Провадження № 1-кп/712/237/19
Справа № 704/16/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000090 від 04 квітня 2014 року відносно ОСОБА_17 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_18 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_19 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_20 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, та обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000177 від 11 травня 2017 року відносно ОСОБА_21 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_22 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 255 КК України, які на підставі ухвали суду від 22 вересня 2017 року об`єднані в одне провадження,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000090 від 04 квітня 2014 року та обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000177 від 11 травня 2017 року, які на підставі ухвали суду від 22 вересня 2017 року об`єднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 16 листопада 2018 року у підготовчому судовому засіданні обрано обвинуваченим ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів. Визначено ОСОБА_18 суму застави у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) грн., та визначено ОСОБА_21 суму застави у розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн. з покладенням у разі внесення застави обов`язків за ст.194 КК України.

Ухвалами суду від 21 листопада та 26 листопада 2018 року змінено міру запобіжного заходу ОСОБА_21 та ОСОБА_18 , на тримання під вартою без внесення застави.

27 грудня 2018 року на адресу суду надішло клопотання адвоката ОСОБА_23 , про зміну міри запобіжного заходу ОСОБА_24 через його незадовільний стан здоров`я на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та клопотання про забезпечення стаціонарного медичного обстеження та проведення консультування лікарем-нейрохірургом обвинуваченого ОСОБА_21 в умовах ОСОБА_25 НАМН України.

Від прокурора 27 листопада 2018 року надійшли клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави обвинуваченими ОСОБА_24 , та ОСОБА_18 , та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_22 .

В своєму клопотанні прокурор вказав, що у зв`язку зі спливом строку тримання під вартою обвинувачених та враховуючи тяжкість вчиненого злочину та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, необхідно продовжити відносно обвинувачених міру запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_23 та обвинувачений ОСОБА_21 , клопотання про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на іншу міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою та проведення медичного консультування в умовах інституту нейрохірургії підтримали та просили його задовольнити. Також дані клопотання підтримали захисники ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та обвинувачені ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 .

Прорурори та потерпіла заперчували проти даного клопотання.

Прокурори та потерпіла в судовому засіданні підтримали клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених.

Захисники та обвинувачені в судовому засіданні просили відмовити прокурору в задовленні клопотання про продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріли матеріали клопотаннь та обвинувальні акти в кримінальному провадженні, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами кримінально процесуального законодавства та вимогами закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000090 від 04 квітня 2014 року відносно ОСОБА_17 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_18 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_19 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_20 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, та обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000177 від 11 травня 2017 року відносно ОСОБА_21 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, п.п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_22 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 255 КК України, які на підставі ухвали суду від 22 вересня 2017 року об`єднані в одне провадження.

Частиною 1 ст.201 КПК України, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ст.186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Розглядаючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен виходити з того, що право на свободу та особисту недоторканість є одним із значущих прав людини. Частиною 2 статті 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматись під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленим законом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема серед іншого законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_22 , суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п.35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»).

Так, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» від 13.04.2014 року також зазначає, що обґрунтованість підозри ґрунтується на можливості сторонньої, незацікавленої особи дійти висновків, що підозрювана особа вчинила кримінальне правопорушення.

Суд виходить з того, що до вирішення питання про винність особи тримання під вартою не може бути загальним правилом і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Тримання під вартою повинно бути законним і обґрунтованим. Законність тримання полягає у дотриманні передбаченої законом процедури застосування цього запобіжного заходу, а його обґрунтованість у вимозі взяття під вартою лише за наявності передбачених для цього у законі підстав.

Згідно з практикою ЄСПЛ до ризиків, на які можна посилатись при вирішенні питання про взяття особи під варту, належать: 1) ризик переховування і тоді в рішенні суду мають бути зазначені обставини, які дають підстави очікувати, що такий ризик може справдитись, наприклад дані, що ця особа раніше ухилялась від слідства та суду, 2) перешкоджання здійсненню правосуддя. Цей ризик може полягати у вчиненні підозрюваним особисто чи спільно з іншими особами незаконних дій, спрямованих на фальсифікацію чи знищення доказів; небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, 3) вчинення нових кримінальних правопорушень. Він може згадуватись тоді, коли попередня поведінка особи дає підстави очікувати, що вона не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях.

Право на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження передбачає, що вирішення питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може розглядатись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати у кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі, але за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманої особою злочину є обов`язковою та необхідною умовою належності продовження тримання під вартою, але зі спливом певного часу така підозра припиняє сама по собі бути виправданням для позбавленням особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення для продовження тримання під вартою вже іншими підставами, які не можуть бути абстрактними чи загальними.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення з-підварти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

У відповідності до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_17 діянь, як вони сформульовані у обвинуваченні, а також їх чисельності, в тому числі у вчиненні тяжкого насильницького кримінального правопорушення у вигляді незаконного позбавлення волі або викрадення людини, умисного вбивства викраденої людини за попередньою змовою групою осіб, замаху на знищення чужого майна, незаконному поводженні зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, беручи до уваги обставини, які враховувались під час обрання запобіжного заходу під час слідства, зокрема що обвинувачений вчинив спробу втечі при затриманні, а також те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого в період умовно-дострокового звільнення, суд приходить до висновку про те, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання здійсненню правосуддя, вчинення нових кримінальних правопорушень, незаконого впливу на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експерта, спеціаліста у цьомуж кримінальному провадженні, які на цей час не допитані у межах судового розгляду та виходячи з вказаних міркувань такі ризики є реальним та існуючими, тому наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи та виправдовує тривалість тримання ОСОБА_17 під вартою.

Викладене у сукупності з суворістю можливого покарання та даних про відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, а також те, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення насильницького злочину проти життя особи, дають підстави для висновку, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам, при цьому суд також бере до уваги необхідність враховувати не лише інтереси конкретної особи, а й загальносуспільний, який у даному випадку стосується результату розгляду кримінальної справи по обвинуваченню у кримінальних правопорушеннях.

У відповідності до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_22 діянь, як вони сформульовані у обвинуваченні, а також їх чисельності, в тому числі у вчиненні тяжкого насильницького кримінального правопорушення у вигляді незаконного позбавлення волі або викрадення людини, участі у злочинах, вчинюваних злочинною організацією, беручи до уваги обставини, які враховувались під час обрання запобіжного заходу під час слідства, зокрема що обвинувачений перебував у розшуку в зв`язку з ухиленням від слідства з 2015 року та лише за результатами оперативно рошукових дій 12 квітня 2017 року був затриманий працівниками поліції, тобто особа на протязі 1,5 року переховувалася від органів досудового розслідування, та постановленням в зв`язку з цим під час слідства судових рішень про дозвіл на його затримання та доставку до суду, суд приходить до висновку про те, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання здійсненню правосуддя, вчинення нових кримінальних правопорушень, незаконого впливу на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експерта, спеціаліств у цьому ж кримінальному провадженні та виходячи з вказаних міркувань такі ризики є реальним та існуючими, тому наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи та виправдовує тривалість тримання ОСОБА_22 під вартою.

Викладене у сукупності з суворістю можливого покарання та даних про вчинення ним дій, які мають ознаки ухилення від правосуддя, дають підстави для висновку, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам, при цьому суд також бере до уваги необхідність враховувати не лише інтереси конкретної особи, а й загальносуспільний, який у даному випадку стосується результату розгляду кримінальної справи по обвинуваченню у кримінальних правопорушеннях.

У відповідності до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_21 діянь, як вони сформульовані у обвинуваченні, а також їх чисельності, в тому числі у вчиненні тяжкого насильницького кримінального правопорушення у вигляді незаконного позбавлення волі або викрадення людини, умисного вбивства, участі у злочинах, вчинюваних злочинною організацією, беручи до уваги, що на даному етапі розгляду справи, коли судовий розгляд об`єднаного провадження не розпочався та не допитані потерпілі та свідки, суд приходить до висновку про те, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання здійсненню правосуддя.

Також судом, як дані про особу, врахований той факт, що обвинувачений ОСОБА_21 при обранні запобіжного заходу 16.11.2018 року судом повідомляв суду про те, що будучи формально у списках розшукуваних, в дійсності до моменту затримання у травні 2017 року не був обізнаний про існування даного кримінального провадження та здійснення щодо нього розшукових дій у вказаному провадженні, однак дані доводи були спростані наданими прокурором доказами - клопотанням ОСОБА_21 про повернення тимчасового вилученого майна під час обшуку його квартири АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 00090, наданого ОСОБА_21 07.10.2015 року на адресу слідчого СУ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_28 (вх.№ 6395 від 07.10.2015 року). Оскільки у своєму клопотанні від 07.10.2015 року ОСОБА_21 вказує номер кримінального провадження та звертається з приводу майна, вилученого під час слідчої дії (обшуку), проведеної у вказаному кримінальному провадженню, вказане свідчить про те, що останній станом на 07.10.2015 року був достовірно обізнаний про існування кримінального провадження № 00090, а тому його пояснення під час обрання запобіжного заходу 16.11.2018 року про те, що до затримання в травні 2017 року він не був обізнаний про існування даного кримінального провадження не відповідають дійсності.

Крім того, 04 грудня 2015 року адвокат ОСОБА_29 в інтересах ОСОБА_21 як підозрюваного у кримінальному провадженні № 00090 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.194 КК України звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси у справі № 711/10776/15-к для ознайомлення з клопотанням слідчого ОСОБА_28 про обрання запобіжного заходу (вх.№35805 від 04.12.2015 року). Згідно розписки на вказаній заяві захисник ОСОБА_29 10 грудня 2015 року, отримав копію ухвали від 03.12.2015 року та ознайомився з матеріалами справи. В матеріалах справи № 711/10776/15-к наявна копія договору про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_29 укладеного 04.12.2015 року ОСОБА_21 , прож. кв. АДРЕСА_1 , предметом договору визначено надання правової допомоги щодо підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.194 КК України та інших передбачених цим Кодексом кримінально караних діянь, підозра чи обвинувачення, в яких може бути пред`явлене у кримінальному провадженні № 00090.

Таким чином, суд вважає підтвердженими доводи прокурора про приховання обвинуваченим ОСОБА_21 при обранні запобіжного заходу 16.11.2018 року факту обізнаності з жовтня 2015 року про існування кримінального провадження, проведення окремих слідчих та процесуальних дій та складення підозр. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що обіцянки обвинуваченого добросовісно виконувати всі свої процесуальні обов`язки також можуть бути неправдивими і поведінка обвинуваченого може перешкодити здійсненню правосуддя.

Викладене у сукупності з суворістю можливого покарання дають підстави для висновку, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам, беручи до уваги необхідність враховувати не лише інтереси конкретної особи, а й загально суспільний, який у даному випадку стосується результату розгляду кримінальної справи по обвинуваченню, серед іншого, в умисному вбивстві - тобто протиправному позбавленні життя особи, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, а тому з урахуванням обставин конкретного кримінального провадження, суд вважає виправданим обрати обвинуваченому ОСОБА_21 запобіжний західу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить уникнення перешкоджання інтересам правосуддя, ухиленню обвинуваченого від суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючими.

У відповідності до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_18 діянь, як вони сформульовані у обвинуваченні, а також їх чисельності, в тому числі у вчиненні тяжкого насильницького кримінального правопорушення у вигляді незаконного позбавлення волі або викрадення людини, замаху на знищення чужого майна, незаконному поводженні зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, беручи до уваги обставини, які враховувались під час обрання запобіжного заходу під час слідства, зокрема що обвинувачений на момент його затримання вірогідно перебував разом з особами, які у даному провадженні обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти волі, честі та гідності особи, на даному етапі розгляду справи, коли судовий розгляд об`єднаного провадження не розпочався та не допитані потерпілі та свідки, суд приходить до висновку про те, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання здійсненню правосуддя з метою уникнення відповідальності шляхом незаконного впливу на свідків, потерпілих, інших підозрюваних та осіб, які перебувають у розшуку, вчинення нових кримінальних правопорушень, та виходячи з вказаних міркувань такі ризики є реальним та існуючими, тому наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи та виправдовує тривалість тримання ОСОБА_18 під вартою, при цьому суд також бере до уваги необхідність враховувати не лише інтереси конкретної особи, а й загальносуспільний, який у даному випадку стосується результату розгляду кримінальної справи по обвинуваченню у кримінальних правопорушеннях.

Відповідно до повідомлення слідчого в ОВС третього СВ управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_30 від 22 листопада 2018 року за № 23/3-32711-17, вбачається що 21 листопада 2018 року слідчим О.Нерубою в умовах СІЗО м. Черкаси за участі захисника за призначенням регіонального центру з надання безоплатної вторинної праввої допомоги у Черкаській області ОСОБА_31 відповідно до вимог ст.. 278 КПК України в межах кримінального провадження № 0002506 від 04 серпня 2017 року ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено повідомлення про підозру в участі у злочинній організації, створеній з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, участі у злочинах, вчинюваних такою організацією, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, перебачаного ч.1 ст 255 КК України.

Судом враховано факт повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення як обставина, що збільшує ризик неналежної процесуальної поведінки, оскільки врахування даної обставини прямо передбачено відповідно до ч.1 ст.178 КПК України.

Крім того, судом береться до уваги, що обвинувачений ОСОБА_18 під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу вказав, що внаслідок застосування до нього застосування незаконних методів слідства він дав неправдиві покази про свою та інших обвинувачених причетність до вчинення інкримінованих злочинів.

На підставі вказаних доводів проведено розслідування у кримінальному провадженні за № 0000029 від 28 лютого 2018 року, в якому винесено постанову про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), тобто за наслідками перевірки доводів обвинуваченого органом розслідування прийняте процесуальне рішення про відсутність підстав для кримінального переслідування по заяві обвинуваченого ОСОБА_18 , але в подальшому дана постанова 10 січня 2019 року судом скасована.

Таким чином, судом, як дані про особу, враховується той факт, що згідно доводів обвинуваченого ОСОБА_18 останній дав неправдиві покази на досудовому слідстві за відсутністю підтвердження застосування до нього насильства чи незаконних методів впливу, а тому є підстави для висновку, що на даний час обіцянки обвинуваченого добросовісно виконувати всі свої процесуальні обов`язки також можуть бути неправдивими і поведінка обвинуваченого може перешкодити здійсненню правосуддя.

Викладене у сукупності з суворістю можливого покарання дають підстави для висновку, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам, беручи до уваги необхідність враховувати не лише інтереси конкретної особи, а й загально суспільний, який у даному випадку стосується результату розгляду кримінальної справи по обвинуваченню, серед іншого, в незаконному позбавленні волі або викраденні людини, який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, а тому з урахуванням обставин конкретного кримінального провадження, суд вважає виправданим змінити обвинуваченому ОСОБА_18 запобіжний західу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить уникнення перешкоджання інтересам правосуддя, ухиленню обвинуваченого від суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючими.

Сторона захисту в своєму клопотання про зміну міри запобіжного захисту з тримання під вартою на іншу міру запобіжного заходу, не пов`язану з триманням під вартою, посилається на на відсутність будь-яких ризиків відповідно до вимог ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_21 , не має наміру переховуватись від суду, позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не має потреби незаконо впливати на потерпілих та свідків, не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженю іншим чином та не збарається вчиняти інше криміванльне правопорушення або його продовжувати.

Крім того, має ряд захворювань та потребує негайного лікування в умовах стаціонару, а саме висунуте обвинувачення є необґрунтованим та невмотивованим, а сам розшук обвинуваченого проведено формально.

Всі перелічені обставини, на які посилається сторона захисту, судом було досліджено та проаналізовано при обранні міри запобіжного заходу ОСОБА_21 в вигляді тримання під вартою увалами суду від 16 листопада та 21 листопада 2018 року.

Викладене у сукупності з суворістю можливого покарання дають підстави для висновку, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, беручи до уваги необхідність враховувати не лише інтереси конкретної особи, а й загально суспільний, який у даному випадку стосується результату розгляду кримінальної справи по обвинуваченню, серед іншого, в умисному вбивстві - тобто протиправному позбавленні життя особи, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, а тому з урахуванням обставин конкретного кримінального провадження, суд вважає виправданим застосування обвинуваченому ОСОБА_21 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить уникнення перешкоджання інтересам правосуддя, ухиленню обвинуваченого від суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючими на даній стадії судового розгляду.

Клопотання захисника ОСОБА_23 про забезпечення стаціонарного медичного обстеження та проведення консультування лікарем-нейрохірургом обвинуваченого ОСОБА_32 в умовах Інституту нейрохірургії А.П. Ромоданова НАМН України, необхідно залишити без задоволення, так як судом було відреаговано відповідною ухвалою суду від 27 грудня 2018 року та зобов`язано ДУ «Черкаський СІЗО» провести стаціонарне медичного обстеження ОСОБА_21 , та його консультування лікарями- фахівцями, а саме: кардіологом, нейрохірургом, гастроентерологом та травматологом згідно «Порядку взаємодії закладів охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоровя з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, та яка направлена на виконання, а нових обставин, які б мали місце судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 193 194, 196 197, 314-315, 369-372, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_33 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_32 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_34 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 10 січня 2019 року по 10 березня 2019 року включно у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Обрати обвинуваченому ОСОБА_35 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 10 січня 2019 року по 10 березня 2019 року включно у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Обрати обвинуваченому ОСОБА_36 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 10 січня 2019 року по 10 березня 2019 року включно у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Обрати обвинуваченому ОСОБА_37 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 10 січня 2019 року по 10 березня 2019 року включно у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Клопотання захисника ОСОБА_33 про забезпечення стаціонарного медичного обстеження та проведення консультування лікарем-нейрохірургом обвинуваченого ОСОБА_32 в умовах Інституту нейрохірургії ОСОБА_38 . Ромоданова НАМН України залишити без задоволення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ:

Повний текст ухвали проголошено 15 січня 2019 року.