Справа № 462/5778/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/31/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 462/5778/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої у АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 ,
за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої в АДРЕСА_3 ,
за ч. 3 ст. 187 , ч. 2 ст. 185 КК України,
з участю секретарів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законного представника ОСОБА_6

представника відділу у

справах неповнолітніх ОСОБА_12 ,

представника потерпілої ОСОБА_13

- адвоката ОСОБА_14 ,

перекладача ОСОБА_15 ,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 , обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_11 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2018 року ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.1 85 КК України, ч.3 ст.187 КК України та їй призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 (восьми) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй на праві особистої власності майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 8 (восьми) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй на праві особистої власності майна. Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з 09.09.2017; ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 187 КК України та призначено їй покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, за ч.3 ст.187 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй на праві особистої власності майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві особистої власності майна. Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з 09.09.2017. Запобіжні заходи щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під вартою.
Згідно з вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2018 року, ОСОБА_5 визнана винною у тому, що вона близько 14 год. 00 хв. 09 вересня 2017 року за попередньою змовою в групі осіб із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в яку потрапили назвавшись працівниками «Львівводоканал», в той момент, коли ОСОБА_5 відволікла потерпілу ОСОБА_17 , переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 , керуючись єдиним умислом з ОСОБА_5 , спрямованим на заволодіння чужим майном, таємно викрала з коридору жіночу сумку потерпілої, вартість якої станом на 22.09.2017 становила 290 гривень, в якій знаходилися чотири ключі та пенсійне посвідчення, видане на ім`я потерпілої. Після вчинення даного злочину ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , залишили приміщення квартири.
Крім цього, близько 14 год. 30 хв. 09 вересня 2017 року, ОСОБА_5 , за попередньою змовою в групі осіб із ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою власного збагачення, за рахунок злочинної діяльності, перебуваючи на сходовій площадці першого поверху неподалік квартири АДРЕСА_5 , подолали опір потерпілої ОСОБА_13 , шляхом спричинення останній удару в область голови, проникли до квартири АДРЕСА_6 , де із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, що виражалось у нанесенні численних ударів по голові та тулубу ОСОБА_13 , спричинили потерпілій важку політравму тіла у вигляді переломів 4-7-го ребер справа, 3-9-го ребер зліва, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю підшкірного крововиливу в потилично-тім`яній ділянці, синці на обличчі, на руках, на тулубі, синці в ділянці лівої вушної раковини, у правій завушній ділянці, на шиї справа, рану на лівій руці, синці в ділянках обох колінних суглобів, з яких переломи ребер відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, підшкірний крововилив в потилично-тім`яній ділянці, який потребував хірургічного втручання - до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а рана, синці відносяться до легкого тілесного ушкодження. Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заволоділи майном потерпілої ОСОБА_13 , а саме: грошовими коштами в сумі 12000 грн. та залишили приміщення квартири. Протягом години були затримані працівниками поліції.
Тобто, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб вчинили напад на потерпілу ОСОБА_13 з метою заволодіння її майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, поєднаний із проникненням у житло.
На вирок суду прокурор, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення неповнолітній ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України та остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України змінити. Виключити з резолютивної частини вироку призначене неповнолітній ОСОБА_6 , додаткове покарання у виді конфіскації майна. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційний вимог, прокурор зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 98 КК України до неповнолітніх можуть бути застосовані такі додаткові покарання як штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Цей перелік є вичерпним, інші додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються. Оскільки ОСОБА_6 на момент вчинення злочину була неповнолітньою, а тому при призначенні їй покарання, необхідно враховувати вимоги ст. 98 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить вирок щодо неї змінити, та призначити їй менш суворе покарання без ізоляції від суспільства.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачена ОСОБА_6 покликається на те, що свою вину у вчиненні крадіжки майна потерпілої ОСОБА_17 вона визнає повністю, шкоди вчиненням злочину не заподіяла. Разом з тим, не погоджується із інкримінованим їй злочином за ч. 3 ст. 187 КК України. Зазначає, що вона домовилася з ОСОБА_5 вчинити крадіжку майна з квартири ОСОБА_13 , однак жодним чином не домовлялася спричиняти останній тілесні ушкодження. Стверджує, що це ОСОБА_5 побила потерпілу ОСОБА_13 після того, як вона вийшла з квартири. Звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_13 жодним чином не вказувала у судовому засіданні, що вона її била. А свідки вказали зі слів потерпілої ОСОБА_13 , що її побили дві жінки, однак ніхто не питав потерпілу, хто саме її бив.

Також, обвинувачена ОСОБА_6 зазначає, що при призначенні покарання судом не враховано, що вона є неповнолітньою, була вагітною під час вчинення злочину, народила дитину, визнала цивільний позов та вибачилася перед потерпілою. Крім того, у неї є дворічна донька, у якої вроджений порок серця.

Обвинувачена ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо неї змінити та призначити їй менш суворе покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_5 стверджує, що ніхто не спричиняв потерпілій ОСОБА_13 тілесних ушкоджень. Зазначає, що зайшовши до квартири, вона почала шукати гроші, а ОСОБА_6 залишилася в коридорі, після чого вони перейшли на кухню з потерпілою ОСОБА_13 . Не знайшовши грошей у гостьовій кімнаті, вона відправилася на кухню до ОСОБА_6 та повідомила їй, що грошей не знайшла. ОСОБА_6 запропонувала їй залишитися з потерпілою, а сама пішла у кімнату. Через 10 хв. повідомила, що знайшла гроші. Потерпіла ОСОБА_13 , побачила, що забирають її кошти, почала кричати та ловити її за руки, на яких залишила свої сліди. Розгубившись, вона штовхнула ОСОБА_13 . Звертає увагу, що у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 упізнала лише ОСОБА_6 . При цьому, обвинувачена стверджує, що потерпіла ОСОБА_13 надала суду неправдиві показання щодо суми викрадених коштів, оскільки вони викрали 7 000 грн, а потерпіла вказала, що 12000 грн.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_5 скасувати та закрити кримінальне провадження за п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що судом в основу обвинувального вироку покладено показання потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , а також свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Разом з тим, на думку захисника, вказані свідки не були очевидцями вчинення кримінального правопорушення, а дали показання лише про наслідки, які були видимі у потерпілої ОСОБА_13 . Також, звертає увагу, що після затримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поліцією, у них виявили лише 7000 грн, тоді як потерпіла стверджувала про викрадення у неї 12000 грн. Не встановлено, куди поділися 5000 грн і не досліджено можливу наявність третьої особи, яка зі слів потерпілої на голову вища від ОСОБА_6 та могла забрати частину викрадених від потерпілої ОСОБА_13 коштів. Звертає увагу, що під час судового розгляду, так і під час досудового розслідування не було у повному обсязі встановлено особу обвинуваченої ОСОБА_5 . Так усі слідчі дії проводилися за участю ОСОБА_23 , якій згідно з висновком експерта виповнилося 20 років, тоді як ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення було 25 років. Також, вказує, що судом не надано оцінку виступу адвоката в судових дебатах про визнання недопустимими доказами протоколу пред`явлення для впізнання від 09.09.2017 потерпілою ОСОБА_17 , протоколу огляду місця події від 09.09.2017; висновку експертизи №4/1746 від 26.09.2017, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.09.2017; лист від 27.11.2017. Крім того, захисник зазначає, що йому невідомо, який чином була отримана медична документація, на підставі якої було складено висновок експертизи № 1496 від 27.09.2017.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_6 змінити, визнати ОСОБА_6 винною за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України. Із врахуванням ст.ст. 66, 69, 75, 98 КК України обрати їй покарання нижче від найнижчої межі, без застосування конфіскації належного їй на праві особистої власності майна із встановленням іспитового строку.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 покликається на те, що здобуті у судовому засіданні показання ОСОБА_24 про обставини вчинення нею кримінального правопорушення щодо ОСОБА_13 захист вважає належними й допустимими,які не враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку,що могло вплинути на його висновки в цій частині.Звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_13 чітко вказала на те,що вагітна,тобто ОСОБА_6 не наносила їй тілесні ушкодження,вчиняла ці дії «висока»,яка була з нею, не накривала їй тканиноюрот, як про це зазначає у оскаржуваному вироку суд першої інстанції.Жодним чином незазначала, що проникнення у її квартиру було пов`язане з спричиненням їй ударув область голови особами ромської національності.Також, свідок ОСОБА_19 не бачила будь-яких насильницьких дій під час того як ОСОБА_13 заходила у під`їзд будинку. Вказує, що у своїх показаннях у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 не стверджував факт побиття ОСОБА_25 його матері ОСОБА_13 ,лише зазначає,що зі слів матері йому стало відомо,що її побили циганки,вагітна шукала гроші.При цьому, показання свідка ОСОБА_26 не відповідають показанням потерпілої ОСОБА_13 , наданим нею у судовому засіданні.Таким чином, на думку захисника, висновок суду про те,що ОСОБА_27 наносила потерпілій ОСОБА_13 тілесні ушкодження не знаходить свого підтвердження.
Захисник також вважає,що суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон,який підлягав застосуванню.З врахуванням обставин справи,показань ОСОБА_28 , яка пояснила у судовому засіданні про те,що вона не домовлялася з ОСОБА_5 спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_13 ,не наносила ОСОБА_13 тілесних ушкоджень,не застосовувала при цьому до неї будь-якого насильства, в той час коли була у її квартирі,а лише заволоділа її грошима,не повернувши їх на зауваження потерпілої, дії ОСОБА_28 слід кваліфікувати за ч. 3, ст. 186 КК України,з врахуванням показів потерпілої ОСОБА_13 ,виходячи з ч. 5 ст. 29 КК України,коли співучасники не підлягають кримінальній відповідальності за діяння,вчинене виконавцем,якщо воно не охоплювалось їхнім умислом.
Також вказує, що, в порушення ст. 98 КК України, суд першої інстанції застосував до неповнолітньої ОСОБА_6 конфіскацію належного їй на праві особистої власності майна, хоча не мав на це права.
У суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_6 за епізодом вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 пояснила, що вона підійшла до ОСОБА_13 , яка збирала у дворі яблука, попросила попити води, пішла за ОСОБА_13 до її квартири. За ними пішла ОСОБА_5 , яка представилася працівником водоканалу. Потім вона пішла в іншу кімнату так, щоб ОСОБА_13 її не бачила, шукати гроші, а з ОСОБА_13 на кухні залишилася ОСОБА_5 . Стверджує, що не чула, щоб жінка кричала. Далі ОСОБА_13 зайшла в кімнату та побачила гроші в її руках, сказала віддати гроші, однак вона їх не віддала та вибігла на вулицю. Мутто Г.В, вийшла за нею приблизно через дві хвилини.

Обвинувачена ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції за епізодом вчинення розбійного нападу на ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_6 підійшла до потерпілої ОСОБА_13 та попросила води, яка дала їй води. ОСОБА_6 представилася працівником «Водоканалу» та зайшла з ОСОБА_13 , на кухню, а вона зайшла в кімнату, де шукала гроші, однак їх не знайшла. ОСОБА_5 сказала ОСОБА_13 , що вона теж з водоканалу, та залишилася на кухні, а гроші шукати пішла ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_6 знайшла гроші, ОСОБА_13 почала кричати і взяла її за руки, щоб не випустити з квартири, однак вона її відштовхнула та вийшла разом із ОСОБА_6 з квартири. Стверджує, що ОСОБА_13 не била.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтримали свої апеляційні скарги, апеляційні скарги своїх захисників та апеляційну скаргу прокурора; думку захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо доводів своїх апеляційних скарг, апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та апеляційної скарги прокурора; прокурора, який заперечив апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_11 , а також підтримав доводи своєї апеляційної скарги та частково підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в частині, що стосується конфіскації майна обвинуваченої ОСОБА_6 ; представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та частково підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в частині конфіскації майна обвинуваченої ОСОБА_6 , щодо вимог інших апеляційних скарг поклався на розсуд суду; законного представника ОСОБА_6 ОСОБА_12 , яка підтримала апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 , обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України.
У суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_5 визнала вину частково, відмовилась від дачі пояснень у відповідності до вимог ст. 63 Конституції України. Просила не карати суворо, врахувати наявність в неї малолітніх дітей.
Обвинувачена ОСОБА_6 в у суді першої інстанції визнала себе винною частково та пояснила, що знає ОСОБА_5 з дитинства. 09.09.2017 вони разом знаходились у Львові в районі розташування вулиць Яворницького, Петлюри, Любінської з метою скоєння крадіжок. Разом з ОСОБА_5 домовились про проникнення в житлові приміщення району під видом контролерів-працівників водоканалу. 09.09.2017, близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_5 подзвонила в двері квартири потерпілої ОСОБА_17 , та відкрила двері квартири, Мутто заявила, що вона працівник водоканалу, ОСОБА_17 впустила її в квартиру, слідом за нею вона також зайшла в квартиру. У той час як ОСОБА_5 оглядала лічильник, вона ходила по квартирі, придивлялась чи немає в квартирі інших осіб, а також придивлялась до майна. В квартирі знаходились біля 10 хвилин. Потерпіла стала висловлювати незадоволення до неї, вона вийшли, а при виході з квартири вона забрала сумку, яка знаходилась в коридорі. З квартири слідом за нею також вийшла ОСОБА_5 , дорогою вони викинули з сумки посвідчення пенсіонерки та зв`язку ключів, а сумку залишили собі. Приблизно через 20 хвилин побачили бабцю - потерпілу ОСОБА_13 , яка збирала яблука біля під`їзду. Вона попросила води. Потерпіла повела її до себе, відкрила двері квартири, розташованої на першому поверсі. У коридорі на порозі квартири жінка дала їй води. Слідом за нею до квартири підійшла ОСОБА_5 , зайшла в квартиру як працівник водоканалу, пішла на кухню, а вона в цей час начебто пішла з квартири назовсім, хоча одразу ж повернулась, оскільки вхідні двері були не зачинені, стала шукати в квартирі гроші, ходила по квартирі, заглядала в шафу, знайшла пакунок з грошима, поклала в свою сумку. У цей час бабця весь час була разом з ОСОБА_5 на кухні. Будь-яких погроз з боку ОСОБА_5 на адресу жінки вона не чула. Потерпіла коли побачила пакунок з грошима в її руці, стала кричати: «Віддай гроші». Після цих слів вона бачила, як ОСОБА_5 загородила собою від неї потерпілу. Що відбувалось далі вона не бачила, одразу пішла з квартири, поклавши пакунок з грошима в свою сумку. Десь через кілька секунд за нею вийшла ОСОБА_5 . На зупинці вони разом порахували гроші з пакунку, там було 7000 грн. Приблизно через 30 хвилин вони були затримані робітниками поліції, викрадені речі та гроші були вилучені. Повністю визнала себе винною за епізодом скоєння крадіжки у ОСОБА_17 , за епізодом розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 визнає себе винною частково, оскільки мала намір тільки вчинити крадіжку. Які дії вчиняла ОСОБА_5 вона не бачила, будь-яких насильницьких дій по відношенню до потерпілої ОСОБА_13 вона не вчиняла, погроз не висловлювала. Цивільний позов визнає, просила не карати суворо, врахувати, що вона має двох малолітніх дітей, одна з них новонароджена. У скоєному кається.
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 висновок суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Так, у своїх показаннях, наданих у судовому засіданні суду першої інстанції, які є послідовними й достовірними, потерпіла ОСОБА_17 суду пояснила, що 09.09.2017 близько 14 год. 00 хв. в її квартиру подзвонили по домофону, повідомили що треба зняти показники лічильника. Вона відкрила двері своєї квартири. Зайшли двоє. Це були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_5 пішла дивитись лічильник, а ОСОБА_29 стала ходити по кімнатах. ОСОБА_17 запитала ОСОБА_6 , куди вона пішла. ОСОБА_6 відразу повернулась, вийшла з квартири. ОСОБА_5 також вийшла разом за нею. Одразу після того, як ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пішли, ОСОБА_17 , закриваючи двері, звернула увагу на те, що зникла її сумка, яка знаходилась у коридорі, та в якій були її посвідчення та зв`язка ключів. Потерпіла одразу подзвонила в поліцію.
Потерпіла ОСОБА_13 у своїхпоказаннях, наданих суду першої інстанції, які перевірені судом апеляційної інстанції, які є послідовними й достовірними, суду пояснила що вона 09.09.2017 по обіді збирала біля під`їзду яблука. Підійшла молода вагітна дівчина, яка запитала, чи не потрібна допомога, на що потерпіла відмовилася. Далі потерпіла ОСОБА_30 зайшла в під`їзд, підійшла до квартири, яка розташована на першому поверсі, вважаючи, що в під`їзді нікого нема, відкрила двері квартири, зайшла і хотіла зачинити за собою двері, одразу з`явились дві молоді жінки ромської національності, одна з яких була та, що підходила до неї біля під`їзду. Вона намагалась не впускати їх, однак інша жінка, трохи вище зростом, вдарила її по голові, вона впала, втрачаючи свідомість на мить, потім вони вдвох затягнути її в квартиру подалі від дверей. Перетягнули її на ліжко. Вагітна тримала її за ноги, інша наносила удари по різним частинам тіла, душила, одна з них сіла на неї, закривали рот руками, душили подушкою. Пізніше накинули на голову якусь тканину. Вони кричали: «Де гроші, де документи на квартиру, де золото». Також, висловлювали погрози вбити її. На їх дії ОСОБА_30 чинила опір та кричала. Вагітна жінка обшукувала квартиру. Чула, як вона викликала таксі. Потерпіла прикинулася мертвою, почула, як хтось з них сказав: «Она уже все!». Вони забрали гроші в сумі 12000 грн, що були сховані. Коли обвинувачені поїхали, вона скинула з себе подушку, з рота тканину, піднялась, пішла до вікна, почала кричати, що на неї напали цигани. Сусід, який виносив сміття викликав поліцію.
Показання потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_13 узгоджуються з іншими доказами у справі.

Так, свідок ОСОБА_18 у суді першої інстанції пояснив, що він є сином потерпілої ОСОБА_13 . Близько 15 год. 00 хв. 09.09.2017 йому подзвонили сусіди та повідомили про напад на його матір. Коли він приїхав, то побачив побиту матір, яка повідомила йому, що у квартиру увірвалися дві циганки, одна з яких була вагітна, погрожували вбити, вагітна шукала гроші та тримала її, а інша її била, вони забрали гроші в сумі 12000 грн. Мати була шокована, погано почувалась, була побита, в подальшому знаходилась на лікуванні в лікарні. Вона впізнала на слідстві жінок, які скоїли розбійний напад.
Свідок ОСОБА_19 у суді першої інстанції пояснила, що вона проживає в 5-му під`їзді, будинку АДРЕСА_7 , потерпіла ОСОБА_31 - в 4-му під`їзді того ж будинку. 09.09.2017 в обід вона вішала на балконі білизну, побачила ОСОБА_32 , яка збирала щось під деревом. Також побачила двох жінок ромської національності, одна з яких підійшла до ОСОБА_13 , а інша в цей час зайшла в 4-ий під`їзд будинку, в якому проживає ОСОБА_13 . Після того, як в під`їзд зайшла потерпіла ОСОБА_13 , слідом за нею зайшла та жінка, що з нею розмовляла. Через деякий час побачила поліцейських, її повідомили, що побили та пограбували ОСОБА_13 . Вона впізнала обвинувачених, як саме тих жінок, яких вона бачила 09.09.2017.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він проживає в будинку АДРЕСА_7 у тому ж під`їзді, що і потерпіла. 09.09.2017, близько 15 год. 00 хв. він йшов у підвал під`їзду. У дворі сусід ОСОБА_33 повідомив його, що сусідку з першого поверху ОСОБА_13 дві циганки пограбували та побили, вимагаючи гроші. Про це його повідомила з вікна своєї квартири сама потерпіла, в той час коли він проходив зі сміттям під її вікном. Вони разом пішли в квартиру ОСОБА_13 . Та була побита, вся в синцях. Казала, що були дві жінки, били в квартирі, вимагали гроші. Після цього він одразу подзвонив сину ОСОБА_13 , також викликали поліцію, швидку, так як та погано себе почувала, була побита, в крові.
Свідок ОСОБА_21 у суді першої інстанції пояснив, що він є командиром взводу патрульної поліції. 09.09.2017 він у групі з іншими працівниками поліції здійснювали патрулювання, отримали повідомлення про здійснення грабежу та орієнтування. На зупинці на вул. Виговського, 89 вони побачили двох жінок, стосовно яких було орієнтування, одна з яких була з ознаками вагітності, в однієї з них була сумка щодо якої також було орієнтування. Жінки вели себе підозріло, нічого не могли пояснити. Була викликана слідчо-оперативна група. У жінок вилучили гроші в сумі 7000 грн, банківські картки. Жінки пояснювали, що вони знайшли гроші, а ключі та посвідчення викинули біля будинку на вул. Яворницького. Аналогічні пояснення надав суду першої інстанції свідок ОСОБА_34 працівник поліції.
Окрім цього, вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стверджується рядом письмових доказів у кримінальному провадженні, зокрема:
- протоколом пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею від 09.09.2017, відповідно до якого ОСОБА_17 впізнала особу під номером 2, а саме ОСОБА_5 , яка на час впізнання представлялась ОСОБА_23 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання з фото таблицею від 09.09.2017, відповідно до якого ОСОБА_17 впізнала особу під номером 4, а саме ОСОБА_6 ;
- протоколом огляду місця події від 09.09.2017, відповідно до якого була оглянута зупинка громадського транспорту на вул. Виговського, 89 , на територіїї якої знаходились двоє осіб жіночого статі, одна з яких назвалась ОСОБА_6 , та яка при собі мала сумку синього кольору, всередині якої знаходились портмоне з ножем, грошові купюри, банківські картки;
- протоколом огляду місця події від 09.09.2017 з доданими фототаблицями, відповідно до якого оглянуто ділянку біля житлового будинку АДРЕСА_8 , в ході огляду якої виявлено пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_17 , зв`язку ключів в кількості 3 штук;
- протоколом огляду місця події від 09.09.2017 з доданими фототаблицями, відповідно до якого оглянута квартира АДРЕСА_5 , яка розташована на першому поверсі будинку;
- висновком дактилоскопічної експертизи № 4/1746 від 26.09.2017, згідно з яким три сліди пальців рук відкопійовані на відрізках прозорої клейкої стрічки №1, №2, №6, вилучені 09.09.2017 під час огляду місця події за фактом пограбування гр-ки ОСОБА_35 на АДРЕСА_9 , придатні для ідентифікації особи. Два сліди, залишені пальцями рук, відкопійовані на відрізках прозорої клейкої стрічки №1, №2 та були залишені відповідно середнім і безіменним пальцями правої руки ОСОБА_23 , 1999 року народження ( ОСОБА_5 ), а слід пальця руки, відкопійований на відрізку прозорої клейкої стрічки №6, залишений безіменним пальцем правої руки ОСОБА_6 , 2002 року народження;
- протоколом огляду предмета від 25.10.2017, а саме гаманця коричневого кольору, в якому виявлені 2 банківські платіжні картки та грошові купюри (та фототаблицею до нього;
- протоколами огляду предметів від 25.10.2017, під час якого були оглянуті сумки темно-синього та чорного кольорів та фототаблицями до протоколів;
- протоколами огляду предметів, а саме грошових купюр та фототаблицями до них;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання з фототаблицею до нього від 26 вересня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_17 впізнала під номером 1 свою сумку чорного кольору, яка була викрадена із квартири на АДРЕСА_10 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.09.2017, відповідно до якого ОСОБА_13 під № 3 впізнала ОСОБА_5 як особу, яка перебувала у її квартирі на АДРЕСА_9 , наносила їй удари та в подальшому пограбувала;
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.09.2017, відповідно до якого ОСОБА_13 під № 2 впізнала ОСОБА_6 як особу, яка підходила до неї на вулиці та в подальшому шукала гроші в її квартирі на АДРЕСА_9 ;
- висновком судово-медичної експертизи № 1496 від 27.09.2017, згідно з яким у ОСОБА_13 при поступленні в 8-му МКЛ 09 вересня 2017 року діагностовано: важка політравма тіла у вигляді переломів 4-7-го ребер, 3-9-го ребер зліва, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу голового мозку і відмічено наявність підшкірного крововиливу в потилично-тім`яній ділянці, синців на обличчі, на руках, на тулубі. На момент проведення -медичної експертизи виявлено ще синці в ділянці лівої вушної раковини, у правій завушній ділянці, на шиї справа, рану на лівій руці, синці в ділянках обох колінних суглобів. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів та при контакті із тупими предметами під час падіння, могли виникнути 09 вересня 2017 року. Переломи ребер відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, підшкірний крововилив в потилично-тім`яній ділянці, який потребував хірургічного втручання - до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Рана, синці відносяться до легкого тілесного ушкодження;
- листом Науково - дослідного експертно-криміналістичного центру від 27.11.2017 року, відповідно до якого дактилокарти ОСОБА_6 , ОСОБА_23 перевірені за автоматизованим дактилоскопічним обліком Львівського НДЕКЦ МВС України та ДНДЕКЦ МВС України. В результаті перевірки дактилокарти ОСОБА_23 за автоматизованим дактилобліком станом на 27.11.2017 встановлено, що відбитки пальців рук на дактилоскопічні карті ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентичні з відбитками пальців рук на дактилоскопічній карті на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У результаті перевірки дактилокарти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за автоматизованим дактилобліком на збігів не встановлено.
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як належні та допустимі, якими підтверджуються обставини справи. Ці докази є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі та суд надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України.
Дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України.
Покликання захисника ОСОБА_36 в апеляційній скарзі на те, що дії ОСОБА_6 щодо епізоду нападу на потерпілу ОСОБА_13 невірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, є безпідставними, оскільки такі спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_13 , яка у своїх показаннях зазначила, що ОСОБА_5 била її, а ОСОБА_6 тримала, а також висновком судово-медичної експертизи № 1496 від 27.09.2017 щодо наявності та характеру тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_13 . При цьому, згідно з показань, наданих обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у суді апеляційної інстанції, вони не заперечували, що заздалегідь домовлялися про спільне вчинення злочину. У такому випадку у групі, яка вчиняє злочин за попередньою змовою, кожний її учасник відповідає як виконавець, незалежно від характеру виконуваної у спільному злочині ролі. Наведене дає підстави для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України, а саме про скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством (розбій), небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням в житло.

Щодо доводів захисника ОСОБА_11 про те, що при складенні висновку експертизи № 1496 від 27.09.2017 експертом було досліджено медичну документацію з 8-ої МКЛ, однак стороні захисту не відомо, яким чином вказана медична документація була надана для проведення експертизи, оскільки в матеріалах справи документація відсутня, такі спростовуються матеріалами кримінального провадження (Т.2 а.с. 12-13). Постановою слідчого від 27 вересня 2017 року призначено судово-медичну експертизу у кримінальному провадженні № 0003758. Відповідно до вказаної постанови 21 вересня 2017 року з Комунальної 8-ї клінічної лікарні було витребувано медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_13 № 9207/638 та виписку із карти стаціонарного хворого ОСОБА_13 № 9207, яку повернено 18 жовтня 20107 року до медичної установи (Т.2 а.с. 17), про що було відомо обвинуваченій ОСОБА_5 та її захиснику ОСОБА_11 відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 05 грудня 2017 року. Жодних зауважень з цього приводу у протоколі стороною захисту не зазначено.

Неспроможним є також доводи захисника ОСОБА_11 про те, що як під час судового розгляду, так і під час досудового розслідування не було в повному обсязі встановлено особу обвинуваченої ОСОБА_5 , не було досліджено її характеризуючі дані. Відповідно до пояснень обвинуваченої ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції, остання при затриманні назвалася ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки злякалася та не повідомила своє справжнє ім`я та вік, а тому усі слідчі дії проводилися із ОСОБА_23 та фіксувалися щодо ОСОБА_23 . Разом з тим, як вбачається з листа слідчого СВ Залізничного відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_37 від 22.11.2017 № 11474/38/02-2017 у зв`язку з відсутністю будь-яких документів, які підтверджують особи ОСОБА_23 та ОСОБА_6 на адресу Львівського НДКЦЕ МВС України скеровано дактилокарти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до перевірки дактилокарти ОСОБА_23 за автоматизованим дактилообліком станом на 27.11.2017 встановлено, що відбитки пальців рук на дактилоскопічній карті ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентичні з відбитками пальців рук на дактилоскопічній карті на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, відповідно до листа начальника Харківського РВ ГУ ДМС в Харківській області ОСОБА_5 документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 від 08.02.2014, що надало можливість органу досудового розслідування дослідити у повному обсязі усі характеризуючі дані ОСОБА_5 . Також у суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_5 підтвердила ці обставини.

Інші доводи захисника ОСОБА_11 , наведені в апеляційній скарзі, а саме: те що судом в основу обвинувального вироку покладено показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які не були очевидцями вчинення кримінального правопорушення, а дали показання лише про наслідки, які були видимі у потерпілої ОСОБА_13 ; після затримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поліцією, у них виявили лише 7000 грн, тоді як потерпіла стверджувала про викрадення у неї 12000 грн; не досліджено можливу наявність третьої особи, яка зі слів потерпілої на голову вища від ОСОБА_6 та могла забрати частину викрадених від потерпілої ОСОБА_13 коштів працівниками поліції, є надуманим та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_5 , а тому колегією суддів до уваги не беруться.
З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, та ч. 3 ст. 187 КК України, а викладені в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисників доводи про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, до уваги не бере як безпідставні.

Вирок суду є обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.

Разом з тим колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України суд першої інстанції недостатньо врахував обставини справи, особи винних та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК України суд повинен призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу суду належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочин, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд у вироку вказав на наявність таких пом`якшуючих покарання обставин як намір добровільно відшкодувати завдані злочинами збитки, вчинення злочину неповнолітнім, вчинення злочину жінкою в стані вагітності, наявність малолітніх дітей, однак, на думку колегії суддів, не в повній мірі врахував їх.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, особи обвинуваченої, часткового визнання нею вини як обставини, що пом`якшує покарання, а також таких пом`якшуючих покарання обставин як вчинення злочину неповнолітньою, вчинення злочину жінкою в стані вагітності, наявність у обвинуваченої ОСОБА_6 двох малолітніх дітей, наявності обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину щодо особи похилого віку, колегія суддів вважає за можливе призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді семи років позбавлення волі пом`якшити та застосувати ст. 69 КК України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.

Санкцією ч. 3 ст. 187 КК України вчинення розбою, поєднаного з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, передбачене основне покарання позбавлення волі на строк від 7 до 12 років та додаткове покарання конфіскація майна.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 98 КК України до неповнолітніх можуть бути застосовані лише такі додаткові покарання які штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Також, відповідно до п. 11 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 24.10.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» до неповнолітніх як основні покарання можуть бути застосовані лише штраф, громадські та виправні роботи, арешт і позбавлення волі на певний строк, а як додаткові штраф і позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Перелік видів покарань, визначений у ст. 98 КК, є вичерпним.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент вчинення злочину, 09 вересня 2017 року, була неповнолітньою, а тому, при призначенні їй покарання, необхідно враховувати вимоги ст. 98 КК України. Проте зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався та всупереч положенням ст. 98 КК України застосував до неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, суд першої інстанції при призначені неповнолітній ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України та остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України застосував закон України, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 412 КПК України, застосування закону, який не підлягає застосуванню є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з п.4 ст. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на вищезазначені обставини справи, особу обвинуваченої ОСОБА_6 , обставини, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити призначене їй вироком суду покарання за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі, безконфіскації майна.
На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.
Щодо призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченій ОСОБА_5 за ч.3 ст. 187 КК України колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з листа служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Мерефянської міської ради від 19 лютого 2019 року № 203 ОСОБА_5 є матір`ю чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції формально зазначив про наявність такої пом`якшуючої покарання обставини як наявність у обвинуваченої ОСОБА_5 малолітніх дітей, однак не врахував належним чином цю обставину при призначенні покарання.
На думку колегії суддів, наявність у обвинуваченої ОСОБА_5 чотирьох малолітніх дітей, є пом`якшуючою обставиною, яка суттєво впливає на розмір призначеного покарання, а тому вважає за можливе пом`якшити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі.

У решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй на праві особистої власності майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй на праві особистої власності майна.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4