Номер провадження: 11-сс/785/1679/18
Головуючий у першій інстанції
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000699 від 28 серпня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000699 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме:

- мобільний телефон марки «Меізу » сірого кольору ІМЕІ НОМЕР_1 із номером телефону НОМЕР_2 , виявлений у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 ;

- речі та документи, виявлені у складському приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 ;

- речі та документи, виявлені у приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 ;

- речі та документи, виявлені у приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 ;

- автомобіль марки «Lexus RX 300», VIN НОМЕР_3 , без номерних знаків, а також виявлені в ньому речі;

- автомобіль марки «Mercedes Vito 109 CDI» д.н.з. НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_9 , а також виявлені в ньому речі та документи.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_7 та повернути власнику майно, вилучене вході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме:

?ноутбук «Lenovo» 80Е7, серійний номер PFOJ1047;

?мобільний телефон «Meizu» моделі 3 S, imei НОМЕР_5 , imei 2 НОМЕР_6 ;

?мобільний телефон «САТ» моделі S30, imei НОМЕР_7 ;

?мобільний телефон «Samsung» моделі GT 19192, imei НОМЕР_8 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала слідчого судді ухвалена з формальних підстав, без достатнього обґрунтування накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7 . Власник майна не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, оскільки не є підозрюваним або обвинуваченим, або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, ОСОБА_7 не вручалась копія протоколу обшуку, а також, в порушення вимог ч.5 ст. 173 КПК України, в ухвалі слідчого судді не міститься посилання на обмеження у використанні майна, що належить ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в подані апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З наданих до апеляційного суду матеріалів вбачається, що власник арештованого майна ОСОБА_7 та її представник адвокат ОСОБА_6 не були присутніми в судовому засіданні під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна. Матеріали провадження не місять будь-яких відомостей стосовно дати отримання ними копії ухвали від 01 жовтня 2018 року, а тому апеляційний суд дійшов висновку про те, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді пропущений не був.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що 28 вересня 2018 року о 19:56 год. до чергової частини Портофранківського ВП ГУНП в Одеській області, надійшло повідомлення по «лінії 102», про те, що невстановлені особи із застосуванням вогнепальної зброї здійснили напад на інкасаторну машину та спричинили вогнепальні поранення охоронцям за адресою м. Одеса, вул. Софіївська 28 .

Вказане повідомлення, зареєстровано черговим Портофранківського ВП ГУНП в Одеській області, до ЖЄО за №18981 від 28.09.2018 року.

В цей же день старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 були внесені відомості до ЄРДР № 0000699 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

28.09.2018 року близько 19.55 год. знаходячись біля будівлі обміну валют за адресою м.Одеса, вул.Софіївська 28, яке орендує ТОВ «Фінод» ЕРДПО 38352312 на підставі договору оренди із ПП «Омега-1».

В цей же час до вказаної будівлі відповідно до маршруту прибула інкасаторська машина охоронної фірми «Молот», після прибуття на місце із інкасаторної машини марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_9 вийшло два інкосатори у одно із яких в руках знаходилась сумка із грошовими коштами, орієнтовно 3 000 000 (три міліонна гривень). Одразу після того як двері до салону машини зачинились, із поруч припаркованого на тротуарі автомобіля марки «Lexus RX» (номерні знаки невідомі) сірого кольору вийшло четверо осіб, одягнутих у чорні речі, на обличчях яких були одягнуті чорні маски типу «балаклава», які були озброєні вогнепальною зброєю. Після чого вказані особи без попередження застосували вогнепальну зброю в бік охоронця який тримав сумку із грошовими коштами, та в бік охоронця який знаходився поряд із інкасаторським автомобілем. Після того, як інкасатор який тримав сумку із грошима впав на підлогу у зв`язку із отриманими пораненнями, до нього підійшов один із нападників та забрав сумку із грошовими коштами.

Інші нападники в цей момент знаходились біля інкасаторного автомобіля з обох боків та намагались потрапити всередину, однак через 5 секунд невдалих спроб всі нападники сіли до автомобілю «Lexus RX» сірого кольору та зникли із місця вчинення злочину.

В ході нападу двом охоронцям було причинені тілесні ушкодження.

Апеляційний суд вважає, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам, передбаченим ч.2 ст.171 КПК України та не містить достатньої інформації, яка б надала слідчому судді можливість ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 КПК України - у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Натомість, клопотання слідчого не відповідає вищезазначеним вимогам КПК України.

Так, в клопотанні слідчого взагалі не зазначені підстава і мета для накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуків, не вказано кому належать приміщення та транспортні засоби, де проводились обшуки, кому належить вилучене майно, яке значення воно має до кримінального провадження розпочате за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Накладаючи арешт на майно, вилучене під час проведення обшуків, слідчий суддя жодним чином не обґрунтував твердження про наявність достатніх підстав вважати, що вилучені речі та документи мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що положеннями КПК України не передбачена можливість звернення до слідчого судді з одним клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуків по декільком адресам.

Більш того, з клопотання слідчого не можливо зрозуміти, яке взагалі відношення до вказаного кримінального провадження має громадянин ОСОБА_6 , якій не є у вказаному кримінальному провадженні ані підозрюваним, ані обвинуваченим.

Також до клопотання слідчого не додано належних доказів, які б підтверджували, що усі речі та документи, які були вилучені під час проведення обшуків, визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Абзацом 2 ч.4 ст.170 КПК України встановлено, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, а саме:

1) одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалося (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) було предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) було підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про арешт майна не дав належну оцінку його невідповідності вимогам, передбаченим статтею 171 КПК України та передчасно вирішив питання про арешт майна.

Більш того, в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого без виклику власників майна та їх представників, чим грубо порушив процесуальні права останніх, в тому числі надати пояснення та представити необхідні докази, що призвело до не повного з`ясування всіх обставин кримінального провадження та передчасного прийняття рішення про необхідність накладення арешту на майно.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

До клопотання слідчого не було додано доказів, що обґрунтовують доводи клопотання та необхідність такого ступеня втручання у право власності третіх осіб, а саме клопотання є взагалі необґрунтованим та невмотивованим.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пункт 1 ч. 1 ст. 411 КПК України передбачає, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали якою клопотання слідчого про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000699 від 28 серпня 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000699 повернути прокурорупроцесуальному керівнику для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, встановивши строк в 72 години з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2