ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2018 року м. Запоріжжя
05 листопада 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, маючого середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні дітей не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
- 08.02.2006 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185, ст..70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 25.04.2006 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2006 р. та визначено покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі;Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2006 року в частині призначеного покарання вирок змінено, призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 12.09.2006 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано до вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2006 р. і визначено покарання - 3 роки 8 місяців позбавлення волі, звільнений 31.07.2009 року по відбуттю строку покарання;
- 31.07.2009 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 28.10.2010 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 186,70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднаний вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2009 р. та визначено 5 років позбавлення волі, звільнений 29.08.2014 р. з Софіївської ВК Запорізької області по відбуттю строку покарання;
- 29.12.2015 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2-х років позбавлення волі.
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України за наступних обставин. 13 жовтня 2015 року, приблизно о «05» годині «00» хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись у під`їзді № 2 будинку № 11 по вулиці Патріотичній в місті Запоріжжя, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, із застосуванням насилля, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_6 , що виразилось у застосуванні газового балончику «Терен 4М», скоїв розбійний напад відносно останньої, та заволодів майном ОСОБА_6 , а саме мобільним телефоном Samsung Galaxy SM-G7102Z, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 3112 гривень 20 копійок.
Вину у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 злочину він не визнав, пояснивши, що він не причетний до події, яка відбулась 13.10.2015 року. Під час досудового розслідування на прохання працівників поліції підписував всі процесуальні документи, так як співробітники поліції здійснювали на нього тиск шляхом залякування помістити його в СІЗО
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що в листопаді 2015 року, близько 3-4 години ранку, вони поверталися додому з подругою з караоке-бару, зайшли попалити у тамбур під`їзду будинку АДРЕСА_2 , в під`їзд зайшов молодий чоловік, розпилив газ із балончику в її обличчя та схопив у неї з руки клатч, в якому був мобільний телефон, вона почала виривати клатч, впала на підлогу,чоловік забрав її мобільний телефон, та вийшов з під`їзду. Зазначила також, що все відбулося раптово, обличчя чоловіка вона не бачила, від газу вона перестала бачити та їй було важко дихати. В судовому засіданні також зазначила, що по тілобудові обвинувачений можливо схожий із особою, яка на неї напала, проте обличчя вона не бачила, а тому впізнати його не може. Далі подруга зателефонувала на її мобільний телефон, однак мобільний телефон, що викрали був увімкнений приблизно 30-40 хвилин, та особа відповідала на смс, вимагала грошові кошти за повернення телефону. Далі потерпіла викликала поліцію, та поїхала до відділення поліції для дачі пояснень, потім вона ще раз була в поліції та їй повернули телефон. На теперішній час телефон повернутий, претензій до обвинуваченого не має. Крім того пояснила, що після того як чоловік вихопив у неї клатч з телефоном, вона намагалась утримувати клатч, чоловік бив її по ниркам, вона падала на підлогу, у неї були синці.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що 13.10.2015 о 05 годині перебувала у тамбурі під`їзду № 2 в будинку АДРЕСА_2 разом із своєю подругою ОСОБА_6 , вони повернулись із караоке-бару, та вирішили палити в під`їзді, вона стояла збоку від входу в під`їзд, раптово зайшов чоловік та забризкав їм очі газом, свідок пояснила, що вона нічого не бачила, та особу впізнати не зможе. Далі вони зайшли до квартири та викликали поліцію.
Судом досліджені слідуючі письмові докази по даному кримінальному провадженню.
За даними протоколу огляду місця події від 13.10.2015 р. місцем огляду є перший поверх під`їзду АДРЕСА_3 , вхід в під`їзд здійснюється із двору вищезазначеного будинку, через двостворчаті двері, оснащені одним комбінованим механічним замком, який будь-яких пошкоджень не має. На момент огляду вхідні двері функціонують нормально, по призначенню. Перед вхідними дверима бетонне крильце. Після входу в під`їзд мається характерний запах газу, з поверхні вхідних дверей вилучені мікрочастинки.
За даними акту про застосування службової собаки кінологічного центру ГУМВС України в Запорізькій області від 13.10.2015 р. речей та предметів не знайдено.
За даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13.11.2015 р. ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 13.10.2015 р. продала йому мобільний телефон «Samsung Grand2».
За даними протоколу тимчасового вилучення майна від 22.10.2015 р. у ОСОБА_9 вилучено мобільний телефон «Samsung Grand2» у корпусі білого кольору без пошкоджень.
Згідно з висновком експерта від 11.12.2015 р. № 2502 ринкова вартість мобільного телефону «Samsung Galaxy G7102Z» з урахуванням зносу на момент скоєння кримінального правопорушення 13.10.2015 р. може складати 3112, 20 коп.
За даними протоколу огляду предмету від 13.12.2015 предметом огляду є мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand 2».
Постановою про визнання речових доказів від 13.12.2015 р. мобільний телефон «Samsung Galaxy SM-G7102Z» визнано речовим доказом.
За протоколом огляду предмету від 15.11.2015 р. предметом огляду є металевий балон сірого кольору, який складається з трьох частин. Балон має дефекти у вигляді пошкоджень його корпусу вм`ятинами та подряпинами. На балоні мається напис «Терен-4М» та інструкція застосування вказаного засобу.
Всі досліджені судом докази по даному епізоду обвинувачення жодним чином не підтверджують обставин вчинення саме ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину та його вину за епізодом від 13.10.2015 р.
Так, потерпіла ОСОБА_6 стверджувала, що саме невідома особа при нападі приснула в очі балончиком, тому вона не могла бачити нападника, та підозрювала у скоєнні злочину інших осіб, зазначала, що не бачила в чому був вдягнений нападник, не змогла навіть згадати в якому місяці та році було відносно неї скоєно злочин. Потерпіла зазначила, що було темно і вона не бачила нападника, та не могла його бачити. Впізнання особи обвинуваченого на досудовому слідстві за участю потерпілої не проводилося. Тому твердження про те, що саме обвинуваченим ОСОБА_5 було скоєне це кримінальне правопорушення, потерпілою обґрунтовано не доведено і не може братися судом, як доказ причетності ОСОБА_5 до скоєння вказаного кримінального правопорушення.
Суд відкидає докази обвинувачення, а саме:
- протокол огляду місця події від 13.10.2015 р. місцем огляду якого був перший поверх під`їзду АДРЕСА_3 , з тих мотивів, що під час огляду місця події ніяких слідів злочину виявлено не було;
- протокол пред`явлення особи для впізнання від 13.11.2015 р. за яким ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 13.10.2015 р. продала йому мобільний телефон «Samsung Grand2» з тих мотивів, що прокурор відмовився від допиту даного свідка, крім того протоколом не підтверджено, що саме викрадений у потерпілої ОСОБА_6 мобільний телефон купував у обвинуваченого ОСОБА_8 ;
- протокол тимчасового вилучення майна від 22.10.2015 р. у ОСОБА_9 про вилучення мобільного телефону «Samsung Grand2» у корпусі білого кольору без пошкоджень, як такий, що не підтверджує фактичних обставин придбання ОСОБА_9 мобільного телефону «Samsung Grand2».
- протокол огляду предмету від 13.12.2015 р. мобільного телефону «Samsung Galaxy Grand 2» та протокол огляду предмету від 15.11.2015 р. металевого балону сірого кольору, як такі, що не підтверджують причетність обвинуваченого до оглянутих речей.
Перевіривши доводи обвинуваченого щодо здійснення на нього тиску з боку працівників правоохоронного органу, суд з письмового повідомлення начальника відділу прокуратури Запорізької області від 28.09.2018 року (а/с 179 т.2) встановив, що за результатами розслідування 29.06.2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Однак, як пояснював у судовому засіданні ОСОБА_5 , ніяких пояснень з цього приводу у нього працівники прокуратури не відбирали, ніяких слідчих дій з ним не проводили, постанову про закриття кримінального провадження ні він, ні його захисник не отримували.
Аналізуючи наведене, суд, всебічно, повно й безпосередньо з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, перевіривши його доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, а також зважаючи на те, що сторона обвинувачення проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечувала, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 187 КК України по епізоду від 13.10.2015 року не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Органом досудового слідства не надано доказів на підтвердження обвинувачення про час, місце, мотив та спосіб викрадення майна у потерпілої ОСОБА_6 , будь-яких інших даних, що могли б спростувати версію обвинуваченого, судом не встановлено, як і не наведено достатню кількість доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпані можливості їх отримати.
При ухваленні вироку суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в п. 43 Рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», згідно якого Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».
Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституціє юта законами України.
Дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не доведено вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за епізодом від 13.10.2015 р., а отже він підлягає виправданню на підставі п.2 ч. 1ст. 373 КПК України.
Крім того, судом встановлено скоєння ОСОБА_5 12.11.2015 р. кримінального правопорушення при наступних обставинах.
12 листопада 2015 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_4 , маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, відкрито шляхом ривку заволодів майном ОСОБА_10 , а саме жіночою сумкою чорного кольору, вартістю 140 грн., мобільним телефоном «Нокіа W118» в корпусі рожевого кольору, який знаходився у вказаній сумці, вартістю 398 грн. 30 коп., чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 538 грн. 30 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні відкритого викрадення чужого майна визнав повністю. Суду пояснив, що 12.11.2015 р. ввечері він знаходився на вул.12 квітня у м.Запоріжжі, та побачив дівчину яка йшла йому назустріч, та перекладала мобільний телефон з карману одежі в свою сумку, він порівнявшись з дівчиною, шляхом ривку вихопив у дівчини сумку та втік з місця скоєння злочину у двір будинку, зайшов за трансформатор, оглянув сумку, в сумці нічого крім мобільного телефону не було, забрав собі мобільний телефон, сумку залишив під трансформатором. Далі пішов до проспекту Леніна (нині Соборний) у м.Запоріжжя, дійшовши до арки між будинками, був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому проїхати до відділення поліції, по дорозі до відділення оперативний працівник дав йому газовий балончик, який мав пошкоджений, погнутий вигляд, та сказав йому, щоб він говорив, що вчинив злочин використовуючи цей балончик.В відділенні поліцейські почали йому погрожувати, та нав`язувати йому те, чого він не скоював. Просили написати заяву про відмову від захисника, на що він погодився, побоюючись погроз.
Крім пояснень обвинуваченого, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується доказами, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні, а саме.
Згідно з даними протоколу огляду від 12.11.2015 р., оглядом є ділянка місцевості, яка розташована у дворі будинку АДРЕСА_4 . За вказаною адресою знаходиться дворова територія будинку з проїзною частиною та пішохідними зонами. В ході огляду місця події ОСОБА_5 пояснив, що напроти першого під`їзду будинку 3 по вул. 12 квітня а саме на смузі паркану дитячого садочку він 12.11.2015 року пограбував невідому жінку, після чого вказав на місце рукою, далі ОСОБА_5 з викраденим майном побіг вздовж забору по землі в бік бульвару Т.Шевченка, де добігши до будинку повернув ліворуч і побіг до проспекту Леніна, де переконався що його ніхто не бачить, оглянув сумку дістав цінні речі та викинув сумку під трансформатором. Оглядом місця події, на яке вказав ОСОБА_5 встановлено, що зазначена ділянка розташована навпроти під`їзду будинку АДРЕСА_5 . Оглядом виявлено та вилучено жіночу чорну сумку з усім її вмістом. Вилучені речі поміщені в спецпакет.
За даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.11.2015 р. потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_5 , як особу, яка заволоділа її майном.
За даними протоколу огляду предмету: складеного слідчим від 22.12.2015 року, предметом огляду є мобільний телефон «Nokia W 118», в корпусі рожевого кольору.
За даними протоколу огляду предмету від 24.12.2015 року предметом огляду є сумка чорна з матеріалу схожого на шкіру.
Згідно з висновками експерта: від 17.12.2015 р. № 2490 ринкова вартість мобільного телефону «Nokia W 118» з урахуванням зносу на момент скоєння кримінального правопорушення в середньому може складати 398, 30 гривень; від 24.12.2015 р. № 2489 ринкова вартість жіночої сумки чорного кольору, з матеріалу схожого на шкіру, з урахуванням зносу на момент скоєння кримінального правопорушення може складати 140 грн,
Постановою про визнання речових доказів від 22.12.2015 р., 24.12.2015 року сумка чорна з матеріалу схожого на шкіру, мобільний телефон «Nokia W 118» визнано речовими доказами та передані на відповідальне зберігання ОСОБА_10 за її заявами про отримання речових доказів на відповідальне зберігання.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 946 від 17.03.2016 р., ОСОБА_10 померла, тому допитати потерпілу ОСОБА_11 безпосередньо у судовому засіданні не вдалося.
Вищезазначені докази суд вважає належними та допустимими, і такими, що узгоджуються між собою та з показаннями обвинуваченого.
Суд, аналізуючи досліджені докази в їхній сукупності, користуючись своїм правом, визначеним ст. 337 КПК України, вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, враховуючи, що це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження та викликано необхідністю надання правильної правової кваліфікації діям обвинуваченого.
Зокрема, провівши судовий розгляд, проаналізувавши докази в сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому повторно, на ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Суд вважає, що враховуючи санкцію ч. 2 ст. 186 КК України та беручи до уваги п. 24 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009, відповідно до якого суд може перекваліфікувати кримінально карне діяння з однієї статті на іншу, або декілька статей кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, суд при перекваліфікації дій обвинуваченого, за новою кваліфікацією навіть за сукупністю злочинів дотримався принципу положень ст. 337 КПК України, стосовно покращення становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження в частині зміни правової кваліфікації.
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 щодо епізоду від 12.11.2015 року згідно обвинувального акту, кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , що виразилося у розпилюванні препарату сльозоточивої та дратівної дії «Терен 4М» потерпілій в обличчя.
Однак, дана кваліфікація дій обвинуваченого не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки органом обвинувачення не надано суду доказів про розпилювання препарату сльозоточивої та дратівної дії «Терен 4М» потерпілій ОСОБА_10 в обличчя та отримання потерпілою ОСОБА_10 при зазначених у вироку обставинах ушкоджень її здоров» я внаслідок розпилення їй в обличчя препарату сльозогінної та дратівної дії.
Відомості зазначені ОСОБА_10 в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 12.11.2015 року про впізнання ОСОБА_10 . ОСОБА_5 , як особу, яка заволоділа її майном за допомогою газового балончика суд не бере до уваги, бо безпосередньо у судовому засіданні потерпіла, поняті зазначені в протоколі судом не допитувались. Інших доказів, які б вказували на обставини, зазначені в обвинувальному акті, стороною обвинувачення суду не надано. При затриманні 12.11.2015 року препарат сльозоточивої та дратівної дії «Терен 4М» у ОСОБА_5 не вилучався. Протокол огляду предмету від 15.11.2015 року а саме металевого балону сірого кольору не містить відомостей про те, що він був вилучений у обвинуваченого ОСОБА_5 .
За приписами ст.187 КК України відповідальність за розбій настає тоді, коли винна особа здійснила напад на потерпілого з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Фізичним насильством, небезпечним для життя чи здоровя, охоплюється легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя або незначну втрату непрацездатності; середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, замах на вбивство, вбивство.
Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом.
Всі сумніви по справі, в тому числі що стосується достатності зібраних фактичних даних повинні, тлумачитись та вирішуватись на користь обвинуваченого.
Прокурор, приймаючий участь у судовому засіданні, після дослідження всіх доказів по справі перед оголошенням початку судових дебатів не скористався своїми правами, передбаченими ст. 338, 340 КПК України.
Свідків, понятих та інших доказів, які підтвердили б позицію обвинувачення щодо причетності ОСОБА_5 до скоєного злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України в суді під час судового слідства стороною обвинувачення не пред`явлено.
Крім того, органами обвинувачення не доведено, що ОСОБА_5 мав при собі балончик сльозоточивої та дратівної дії «Терен 4М», оскільки при обшуку цей балончик у ОСОБА_5 відповідно до матеріалів кримінального провадження не вилучався.
Суду, обвинуваченому та стороні захисту сторона обвинувачення надала для дослідження судом газового балончику. Під час дослідження судом обвинувачений ОСОБА_5 заявив, що це не той газовий балончик, який органами досудового слідства давали йому тримати в руках і говорити, що він належить саме йому. Оскільки на балончику були характерні подряпини та дефекти. Також дефекти зазначені у протоколі огляду предмету від 15.11.2015 року, як «балон має дефекти у вигляді пошкодження його корпусу вм`ятинами та подряпинами...». На пред`явленому суду балоні вм`ятин не було, а подряпини були свіжими. Крім того, підписи понятих, не співпадають з підписами, які містяться в протоколі огляду. Ці пояснення обвинуваченого прокурором під час судового слідства не спростовані.
Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про спростування обставин, заначених у обвинувальному акті щодо наявності у ОСОБА_5 вказаного газового балончику «Терен 4М», внаслідок чого у суду виникає сумнів, що ОСОБА_5 при умисному заволодінні чужим майном застосував насилля, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , що виразилось у застосуванні газового балончику «Терен 4М», тобто скоїв розбійний напад відносно останньої.
Суд враховуючи наведене дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого щодо розбійного нападу по епізоду від 12.11.2015 р. не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, однак його винуватість по даному епізоду у відкритому викраденні чужого майна, яке він скоїв повторно, в судовому засіданні доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 186 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що він посягнув на чуже майно, скоївши тяжкий злочин.
Суд також враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів та має непогашену судимість, не працює.
Обставин, що пом`якшує покарання судом не встановлено, обставиною, яка обтяжує покарання, є рецидив злочинів.
Таким чином, суд вважає, що мірою покарання, необхідною і достатньою для перевиховання обвинуваченого і попередження нових злочинів може бути міра покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки наявність непогашеної судимості за вчинення тяжких корисливих злочинів дає підстави вважати, що обвинувачений не став на шлях виправлення і тому являється небезпечним для суспільства.
Згідно з ч.5 ст.72 КК України (Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення від 26.11.2015 року № 838-У111) суд зараховує обвинуваченому ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому зарахуванню підлягає строк попереднього ув`язнення з моменту затримання до дати постановлення вироку, наступне зарахування, зокрема у випадку тримання під вартою до набрання вироком законної сили, здійснюється місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, а в разі його оскарження, апеляційним судом.
У своїй постанові Велика палата Верховного Суду від 29.08.2018 зробила правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст. 72 КК України, зазначивши, зокрема, у п. 106 про таке, що в разі, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
Таким чином зарахуванню підлягає з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 12.11.2015 року по 05.11.2018 року.
Крім того, враховуючи вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.12.2015 року суд при призначенні покарання застосовує вимоги ч.4 ст.70 КК України, призначаючи покарання шляхом часткового складання призначених покарань.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати на проведення судових експертиз у розмірі 368,28грн. на підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 368, 370 374, п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, суд
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.
Згідно з ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.12.2015 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання 7 (сім) років позбавлення волі.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 12.11.2015 року до 05.11.2018 року.
Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 , з 12.11.2015 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, - залишити без змін.
Речові докази: мобільний телефон Samsung Galaxy SM-G7102Z, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - залишити ОСОБА_6 ; мобільний телефон Nokia W118, жіночу сумку чорного кольору, передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 , - залишити належному власнику; газовий балончик Терен 4 м, - знищити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 368 (триста шістдесят вісім) грн. 28 коп.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1