Ухвала
Іменем України
06 травня 2019 року
м. Київ
Провадження № 51-2109 ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2019 року щодо останнього,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставин
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останній раз вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2010 року за ч. 1 ст. 164, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70, 71 КК України на строк 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільненого 12 липня 2012 року умовно-достроково на строк 10 місяців і 19 днів,
засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2019 року вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Також вказаними судовими рішеннями засуджено ОСОБА_6 , відносно якого судові рішення у касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно вироку ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 4 вересня 2017 року близько 16 год. за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, незаконно проникли до будинку АДРЕСА_2 , де нанесли удари в область обличчя потерпілому ОСОБА_7 заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження відкрито викрали його майно, вартістю 1244 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості. Стверджує, що судами не враховано у повній мірі особу засудженого, а саме те, що в період іспитового строку ОСОБА_5 не вчиняв правопорушень та неофіційно працював, визнав свою вину, щиро каявся, відшкодував заподіяну шкоду шляхом повернення речей потерпілому, в результаті чого суд призначив йому занадто суворе покарання. Також захисник звертає увагу, що у засудженого є дівчина з якою він планує побудувати сім`ю, просить врахувати його стан здоров`я, зазначає, що потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні, просив ОСОБА_5 суворо не карати.

Крім того, захисник просить суд призначити ОСОБА_5 остаточне покаранняіз застосуванням положень ст. 75 КК України, вказуючи, що на даний час засудженому діагностували туберкульоз легень (відкриту форму) у зв`язку з чим йому необхідно пройти повний курс лікування тому просить суд не ізолювати його від суспільства.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та незастосування положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені санкції (якими встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань); принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування більш м`якого покарання, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_5 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, суд виходив з того, що засуджений вчинив злочин маючи непогашені судимості за корисливі злочини. Також, судом враховано конкретні обставини кримінального провадження, а саме: стійкість тенденції засудженого до вчинення тяжких корисливих злочинів, небажання ставати на шлях виправлення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, враховано висновок досудової доповіді відділу пробації, згідно якого ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення є дуже високим, що становить небезпеку для суспільства.
На підставі наведеного, суд призначив ОСОБА_5 покарання із врахуванням всіх даних про його особу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 186 КК України.

На думку колегії суддів, суд, призначаючи засудженому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене йому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, у тому числі і ті на які захисник посилається у своїй касаційній скарзі, суд правильно та обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання без застосування положень ст. 75 КК України.
Підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається і в касаційній скарзі про це не доведено. Також не вбачається підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
З цих підстав постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2019 року щодо останнього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3