Справа № 460/1970/15-к
провадження №1-кп/460/382/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2015м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 30 жовтня 2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кошляки Підволочиського району Тернопільської області, українця, громадянина України, освіта вища, розлученого, безпартійного, проживаючого в АДРЕСА_1 , мобілізованого військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (колишня в/ч НОМЕР_2 ), такого, який не має судимості,

за ст.408 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2014 року, ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Цього ж дня, він вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 , що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21 травня 2014 року за №113, він був зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду маскувальника інженерно-маскувального відділення інженерно-позиційного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення штабного батальйону цієї частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до положень ч.4 п.1. ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з 21 травня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_2 з районного військового комісаріату, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня, розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

03 березня 2014 року, за сигналом «Тривога», військову частину НОМЕР_2 переведено у вищу ступінь бойової готовності, на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби, про що було доведено до всього особового складу частини.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу залишення ним військової частини, він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

У відповідності до плану відмобілізування та приведення військової частини НОМЕР_2 у бойову готовність та на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10 червня 2014 року за №448, військову частину НОМЕР_2 з 10 червня 2014 року переведено на умовне найменування воєнного стану «військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ».

01 жовтня 2014 року, близько 08 години, солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 та з метою ухилитись від військової служби і без поважних причин, незаконно, по даний час, знаходиться поза межами її розташування, де проводить час на власний розсуд.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив дезертирство, тобто нез`явлення у військову частину на службу з метою ухилитися від військової служби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 ч.1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що повернувшись із зони АТО, він змушений був повернутися додому, щоб допомогти батькам та сестрі, яка має проьеми із здоров`я та потребує сторонньої допомоги. Він не має бажання надалі проходити військову службу, як мобілізований військовослужбовець, розуміє, що поступає неправильно, щиро розкаюється у вчиненому, просить також суворо його не карати і не позбавляти волі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин нез`явлення ОСОБА_4 у військову частину на службу з метою ухилитися від військової служби, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.

При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив дезертирство, тобто нез`явлення у військову частину на службу з метою ухилитися від військової служби.

Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем служби, має на утриманні батьків похилого віку та сестру, яка має суттєві проблеми із здоров`ям, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та обставини, які обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Застосувати до засудженого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Згідно ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обовязки:

-не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції,

-повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання,

-періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 домашній арешт, до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1