ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/459/19 Справа № 190/1622/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року про відмову у задоволенні подання ДУ П`ятихатська виправна колонія №122 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 ,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні подання ДУ П`ятихатської виправної колонії №122 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 .
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що 07.12.2017 року вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, вирок набрав законної сили 12.01.2018 року.
З 06.02.2018 року ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ П`ятихатська виправна колонія №122, кінець строку відбування покарання 22.09.2019 року, засуджений в період відбуття покарання отримав 1 заохочення (подяка) 16.07.2018 року, за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 2 стягнення 09.11.2017 року догана (не виконав законні вимоги адміністрації установи), 02.01.2018 року догана (перешкоджав проведенню обшуку).
Згідно характеристики від 04.10.2018 року характеризується позитивно, згідно характеристики від 01.03.2018 року характеризується посередньо, згідно характеристики від 03.05.2018 року характеризується не задовільно.
01.03.2018 року комісією ДУ П`ятихатська виправна колонія №122 відмовлено в поданні матеріалів щодо переведення до дільниці ре соціалізації як порушнику режиму утримання, 03.05.2018 року комісією відмовлено в поданні матеріалів щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, у вигляді обмеження волі, на підставі ст. 82 КК України як порушнику режиму утримання.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що поведінка засудженого за весь час відбуття покарання та подяка за 16.07.2018 року не можуть свідчити про його виправлення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги засуджений зазначає, що згідно висновків суду першої інстанції йому було відмовлено як порушнику режиму утримання адміністрацією колонії, яка посилається на ті порушення, що вже погашені.
Вказує, що суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову у задоволенні подання установи, посилався на недостовірні дані стосовно того, що на час розгляду комісією установи пільг, щодо нього, він був порушником режиму утримання в установі, оскільки знаходячись в установі з 06.02.2018 року, він характеризується позитивно, порушень не має, працює офіційно, має одне заохочення у вигляді подяки за сумлінну поведінку та працю.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого, думку засудженого, який підтримав в повному обсязі доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження і встановлено судом першої інстанції, вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2017 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, вирок набрав законної сили 12.01.2018 року (а.кп. 10).
З 06.02.2018 року ОСОБА_6 відбуває покарання в Державній установі П`ятихатська виправна колонія №122 Міністерства юстиції України, кінець строку відбування покарання 22.09.2019 року.
Згідно довідки про заохочення та стягнення, наданої адміністрацією установи, за період відбування покарання ОСОБА_6 має 1 заохочення у вигляді подяки, а саме: 16.07.2018 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 2 стягнення у вигляді догани, а саме: 09.11.2017 року за невиконання законної вимоги і 02.01.2018 року за перешкоджання проведенню обшуку, які погашені у встановленому законом порядку (а.кп. 4).
Згідно характеристики адміністрації установи від 04.10.2018 року засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується добре, працевлаштований на швейній дільниці установи. До праці ставиться добре, поставлені завдання виконує, не потребує контролю за їх виконанням, своєю поведінкою та ставленням до праці подає позитивний приклад іншим засудженим. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу. Відвідує заходи виховного впливу, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу Професія. На профілактичному обліку не перебуває (а.кп. 3).
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно характеристики адміністрації установи від 01.03.2018 року засуджений ОСОБА_6 характеризувався посередньо, а згідно характеристики від 03.05.2018 року не задовільно (а.кп. 23, 26).
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано та не в повній мірі досліджено матеріали особової справи засудженого є безпідставними. Колегія суддів вважає, що поведінка засудженого може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому наявність у засудженого одного заохочення є недостатнім для оцінки його ставлення до праці.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, відсутність не погашених у встановленому законом порядку стягнень та наявність одного заохочення ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначеного подання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року про відмову у задоволенні подання ДУ П`ятихатська виправна колонія №122 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4