Справа № 163/1849/18
Провадження № 1-кс/163/259/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2018 року місто Любомль

Слідчий суддя Любомльського районного суду Волинської області ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду погоджене з прокурором Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання слідчого СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000301 про арешт майна,

в с т а н о в и в :

Клопотання обґрунтоване тим, що у ЄРДР внесено відомості про отримання 06.09.2018 року Любомльським ВП ГУНП матеріалів із Любомльського МРВ УСБУ про самовільне зайняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Хворостівської сільської ради Любомльського району, чим завдано значної шкоди державі.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Волинь-Агро» зайнято біля 28 га земель запасу державної власності, сільськогосподарського призначення, за межами населених пунктів Хворостівської сільської ради. Вказані земельні ділянки зайняті самовільно, обробляються та використовуються для вирощування сільськогосподарської продукції без правовстановлюючих документів. Відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:0861 у Державному земельному кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки відсутні, а суміжна земельна ділянка на місцевості(в натуру) не винесена.

На думку слідчого, накладення арешту на сільськогосподарські культури, які наявні на самовільно захоплених земельних ділянках, дасть можливість недопущення знищення, заволодіння сільськогосподарськими культурами та надасть забезпечення подальшого повернення збитків державі.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Уповноважена особа ТОВ «ВолиньАгро» через бухгалтера підприємства була повідомлена про розгляд клопотання в телефонному режимі. На час розгляду клопотання будь-яких заяв чи клопотань по суті клопотання чи щодо процедури його розгляду подано не було.

Під час розгляду клопотання встановлено наступне.

Кримінальне провадження по факту самовільного зайняття земельної ділянки за ознаками ч.1 ст.1971 КК України зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.09.2018 року за №0000301, що підтверджено відповідним витягом.

Ознаки порушення законодавства при використанні земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Хворостівської сільської ради Любомльського району підтверджені повідомленням начальника Любомльського МРВ УСБУ, протоколами допиту в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 12.09.2018 року, протоколом огляду місця події від 12.09.2018 року.

Постановою слідчого від 18.09.2018 року посіви кукурудзи на земельних ділянках визнані речовими доказами в кримінальному провадженні.

Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та інформації з інтернет-ресурсу «Публічна кадастрова карта України»(http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) стверджено, що відомості про реєстрацію речових прав на ділянки, відносно яких подано клопотання, відсутні. З цього слідує, що власником земельних ділянок є держава, а розпорядником Головне управління Держгеокадастру у Волинській області.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає … для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди... Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Пунктами 1, 4 ч.2 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частинами 3, 6 тої ж ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Порядок вирішення клопотання про арешт майна визначено ст.173 КПК України.

Зокрема, частина 1 тої ж статті зобов`язує слідчого суддю, суд відмовити в задоволенні клопотання, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено обставини, які слідчий суддя, суд має обов`язково враховувати при вирішенні клопотання.

Дослідження приєднаних до клопотання доказів, заслухані в судовому засіданні пояснення прокурора приводять до такого висновку.

На час розгляду клопотання досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000301 триває біля одного місяця. Передбачений ч.1 ст.1971 КК України склад злочину є матеріальним, тобто доведенню підлягає факт самовільного зайняття земельної ділянки із заподіянням істотної шкоди, яка згідно із приміткою до статті становитиме 92050 гривень.

Як встановлено під час розгляду клопотання, за час досудового розслідування підозра у вчиненні злочину жодній особі не повідомлена, хоча в інформації, на підставі якої внесені відомості в ЄРДР, прямо зазначено про самовільне зайняття земельних ділянок ТОВ «Волинь-Агро».

Розмір майнової шкоди від самовільного зайняття ділянок у встановленому п.6 ч.2 ст.242 КПК України порядку не встановлений, а цивільний позов про їх звільнення до суду не подано.

Крім цього, запропоновані для арешту земельні ділянки належать державі, а розпорядження ними віднесено до компетенції ГУ Держгеокадастру у Волинській області. Накладення арешту в запропонований спосіб(заборони користуватись, розпоряджатись ділянками будь-кому) певною мірою обмежуватиме і компетенцію державного органу.

Такі обставини дають підстави для обґрунтованого сумніву щодо наявності правової підстави для арешту земельних ділянок, як того вимагає п.1 ч.2 ст.173 КПК України.

Розмір майнової шкоди у встановленому законом порядку не визначено, що унеможливлює арешт майна для забезпечення відшкодування шкоди чи стягнення неправомірної вигоди відповідно до положень ч.6 ст.170, п.4 ч.2 ст.173 КПК України.

Частина 3 ст.170 КПК України дає підстави для арешту майна для забезпечення збереження речових доказів.

Земельні ділянки і посіви мають передбачені ст.98 КПК України ознаки речових доказів, однак слідчий визнав лише посіви кукурудзи такими речовим доказом, про що виніс відповідну постанову.

Згідно із ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У клопотанні слідчий за погодженням з прокурором пропонують арештувати земельні ділянки шляхом заборони будь-кому користуватись ними. Однак при цьому не наводять жодних доказів та обґрунтованих міркувань, яким чином за обставинами справи і змістом внесених в ЄРДР відомостей ці земельні ділянки можуть бути приховані, пошкоджені, втрачені, знищені, перетворені, передані тощо, виходячи з об`єктивної характеристики земельної ділянки як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами(ст.79 ЗК України).

Крім цього, запропоновані до арешту посіви також мають певні особливості з огляду на їх характеристики як агрокультури: необхідним є обробіток посівів, збирання врожаю тощо.

Такі особливості відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК України дають підстави для сумніву щодо розумності і співрозмірності обмежень прав на посіви, оскільки фактично заборона на їх обробіток і збирання врожаю може привести до знищення рослинних культур і заподіяння збитків. Такий висновок ґрунтується і на тому факті, що на даний час питання про повернення самовільно зайнятих ділянок в судовому порядку не вирішується, а при невизначеному розмірі шкоди від самовільного зайняття правовідносини в даній справі можуть носити не кримінальний, а цивільно-правовий характер.

Тим самим встановлено підстави для висновку про необґрунтованість клопотання про арешт посівів на земельних ділянках з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, подане до суду клопотання не конкретизоване щодо підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, та способу його виконання з урахування специфіки збору врожаю, а слідчим не доведено правову підставу для арешту майна; не встановлено можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для інших осіб; наявність ризиків перешкоджанню кримінальному провадженню; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, достатні підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст.170, 172, 173 КПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинської області ОСОБА_4 про накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:0861 площею 7,1707 га та суміжну до неї земельну ділянку в кадастровому кварталі :03:001 площею 18,8058 га, а також на посіви кукурудзи на цих ділянках шляхом заборони будь-кому будь-яким способом розпоряджатись та користуватись земельними ділянками і сільськогосподарськими культурами відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до апеляційного суду Волинської області.

Слідчий суддя Любомльського районного суду
Волинської області ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошено о 17:40 годині 25 вересня 2018 року