Постанова
Іменем України

3 липня 2018 року

м. Київ
справа № №205/6972/15-к
провадження № 51-3049км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001649, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Засосенки Краснінського району Ліпецької області Російської Федерації, жителя м. Дніпропетровська, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 квітня 2015 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 день.
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 31 січня 2017 року вирок щодо ОСОБА_7 залишив без зміни.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 18 травня 2015 року близько 14:00, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_1 та, реалізуючи свій злочинний умисел, перебрався через паркан на територію вказаного домоволодіння, звідки, діючи повторно, з користі, вчинив замах на таємне викрадення з автомобіля «Ніссан» (державний номер НОМЕР_1 ) майна, належного потерпілому ОСОБА_8 , відеореєстратора «Convoy DVD-08 НD» вартістю 610 грн, але не завершив свій злочинний намір із причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений на місці вчинення злочину та затриманий потерпілим.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що:
- суд першої інстанції незаконно перекваліфікував дії ОСОБА_7 , які слід було кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст.185 КК як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища, через те, що останній вчинив всі необхідні дії для доведення злочину до кінця, крім того, в його діях є кваліфікуюча ознака проникнення до сховища;
- суд апеляційної інстанції всіх зазначених прокурором в апеляційній скарзі доводів ретельно не перевірив і свого рішення про залишення вироку без зміни належним чином не мотивував.

Позиції інших учасників судового провадження

На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення від засудженого ОСОБА_7 в якому він зазначив, що судом правильно було перекваліфіковано його дії з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК та з ч. 2 на ч. 3 ст. 15 КК. Також вказав, що судом першої інстанції не встановлено способу та обставин, за яких відбулося проникнення.

У судовому засіданні:
- прокурор зазначивши, що судом незаконно було перекваліфіковано дії обвинуваченого з ч. 3 на ч. 2 ст. 15 КК, частково підтримав касаційну скаргу;
- захисник підтримав касаційну скаргу прокурора лише в частині скасування, однак на інших підставах, які не було зазначено у касаційній скарзі.

Мотиви Суду

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у касаційній скарзі не оскаржується.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з приписами ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Зміст ухвали має відповідати вимогам ст. 419 КПК. Зокрема, у ній мають бути зазначені встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Зазначених вимог закону апеляційний суд не дотримався.
Зі змісту вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до відповідного будинку та, реалізуючи свій злочинний умисел, перебрався через паркан на територію вказаного домоволодіння, звідки, діючи повторно, з користі, вчинив замах на таємне викрадення з автомобіля належного потерпілому ОСОБА_8 відеореєстратора, але не завершив свій злочинний намір із причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений на місці вчинення злочину та затриманий потерпілим.
Таким чином, при викладенні фактичних обставин кримінального провадження, визнаних судом доведеними, всупереч положенням, передбаченим п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК, суд першої інстанції не зазначив способу вчинення злочину та дій, які вчинивОСОБА_7 , що давало б підстави зробити висновок про те, закінченим чи незакінченим є його замах на вчинення злочину та наявна чи відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення до сховища.

Інших фактичних обставин вчинення злочину судом апеляційної інстанції не встановлено. При цьому апеляційний суд за відсутності даних про те, які ж саме дії вчинив ОСОБА_7 , всупереч положенням, передбаченим п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 419 КПК, у своїй ухвалі, пославшись на те, що доводи прокурора про неправильну кваліфікацію судом першої інстанції дій обвинуваченого є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони зводяться до вільного тлумачення поняття «сховище» та не спростовують висновків суду, не навів відповідних мотивів та не зазначив обґрунтованих підстав, на яких апеляційну скаргу прокурора щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища, визнано необґрунтованою.

Зазначені порушення відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням зазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги в іншій частині, оскільки оцінка таких доводів можлива лише після усунення зазначених порушень.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно взяти до уваги наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог кримінального процесуального закону, надати оцінку всім доводам апеляційної скарги прокурора та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 369, 412, 419, 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, п. 15 Перехідних положень цього Кодексу, пунктами 4, 6 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 рокущодо ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3