Справа №560/309/19
Провадження №1-кс/560/77/19
У Х В А Л А

06 березня 2019 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянув клопотання заступника начальника СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалах внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000201 від 14.04.2016 року відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, непрацюючого, раніше судимого,-

в с т а н о в и в:
Заступник начальника СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Дубровицького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначається те, що 14 квітня 2016 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_5 з корисливих мотивів, маючи на меті таємно викрасти металобрухт із ангарного приміщення ТОВ ДК "Віпос", що в м. Дубровиця вул. Залізнична, 7, через вікно із розбитим в ньому склом, проник до ангарного приміщення, де зняв 12 металевих решіток вартістю 800 грн. одна штука, які кріпились у бетонній підлозі та помістив їх під стіну для перекидання через вікно на вулицю та подальшого їх схову. Проте, ОСОБА_5 не довів свій злочинний намір до кінця, оскільки в той час, як він склав 12 решіток під стіну, його помітили та зупинили працівники ТОВ ДК "Віпос" ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Отже, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Тому, враховуючи наявність ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному проваджені та з огляду на встановлені обставини, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_5 , окрім як тримання під вартою, неможливе.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задоволити з наведених у ньому підстав.

Також, прокурор в судовому засіданні пояснив, що, саме обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є доцільним, оскільки підозрюваний переховувався від органів досудового розслідування і перебував у розшуку, тому інший більш м`який запобіжний захід у даному випадку не може бути застосований.

Підозрюваний ОСОБА_5 з клопотанням не погодився, оскільки взагалі не знав про те, що його розшукують по даному кримінальному провадженню, від органів досудового розслідування переховуватися намірів не було і немає.

При цьому пояснив, що дійсно у квітні місяці 2016 року, точної дати не пам`ятає, він та його знайомий ОСОБА_8 відпочивали на природі та вживали спиртні напої. Пізніше вирішили піти до приміщення ТОВ ДК "Віпос" щоб викрасти металобрухту. Вони через вікно проникли до ангарного приміщення та почали знімати металеві решітки. Однак вони їх не винесли, так як прийшов охоронець. Його знайомий втік, а він залишився. Коли приїхали працівники поліції, то його забрали до відділу, де він пояснив обставини крадіжки. Після цього його відпустили додому та сказали, що в разі потреби, його викличуть. Зважаючи на те, що його не викликали до поліції, то він допоміг вдома посадити картоплю та поїхав разом із своєю співмешканкою в м. Херсон по місцю її проживання. Там він влаштувався робітником на різні сезонні роботи. Але так як коштів він отримував небагато, яких вистачало тільки на харчування, то додому не їхав, оскільки не було за що. Він періодично дзвонив до матері, але вона не говорила йому, що його розшукує поліція. Про це також не сказав і його брат, який дзвонив до нього коли мати хворіла.

Також зазначив, що свій мобільний телефон в той день загубив і купив собі інший лише коли перебував у м. Херсон.

Заслухавши доводи прокурора, підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

У провадженні СВ Дубровицькго ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження №0000201 від 14.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

У ході досудового розслідування було встановлено, що у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 .

Як зазначено у клопотанні, 13 липня 2017 року ОСОБА_5 заочно повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

15 липня 2017 року слідчим винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення чи зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з клопотанням, слідчий наводить підстави необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на суворість покарання у разі визнання його винним у вчиненні злочину, те, що ОСОБА_5 в період з липня 2017 року по березень 2019 року переховувався від органу досудового розслідування з метою уникнення відповідальності та може продовжити переховуватись від суду та ризик щодо незаконного впливу на потерпілого та свідків.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, інших даних.

У справі "Ілійков проти Болгарії" Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів". Разом з тим, небезпека того, що підозрюваний буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Слідчий суддя вважає, що ризик переховуватись від органу досудового розслідування чи суду в судовому засіданні прокурором не доведено, зважаючи на наступні обставини.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлено про підозру.

Так, за загальним правилом, письмове повідомлення про підозру вручається особі в день його складення слідчим або прокурором.

У разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (Глава 11 КПК України, статті 135, 136), тобто шляхом:

надіслання поштою, електронною поштою; врученням під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає для передання; врученням житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Таким чином, КПК України містить вичерпний перелік способів, з дотриманням яких, повідомлення про підозру може бути вручене та яким чином має бути отримано підтвердження про вручення (ст. 136 КПК України).

Отже, із зазначено слідує, що у випадку, якщо особа з тих чи інших причин не отримала відповідного документа або у слідства немає належного підтвердження про такий факт, то особа не може бути підозрюваною, оскільки їй не повідомлено про підозру.

З наявних у клопотанні матеріалів вбачається, що заочне повідомлення про підозру ОСОБА_5 нічим не підтверджене, як того вимагають норми КПК України.

З копії повідомлення про підозру від 13 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_5 отримав дане повідомлення 06 березня 2019 року, про що свідчить його особистий підпис.

Тому, виходячи з викладеного та враховуючи вимоги КПК України, ОСОБА_5 лише з 06 березня 2019 року набув процесуального статусу підозрюваного.

Зважаючи на таку обставину, постанова слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного від 15 липня 2017 року винесена без законної на те підстави, а тому твердження слідчого, що ОСОБА_5 в період з 15 липня 2017 року по 06 березня 2019 року переховувався від органів досудового розслідування не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

До того ж, клопотання не містить даних про те, які саме дії вчинялися для встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 .

Також, на думку слідчого судді, ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні є досить сумнівним зважаючи на те, що і потерпілий, і свідки вже допитані, що підтверджується протоколами допиту потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , копії яких додані до матеріалів клопотання.

Отже, слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання, довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, а вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення слідчому судді доведена та сумнів не викликає, що підтверджуються матеріалами клопотання, проте достатніх доказів про існування ризиків, про які зазначається у клопотанні суду не надано та не доведено.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою У цьому контексті має враховуватися, як зазначено вище, зокрема, особистість підозрюваного, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі "Смирнов проти Росії").

Як підсумок, слідчий суддя вважає, що прокурором не наведено достатніх фактичних даних про підтвердження підозри у тому, що ОСОБА_5 буде переховуватись від органів досудового слідства та/або суду чи незаконно впливати на потерпілого, свідків.

Також, як в самому клопотанні слідчого, так і прокурором не доведено в судовому засіданні, що інші більш м`які запобіжні заходу не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не зможе запобігти наведеним під час розгляду ризику чи ризикам.

За таких обставин, суд не знаходить жодних підстав для застосування до ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

За приписами ч.4 ст. 194 КПК України, у разі недоведеності прокурором в судовому засіданні таких обставин, як недостатність застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

З урахуванням наведених вище обставин, приходжу до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до приписів ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 181, 183, 194, 196, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання заступника начальника СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалах внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000201 від 14.04.2016 року відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього на строк два місяці, тобто до 06 травня 2019 року, наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до слідчого із встановленою ним періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до слідчого паспорт (внутрішній) та паспорт для виїзду за кордон (у разі наявності), інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі 1 (одного) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Вручити підозрюваному ОСОБА_5 під розпис копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду ОСОБА_1