОСОБА_6 з кимось конфліктував. ОСОБА_6 не розповідав йому, що мав будь-які стосунки з ОСОБА_4 .
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що обвинувачений є її односельчанином, а з потерпілим вони ходили на богослужіння Свідків Єгови. 26.11.2013 року приблизно о 18 год. 00 хв. до її чоловіка зателефонував ОСОБА_12 і повідомив, що ОСОБА_6 побили на вулиці Шевченка в смт Стрижавці Вінницького району Вінницької області. В зв`язку з цим чоловік їй сказав, що вони поїдуть до потерпілого ОСОБА_6 , оскільки йому потрібна допомога. По дорозі на вулиці Шевченка вони знайшли шкіряний плащ ОСОБА_6 , а поблизу будинку, де той орендував житло, знайшли його шарф, які забрали із собою. Зайшовши в помешкання, яке орендував ОСОБА_6 , вони побачили, що він лежав в кімнаті на підлозі. Поруч з ОСОБА_6 знаходився ОСОБА_12 , з яким він орендував житло. Обличчя у ОСОБА_6 було в крові, а також були помітні досить великі вм`ятини округлої форми. З лоба ОСОБА_6 текла кров, яка була також і на підлозі. ОСОБА_6 був при свідомості але дихав важко. На її запитання ОСОБА_6 відповів, що били битою. Потім вона запитала в нього, які імена він чув. ОСОБА_6 відповів, що чув імена « ОСОБА_14 » та « ОСОБА_15 », пізніше ще чув ім`я « ОСОБА_17 ». На запитання хто саме його бив, ОСОБА_6 відповів, що бив ОСОБА_14 , а ОСОБА_15 тримав за руки. Це він зрозумів з того, що вони між собою так зверталися один до одного. Також вона запитала чи раніше він бачив цих людей, ОСОБА_6 відповів, що бачив, і вони погрожували, хто саме погрожував він не повідомив. Більше вона його нічого не запитувала. Вони завезли ОСОБА_6 до лікарні, де його забрали в операційну. На ОСОБА_6 одяг був чистий, а обличчя, голова та шия в крові. Особисто їй у зв`язку із богослужіннями Свідків Єгови не погрожували, чи погрожували потерпілому їй не відомо.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що працює фельдшером швидкої допомоги Стрижавської міської лікарні. Пам`ятає, що приблизно п`ять років тому надійшов виклик і швидка допомога виїхала на виклик до будинку у АДРЕСА_1 . Потерпілий ОСОБА_6 знаходився в приватному будинку, сидів на підлозі та був у крові. Вона надала ОСОБА_6 першу допомогу. Тілесних ушкоджень було багато, в основному ушкодження були на голові. Була також травма носа і травми біля ока та вуха, решту ушкоджень не пам`ятає. ОСОБА_6 повідомив, що його побили на вулиці, нібито декілька осіб. Чи повідомляв ОСОБА_6 хто саме його побив та чим, не пам`ятає. Потерпілого ОСОБА_6 було госпіталізовано.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що в 2013 році працював отоларингологом в лікарні швидкої допомоги. Він не пам`ятає чи звертався у 2013 році у лікарню потерпілий ОСОБА_6 . Станом на 2013 рік він був лікарем швидкої допомоги, відділення травматології. Оскільки минув тривалий час, тому жодних обставин даної події не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що проживає по АДРЕСА_1 . Обвинувачений на той час проживав з ним по сусідству. В той день, роки чотири тому, дати не пам`ятає, в нього були гості. Він вийшов покурити і почув, що щось відбувається за ворітьми на вулиці між його подвір`ям і сусідським, тому вийшов подивитися. На вулицю він не виходив, а лише подивився з-за воріт. Через ворота на дорозі побачив ОСОБА_4 , який дискутував, говорив про щось із сусідами ОСОБА_9 та його тестем ОСОБА_10 . Вони спілкувалися втрьох, хотіли забрати додому ОСОБА_4 . Із розмови він зрозумів, що ОСОБА_4 випив. Також бачив, як по вулиці йшла людина високого росту. Оскільки було темно, то відповісти хто саме йшов, не може. Дана людина йшла, не бігла, по вулиці Шевченка смт Стрижавки в бік провулку Шевченка та була одягнута в куртку з каптуром. Достовірно відповісти, що то була за особа, не може. Побачивши, що там всі свої, він розвернувся і пішов. При ньому ніхто не бився. Наступного дня приїхали працівники міліції та опитували сусідів. Йому відомо, що потерпілий є віруючим, хоча з ним не знайомий та ніколи не спілкувався. ОСОБА_9 і ОСОБА_10 є спокійними людьми.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що вона знайома з обвинуваченим, оскільки вони сусіди, з потерпілим знайома не була. Вона проживає по АДРЕСА_1 . Точної дати події не пам`ятає, оскільки пройшов тривалий час. Вечором вони з чоловіком перебували в своєму будинку. Так як почав гавкати собака, її чоловік подивився у вікно і повідомив, що на вулиці двоє чоловіків борються. Вона подивилась у вікно і побачила, що на вулиці через дорогу від їхніх воріт, двоє чоловіків в капюшонах нібито борються. На вулиці було темно, однак на стовпі світив ліхтар. Їй було видно лише їхні голови, оскільки там високий паркан, обличчя чоловіків вона не бачила, тому на той час їй не було відомо хто ці особи. Їй здалося, що вони п`яні і ведуть один одного додому. Потім до цих чоловіків приблизно на відстань 1 метр підійшов ОСОБА_10 , чи він щось їм сказав, їй не відомо. Коли ОСОБА_10 відійшов від чоловіків, які боролися, на відстань 20 метрів, через декілька хвилин до них підійшов його зять ОСОБА_9 , який щось їм сказав, постояв біля них і потім теж відійшов і разом із ОСОБА_10 вони пішли додому. А двоє чоловіків, які боролися, під час бійки посунулися далі по вулиці і вона їх більше не бачила. В їх руках палиць не було, вона бачила лише їхні голови. В ОСОБА_10 теж не бачила нічого в руках. Щоб хтось бігав вона не бачила. На другий день вранці до неї прийшла дружина ОСОБА_10 та повідомила, що ОСОБА_4 побив чоловіка, і говорять, що її чоловік та зять потерпілого тримали, на що вона їй повідомила, що бачила, що ОСОБА_9 з ОСОБА_10 потерпілого не тримали. Про те, що на той час в населеному пункті був маніяк їй не відомо. Про відношення обвинуваченого ОСОБА_4 до Свідків Єгови їй також нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні показав, що проживає в будинку по АДРЕСА_1 . Точної дати події він не пам`ятає, оскільки пройшов тривалий час. Він стояв у своєму будинку біля вікна, яке виходить на вулицю та побачив, що на вулиці дві особи штовхалися або боролися. На вулиці було темно, тому одразу він даних осіб не впізнав, однак коли обвинувачений після цих подій пішов в напрямку свого будинку, він зрозумів, що це був обвинувачений ОСОБА_4 . Під час того, як дві особи штовхалися, до них підійшов ОСОБА_10 на невелику відстань, однак ОСОБА_4 його відправив. ОСОБА_10 нікого не чіпав. Потім до обвинуваченого та потерпілого підійшов зять ОСОБА_10 - ОСОБА_9 , порозмовляв 2-3 хв. та пішов. Те, що вони розмовляли, він зрозумів по тому, що вони махали головами, коли спілкувалися. Він не бачив, щоб обвинувачений та потерпілий падали. В руках в обвинуваченого ОСОБА_4 нічого не було. Коли обвинувачений та потерпілий закінчили штовхатися, обвинувачений пішов до свого будинку, а потерпілий пішов в протилежному напрямку. Про те, що на той час в населеному пункті був маніяк йому нічого не відомо. Згодом йому стало відомо, що потерпілим був ОСОБА_6 , який був Свідком Єгови.
Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 є його рідним братом, проживали вони окремо, нічого поганого сказати про ОСОБА_4 не може. Про події які відбулися 26.11.2013 року йому нічого не відомо, з потерпілим він не знайомий. Про те що, ОСОБА_4 побив ОСОБА_6 йому повідомив через 2-3 дні слідчий, який його опитував. Він не чув, щоб обвинувачений ОСОБА_4 негативно відзивався про віруючих та про Свідків Єгови.
З досліджених судом доказів, зокрема з документів, які надані стороною обвинувачення, вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення зареєстровані 27.11.2013 р. за № 0002048, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 24840 від 26.11.2013 року виданої лікарем Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Вінниці, 26.11.2013 року ОСОБА_6 було госпіталізовано у хірургічне відділення з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма; перелом кісток носа та щелепи; забійна рвана рана потиличної ділянки голови, носа, лівого вуха; забій обох колінних суглобів.
Як вбачається з висновку експерта № 2488/102 від 24.01.2014 року, під час стаціонарного лікування у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Вінниці з 26.11.2013 року по 10.12.2013 у хірургічному відділенні у ОСОБА_24 були виявленні тілесні ушкодження: «відкритий перелом кісток носа зі зміщенням», «рана на спинці носа», «закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку», «рана лівої брови», «рана верхньої губи справа», «рана лівої вушної раковини», «рана потиличної ділянки голови», «контузія легкого ступеня лівого ока - субкон`юнктивальний крововилив лівого ока», «забої обох колінних суглобів (садно)», які по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному в постанові про призначення експертизи - 26.11.13 р.
Названі тілесні ушкодження у ОСОБА_24 не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать: «відкритий перелом кісток носа зі зміщенням», «рана на спинці носа», «закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку», «рана лівої брови», «рана верхньої губи справа», «рана лівої вушної раковини», «рана потиличної ділянки голови», «контузія легкого ступеня лівого ока», належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я; «забої обох колінних суглобів» належать до легких тілесних ушкоджень.
Морфологічні та групові властивості травмуючого предмета (предметів), судячи з записів у медичній карті, не відобразились у характері виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_25 . Такими травмуючими предметами могли бути частини тіла людини (руки), так і інші тверді тупі предмети. Характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень ОСОБА_24 свідчать про не менше п`яти травмуючих впливів в названі ділянки голови та травматичні впливи в ділянки обох колінних суглобів.
З висновку експерта № 1496 від 06.10.2014 року вбачається, що під час стаціонарного лікування у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Вінниці з 26.11.2013 року по 10.12.2013 року у хірургічному відділенні у ОСОБА_24 були виявленні тілесні ушкодження: «відкритий перелом кісток носа зі зміщенням», «рана на спинці носа», «закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку», «рана лівої брови», «рана верхньої губи справа», «рана лівої вушної раковини», «рана потиличної ділянки голови», «контузія легкого ступеня лівого ока - субкон`юнктивальний крововилив лівого ока», «забої обох колінних суглобів (садно)», які по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному в постанові про призначення експертизи - 26.11.2013 р.
Названі тілесні ушкодження у ОСОБА_24 не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать: «відкритий перелом кісток носа зі зміщенням», «рана на спинці носа», «закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку», «рана лівої брови», «рана верхньої губи справа», «рана лівої вушної раковини», «рана потиличної ділянки голови», «контузія легкого ступеня лівого ока», належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я; «забої обох колінних суглобів» належать до легких тілесних ушкоджень.
Морфологічні та групові властивості травмуючого предмета (предметів), судячи з записів у медичній карті, не відобразились у характері виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_25 . Такими травмуючими предметами могли бути частини тіла людини (руки), так і інші тверді тупі предмети, які вказані у постанові про призначення експертизи «палицею чи битою».
Відповідно до обвинувального акта від 19.12.2017 року, який надійшов до суду, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України.
Суд зазначає, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
Слід зазначити, що диспозиція ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України передбачає відповідальність за вчинення хуліганства із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Предметами, спеціально пристосованими або заздалегідь заготовленими для заподіяння тілесних ушкоджень, є будь-які речі, що не належать до зброї, які видозмінені чи спеціально знаходилися у винного з метою спричинення тілесних ушкоджень під час хуліганства.
Отже, наведена кваліфікуюча ознака вказаного злочину є самостійною та відповідно до ст. 91 КПК України підлягає доказуванню в суді.
В даному випадку підставою для кваліфікації злочину за ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України стало саме застосування предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Разом з тим, в обвинувальному акті не визначено, що це за предмет, а зазначено: «невстановленим слідством дерев`яним предметом».
Разом з тим, виходячи з установлених під час судового провадження фактичних обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність кваліфікуючої ознаки злочину - вчинення хуліганства із застосуванням предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Такі висновки судом зроблено на підставі наступних доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.
Як вбачається із показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які фактично були очевидцями даної події та які в показаннях, наданих під час судового провадження, стверджували, що не бачили у руках обвинуваченого жодних предметі, бити або палиці.
Що стосується показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_16 які зазначали, що потерпілий їм розповідав, що йому наносили удари битою, суд критично оцінює показання даних свідків, оскільки очевидцями події вони не були.
Показання обвинуваченого, надані під час судового провадження, про те, що він завдавав потерпілому ударів кулаком руки та ногою і жодних предметів, бити або палиці у нього не було, щодо кількості, характеру, способу та механізму нанесення потерпілому ударів узгоджуються з висновками експертів № 2488/102 від 24.01.2014 року та № 1496 від 06.10.2014 року та показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .
З досліджених під час судового провадження висновків експертів № 2488/102 від 24.01.2014 року та № 1496 від 06.10.2014 року, вбачається, що у ОСОБА_24 були виявлені тілесні ушкодження: «відкритий перелом кісток носа зі зміщенням», «рана на спинці носа», «закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку», «рана лівої брови», «рана верхньої губи справа», «рана лівої вушної раковини», «рана потиличної ділянки голови», «контузія легкого ступеня лівого ока - субкон`юнктивальний крововилив лівого ока», «забої обох колінних суглобів (садно)», які по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному в постанові про призначення експертизи - 26.11.2013 р.
Разом з тим, як вбачається з даних висновків експертів, морфологічні та групові властивості травмуючого предмета (предметів), судячи з записів у медичній карті, не відобразились у характері виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_25 . Такими травмуючими предметами могли бути частини тіла людини (руки), так і інші тверді тупі предмети, які вказані у постанові про призначення експертизи «палицею чи битою».
Висновки експертів складено у відповідності до вимог чинного законодавства та компетентними особами, відповідають вимогам ст.ст. 94, 101, 102 КПК України, тому суд визнає їх належними та допустимими доказами.
Крім того, під час судового провадження учасники кримінального провадження будь-яких сумнівів у правильності таких висновків експертів не висловлювали.
Аналіз наведених доказів свідчить про те, що злочин вчинено обвинуваченим без застосування предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Крім того, у суду викликають сумніви показання потерпілого щодо нанесення обвинуваченим ударів битою, оскільки іншими доказами, зокрема, показаннями свідків, висновками експертиз або речовими доказами, заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому саме битою не підтверджується.
За таких обставин, враховуючи докази здобуті під час судового провадження в їх сукупності, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
Під час судового провадження суд, у відповідності з вимогами ст. 349 КПК України, дослідив докази у тому обсязі, як про це просили учасники судового провадження. Зокрема, допитав обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідив інші надані докази.
Дослідивши і проаналізувавши надані суду докази - кожен окремо, відповідно до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України підтверджується доказами, зібраними у кримінальному провадженні та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні.
Суд визнає дані докази належними та допустимими, сумнівів у їх достовірності немає.
Що стосується тверджень потерпілого та його представника про те, що злочин вчинено обвинуваченим з мотивів релігійної нетерпимості та ненависті, жодними дослідженими в судовому засіданні доказами не підтверджується, а тому суд такі твердження оцінює критично.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України є злочином невеликої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Разом з тим, суд зазначає, що доказів того, що на утриманні обвинуваченого перебуває малолітня дитина до суду не надано.
Обставин, які, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання судом не встановлено.
Обставиною, яка, згідно ст. 67 Кримінального кодексуУкраїни, обтяжує покарання суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Що стосується тверджень захисника обвинуваченого, що докази перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння в матеріалах кримінального провадження відсутні, а тому немає підстав визнавати таку обставину обтяжуючою, суд зазначає таке.
Під час судового провадження обвинувачений неодноразово зазначав у своїх показаннях про те, що 26.11.2013 року він вживав алкогольні напої, оскільки св`яткував свій від`їзд, а тому був випивший.
На думку суду, надання показань обвинуваченим про те, що в день вчинення злочину він перебував у стані алкогольного сп`яніння, свідчить про визнання ним такої обставини та, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, є підставою для визнання судом обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наступного дня після вчинення злочину, тобто 27.11.2013 року, ОСОБА_4 виїхав з України в Російську Федерацію, що фактично унеможливило встановлення стану алкогольного сп`яніння під час вчинення ним злочину.
Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України.
Що стосується цивільного позову потерпілого до обвинуваченого суд зазначає таке.
Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається з цивільного позову, потерпілий просить стягнути з обвинуваченого 1 552 грн. 37 коп. майнової шкоди та 70 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення.
Що стосується позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд зазначає таке.
В цивільному позові аотерпілий вказав, що йому було заподіяно майнову шкоду, оскільки він змушений був лікуватися та придбавати необхідні ліки.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 24840 від 26.11.2013 року виданої лікарем Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Вінниці, 26.11.2013 року ОСОБА_6 було госпіталізовано у хірургічне відділення з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма; перелом кісток носа та щелепи; забійна рвана рана потиличної ділянки голови, носа, лівого вуха; забій обох колінних суглобів.
Крім того, згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 11649, вбачається, що ОСОБА_6 перебував на лікуванні в нейрохірургічному віділенні Міської клінічної лікарні №1 з 11.12.2013 року по 20.12.2013 року.
Разом з тим, потерпілим до цивільного позову не надано відповідних доказів (квитанцій, чеків), які підтверджували б, що потерпілий поніс витрати на лікування, зокрема на придбання ліків, в розмірі 1 552 грн. 37 коп.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що під час судового провадження розмір завданої потерпілому майнової шкоди не доведено, а тому в задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди слід відмовити.
Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке.
В цивільному позові потерпілий посилається на те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого йому заподіяно моральних страждань, які полягають в тому, що він зазнав сильного стресу та моральних переживань. Внаслідок жорстокого побиття він був доведений до жалюгідного стану, який могли спостерігати сторонні особи. Висловлені погрози та завдані удари змусили його зазнати сильного страху, який він ніколи раніше не відчував, що викликало в нього почуття безпорадності. Крім того, він втратив почуття безпеки та змушений був змінити місце свого проживання. Потерпілий вважає, що справедливий розмір компенсації заподіяної йому моральної шкоди, враховуючи стан здоров`я та вік, численність завданих тілесних ушкоджень та глибину душевних страждань, має становити 70 000 грн. 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд вважає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому була завдана моральна шкода, яка виразилася в перенесених душевних стражданнях та нервовому потрясінні, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував фізичні та моральні страждання потерпілого, характер дій обвинуваченого, а також конкретні обставини справи. Враховуючи вимоги розумності, виваженості, справедливості, майновий стан обвинуваченого, суд вважає за можливе позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 20 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що цивільний позов слід задовольнити частково та стягнути із обвинуваченого на користь потерпілого 20 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в задоволені позову в іншій частині слід відмовити.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у зв`язку з тим, що обвинувачений ухилявся від органів досудового розслідування, 13.04.2017 року було оголошено його міжнародний розшук.
07.06.2017 року ОСОБА_4 був затриманий в м. Москві Російської Федерації та утримувався під вартою.
12.06.2017 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
12.06.2017 року до компетентного органу Російської Федерації було направлене відповідне клопотання про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 в Україну.
29.11.2017 року ОСОБА_4 був виданий в Україну.
15.12.2017 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 25 днів до 07.01.2018 року.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.12.2017 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.02.2018 року. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.02.2018 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.04.2018 року. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17.04.2018 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.06.2018 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2018 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.08.2018 року. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.08.2018 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.10.2018 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2018 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.12.2018 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2018 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.01.2019 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2019 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.03.2019 року.
Суд зазначає, що відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 72 Кримінального кодексу України при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, зокрема, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі. Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Згідно ст. 73 Кримінального кодексу України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 577 Кримінального процесуального кодексу України час тримання виданої особи під вартою на території запитуваної держави у зв`язку з вирішенням питання про видачу в Україну, а також час її етапування зараховуються до загального строку відбування покарання, призначеного вироком суду України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з 07.06.2017 року ОСОБА_4 по дату ухвалення даного вироку, ОСОБА_4 тримається під вартою.
На підставі ч. ч. 1, 5 ст. 72 Кримінального кодексу України, слід зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі, що на день ухвалення даного вироку становить 3 роки 6 місяців.
Враховуючи обставини кримінального провадження, запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою слід скасувати.
Процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні немає.
Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, а саме з 07.06.2017 року.
На підставі ч. ч. 1, 5 ст. 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.
Вважати ОСОБА_4 таким, що відбув призначене даним вироком покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців та звільнити його з-під варти в залі суду негайно.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення, - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя