Єдиний унікальний номер 234/3824/18
Номер провадження 11-сс/775/152/2018

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарів ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області матеріали справи за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , та підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 25 березня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до ухвали слідчого судді, органом досудового розслідування 14.03.2018 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України відносно ОСОБА_8 .

У поданому клопотанні слідчий зазначає, що слідчим відділом ГУ СБУ у Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000020 від 14.03.2018 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Відповідно до ст.ст.1, 2, 5, 24 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України. На Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Згідно зі ст.ст.1, 2, 4-7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» контррозвідувальна діяльність спеціальний вид діяльності у сфері забезпечення державної безпеки, яка здійснюється з використанням системи контррозвідувальних, пошукових, режимних, адміністративно-правових заходів, спрямованих на попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, розвідувальним, терористичним та іншим протиправним посяганням спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на інтереси України. Надані права співробітники органів та підрозділів, що здійснюють контррозвідувальну діяльність, не можуть використовувати у протиправних цілях. У разі невиконання цих вимог вони несуть відповідальність, встановлену законом. Відомості про організацію, плани, зміст, форми, методи, засоби, фінансування та матеріально-технічне забезпечення, результати контррозвідувальної діяльності, а також про осіб, які співробітничають або раніше співробітничали на конфіденційній основі з органами та підрозділами Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність, узагальнюючі відомості про особовий склад цих органів та підрозділів становлять державну таємницю і підлягають захисту в порядку, визначеному Законом України «Про державну таємницю». Доступ до зазначених відомостей може надаватися у випадках та у порядку, визначеному Службою безпеки України, згідно з вимогами закону. Забороняється оприлюднювати або надавати (розголошувати) зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або непроведення стосовно певної особи контррозвідувальної діяльності та заходів до прийняття рішення за результатами такої діяльності або заходів.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Служба безпеки України є головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю, яка здійснює боротьбу з тероризмом шляхом проведення оперативно-розшукових та контррозвідувальних заходів, спрямованих на запобігання, виявлення та припинення терористичної діяльності, у тому числі міжнародної; збирає інформацію про діяльність іноземних та міжнародних терористичних організацій; провадить у межах визначених чинним законодавством повноважень виключно з метою отримання упереджувальної інформації у разі загрози вчинення терористичного акту або при проведенні антитерористичної операції оперативно-технічні пошукові заходи у системах і каналах телекомунікацій, які можуть використовуватися терористами.

З вересня 2010 року капітан ОСОБА_8 проходить військову службу в Службі безпеки України. З 8 грудня 2017 року обіймає посаду старшого оперуповноваженого сектору контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки та захисту національної державності Лисичанського МРВ 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях.

Проходячи військову службу на вказаній посаді, ОСОБА_8 , за функціональними обов`язками здійснює планомірну цілеспрямовану діяльність з організації оперативно-розшукових, контррозвідувальних та аналітичних заходів по лінії контррозвідки за напрямами протидії розвідувально-підривній діяльності спецслужб Російської Федерації, виявлення, попередження та припинення спроб втручання з боку РФ у внутрішню та зовнішню політику України та діючими за їх кураторством правоохоронними та спеціальними органами окупаційної адміністрації РФ на окупованій частині Луганської області, контррозвідувальний захист органів державної влади та місцевого самоврядування м. Лисичанська від розвідувальних спрямувань, інших протиправних посягань іноземних спецслужб (насамперед РФ), недопущення створення ними позицій впливу з метою прийняття рішень на шкоду інтересам України, у зв`язку з чим являється службовою особою представником влади.

У зв`язку з проходженням служби на посадах, пов`язаних зі здійсненням оперативно-розшукової та контррозвідувальної діяльності, ОСОБА_8 мав доступ до державної таємниці та був обізнаний стосовно відомостей про організацію, плани, зміст, форми, методи, засоби, фінансування та матеріально-технічне забезпечення, результати контррозвідувальної діяльності, а також про осіб, які співробітничають або раніше співробітничали на конфіденційній основі з органами та підрозділами Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність, а також інших відомостей з обмеженим доступом.

Незважаючи на те, що одним із основних завдань ОСОБА_8 , як співробітника державного правоохоронного органу спеціального призначення, являється захист національної безпеки України та цілеспрямоване проведення антитерористичної діяльності, останній, переслідуючи корисливі мотив і мету прагнучи протиправно збагатитись за рахунок можливостей займаного службового становища, став на шлях сприяння діяльності терористичної організації «ЛНР» за наступних обставин.

З квітня 2014 року до цього часу невстановлені особи, діючи умисно, з метою вчинення на території України терористичних актів та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, створили на території України та Російської Федерації терористичну організацію «Луганська народна республіка» (у подальшому «ЛНР»), діяльність якої спрямована на порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, впливу на прийняття рішень, вчинення або не вчинення дій органами державної влади та органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян.

Зокрема, з квітня 2014 року невстановлені особи, знаходячись у населених пунктах Луганської області України та на території Російської Федерації, здійснювали публічні заклики до насильницької зміни та повалення конституційного ладу України, захоплення державної влади, вчиняючи з цією метою умисні дії, зокрема пов`язані з розповсюдженням матеріалів з такими закликами шляхом використання засобів масової інформації та мережі «Інтернет».

Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року та відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/9 від 7 жовтня 2014 року районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей. До проведення антитерористичної операції, згідно зі ст.Закону України «Про боротьбу з тероризмом», залучені військові підрозділи Міністерства оборони, Міністерства внутрішніх справ та Служби безпеки України.

Проте, діючи на порушення Конституції України, невстановлені особи разом із учасником терористичної організації «ЛНР» ОСОБА_10 , з метою протидії антитерористичній операції, збору і опрацювання інформації про сили та засоби, які використовують правоохоронні та військові органи України в ході її проведення (у подальшому сили та засоби АТО), утворили у її складі підрозділи, спрямовані на вербування нових учасників «ЛНР», підшукання пособників у терористичній діяльності, збору і опрацювання інформації про сили та засоби АТО, у тому числі, з використанням телекомунікаційних засобів і засобів поширення інформації в мережі Інтернет.

В один із днів лютого 2018 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, учасник терористичної організації «ЛНР» ОСОБА_10 , який, з метою конспірації, представився як «Бєс», з використанням невстановлених на цей час засобів зв`язку, знаючи про те, що ОСОБА_8 являється співробітником СБУ та здійснює контррозвідувальну діяльність проти окупаційної адміністрації окремих районів Луганської області, вийшов на контакт з останнім та запропонував за матеріальну винагороду передавати йому дані про особовий склад органів і підрозділів СБУ, якими здійснюється діяльність у районах проведення антитерористичної операції, а також інші відомості з обмеженим доступом та у такий спосіб сприяти терористичній організації «ЛНР» в її незаконній діяльності.

При цьому, ОСОБА_8 , розуміючи, що ОСОБА_10 є учасником терористичної організації «ЛНР», з корисливих мотиву і мети, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, достовірно знаючи, що сили і засоби СБУ у складі АТО використовуються для захисту суверенітету і територіальної цілісності України, розуміючи, що інформація про їх персональний склад і результати діяльності має суттєве значення для успішного проведення АТО та, у разі отримання її терористами, може використовуватись для планування і здійснення терористичних актів щодо них, усупереч наведених вимог Конституції та законів України, з метою порушення суверенітету і територіальної цілісності України, вирішив сприяти терористичній організації «ЛНР», шляхом збирання з використанням можливостей свого службового становища і передачі представникам цієї терористичної організації інформації з обмеженим доступом, для подальшого використання учасниками вказаної терористичної організації цієї інформації у протиправних цілях.

Одержавши згоду ОСОБА_8 на сприяння діяльності терористичної організації «ЛНР», ОСОБА_10 визначив порядок передачі ОСОБА_8 відомостей з обмеженим доступом в інтересах «ЛНР», а саме шляхом обміну інформацією між використовуваною ОСОБА_8 електронною поштовою скринькою ІНФОРМАЦІЯ_1 та використовуваною ОСОБА_10 електронною поштовою скринькою ІНФОРМАЦІЯ_2

У подальшому, в один із днів наприкінці лютого 2018 року, учасник терористичної організації «ЛНР» ОСОБА_10 з використовуваної ним електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 спрямував ОСОБА_8 на використовувану ним у протиправних цілях електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 завдання здійснити збір і передачу відомостей з обмеженим доступом, які містять таємницю телефонних розмов, а саме відомостей про сеанси зв`язку, їх тривалість та місцезнаходження абонентів щодо 316 осіб.

17 березня 2018 року, близько 12год. 10 хв., ОСОБА_8 , знаходячись на своєму робочому місці в службовому кабінеті №4, розташованому на 1 поверсі адміністративної будівлі Лисичанського МРВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Соборна, 85, використовуючи службовий персональний комп`ютер з інвентарним № НОМЕР_1 , на якому змонтовано накопичувач на жорстких магнітних дисках №19 від 20.02.2018, приєднавшись до мережі Інтернет, з електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 переслав файловий архів «123.rar», у якому містились відомості з обмеженим доступом, які містять таємницю телефонних розмов, а саме відомості про сеанси зв`язку, їх тривалість та місцезнаходження абонентів щодо 54 із 316 замовлених осіб, на електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка використовується учасником терористичної організації «ЛНР» ОСОБА_10 .

20 березня 2017 року ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на сприяння шляхом інформаційного забезпечення діяльності терористичної організації «ЛНР», перебуваючи на своєму робочому місці за вказаною адресою, з використанням службового персонального комп`ютера з інвентарним №104580020, на якому змонтовано накопичувач на жорстких магнітних дисках №19 від 20.02.2018, приєднавшись до мережі Інтернет, з електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 переслав ОСОБА_10 на електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 список особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 з розкриттям персональних даних, службового становища та засобів зв`язку співробітників указаного підрозділу СБУ.

23 березня 2018 року, близько 09год. 30хв., ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на сприяння шляхом інформаційного забезпечення діяльності терористичної організації «ЛНР», знаходячись на своєму робочому місці в службовому кабінеті №4, розташованому на 1 поверсі адміністративної будівлі Лисичанського МРВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи службовий персональний комп`ютер з інвентарним № НОМЕР_1 , на якому змонтовано накопичувач на жорстких магнітних дисках №19 від 20.02.2018, приєднавшись до мережі Інтернет, з електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 переслав файловий архів «остаток трафиков.rar», у якому містились відомості з обмеженим доступом, які містять таємницю телефонних розмов, а саме відомості про сеанси зв`язку, їх тривалість та місцезнаходження абонентів щодо наступних 69 із 316 замовлених осіб, на електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка використовується учасником терористичної організації «ЛНР» ОСОБА_10 .

Одразу після цього, о 15 год. 23 березня 2018 року ОСОБА_8 було затримано правоохоронними органами у порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні за викладених обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, а саме: у сприянні діяльності терористичної організації.

24 березня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 25 березня 2018 року задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 на строк 60 днів до 21 травня 2018 року включно, без визначення застави.

На вказану ухвалу суду захисником ОСОБА_9 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу з доповненнями, в якій він просить ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 25 березня 2018 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, постановити нову хвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування наведених доводів, захисник посилається на те, що, на його думку, ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки, під час її постановлення допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що в подальшому перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також вказує, що підозра, вручена ОСОБА_8 , не є обґрунтованою, посилаючись на те, що ні в клопотанні, ні в доданих до нього документах, не міститься жодних достовірних даних, які б свідчили про причетність ОСОБА_10 до терористичної організації, а внаслідок чого, вбачається відсутність стійкого зв`язку між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Звертає увагу суду, що прокурором не доведено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Слідчий суддя також не взяв до уваги соціальні зв`язки підозрюваного, а саме наявність дружити та неповнолітніх дітей. В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 послався на порушення судом першої інстанції права на захист підозрюваного ОСОБА_8 , що полягає в неможливості надати усні або письмові пояснення, оскільки йому інкримінується кримінальне правопорушення, яке полягає у пересиланні відомостей, які містять дані з обмеженим доступом, а обставини стосуються відомостей, які належать до таємної інформації. Тому він, як пов`язана з цим посадова особа, позбавлений можливості надати відповідні пояснення. Також зазначив, що слідчим суддею не враховані вимоги ст. 178 КПК України, та при необхідності розголошувати інформацію з грифом «Таємно», справу було розглянуто в відкритому судовому засіданні.

Підозрюваний ОСОБА_8 також надав апеляційну скаргу на вказану ухвалу слідчого судді, в якій зазначив, що оскільки копію повного тексту ухвали він отримав лише 23 квітня 2018р., строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення її копії, тобто 23 квітня 2018р.

Колегія суддів, перевіривши судові матеріали, вважає, що зазначену апеляційну скаргу слід вважати поданою в строк. В матеріалах наявна розписка підозрюваного про отримання копії резолютивної частини оскаржуваної ухвали, при цьому, відсутні будь-які дані, які б свідчили, що підозрюваними ОСОБА_11 вона отримана раніш.

В своїй апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 не погодився з нею, просить ухвалу слідчого судді, якою йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та постановити нову про відмову в задоволенні клопотання. Посилається на на порушення його права на захист, що, на його думку, полягає в неможливості надати усні або письмові пояснення, оскільки йому інкримінується кримінальне правопорушення, нібито, у пересиланні відомостей, які містять дані з обмеженим доступом, а обставини стосуються відомостей, які належать до таємної інформації. Тому він, як пов`язана з цим посадова особа, позбавлений можливості надати відповідні пояснення. Також зазначив, що слідчим суддею не враховані вимоги ст. 178 КПК України, та при необхідності розголошувати інформацію з грифом «Таємно», справу було розглянуто в відкритому судовому засіданні. Немає підстав вважати, що у нього був умисел на скоєння злочину, що він, використовуючи свій робочий комп`ютер пересилав дані з розкриттям персональних даних, становища та засобів зв`язку співробітників підрозділу СБУ, а також що є зв`язок між ним та ОСОБА_10 . При обранні запобіжного заходу слідчий суддя не взяв до уваги міцність його соціальних зв`язків, наявність міста постійного проживання, наявність родини та утриманців, а саме: цивільної супряги та своїх малолітніх дітей, батьком яких він є, чим порушені вимоги ст. ст. 177, 178 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_8 , який підтримав доводи своєї апеляції та захисника ОСОБА_9 , та просили скасувати ухвалу слідчого судді, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційних скарг захисника та підозрюваного, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

23 березня 2018 року о 15:00 годині ОСОБА_8 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

24 березня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру, а саме: у тому, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення дій передбачених п.п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо підозрюваному буде обрано інший ніж винятковий запобіжний захід.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Згідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 N 4 взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

В матеріалах судової справи містяться матеріали щодо обґрунтованості підозри саме у вчиненні вказаного злочину: протокол допиту свідка ОСОБА_13 , повідомлення про вчинення кримінального правопорушення про отримання даних про сприяння ОСОБА_8 діяльності терористичній організації шляхом збирання та передачі даних з обмеженим доступом її представникам, протокол обшуку.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і тлумачення поняття, «обґрунтованості підозри», надане Європейським судом з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей про Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р. Так, суд зазначив, що стосується ступеня «підозри», то суд перш за все хоче відмітити, що як вказано в його рішенні по справі Броуган та ін.., «стаття 5 п.1 «С» не передбачає, що слідчі органи повинні мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення або в момент арешту, або в період тримання під вартою. Метою допиту під час затримання є подальше просування кримінального переслідування шляхом підтвердження, або усунення конкретної підозри, яка обґрунтовує арешт: факти, які викликали підозру ще не досягли того рівня, який є необхідним для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, яке відбувається на наступній стадії кримінального процесу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, або не обрання такого, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з ухвали слідчого судді, на основі наданих прокурором матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Зазначена підозра судом правильно визнана обґрунтованою, оскільки матеріали провадження містять достатні дані з приводу цього.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, повинні бути відхилені з огляду на їх безпідставність, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

Доводи апеляційних скарг про, нібито, порушення прав підозрюваного ОСОБА_8 , на захист, яке полягає в тому, що він не мав можливості дати усті та письмові пояснення, оскільки це стосується відомостей з обмеженим доступом та належить до таємної інформації, не відповідають дійсності. Як пояснив прокурор, в наданих до суду матеріалах не міститься жоден документ, який має гриф «Таємно» чи «З обмеженим доступом». Під час судового розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 не йшлося про необхідність розкриття чи повідомлення про якісь дані, що стосуються державної таємниці, а тому не було необхідності розгляду в закритому судовому засіданні. На думку колегії судді, доводи, про нібито, порушення права на захист та незаконне втручання до держаної таємниці, не є слушними.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім того, слідчим суддею правильно зазначено те, що з урахуванням змістовності матеріалів провадження, інкримінованого ОСОБА_8 правопорушення, можливої міри покарання, останній може виконати певні дії, через осіб, які на теперішній час органом досудового розслідування не встановлені, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування, в тому числі на непідконтрольній Україні території, та впливу на свідків у даному кримінальному провадженні.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, маючі всі необхідні засоби та можливості, маючи досвід роботи в правоохоронних органах, достовірно знаючи про тяжкість вчиненого та невідворотність покарання, використовуючи тісні зв`язки з керівниками правоохоронних органів, службовими особами органів державної влади, здобуті за тривалий час перебування на службі в органах СБУ, зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, у тому числі на території тимчасово непідконтрольній українській владі або за кордоном, що унеможливить притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Таким чином, оскільки відсутні підстави вважати, що скасування ухвали слідчого судді в частині обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, буде адекватним заходом у даному кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

Більш того, матеріали кримінального провадження містять об`єктивні данні, що імовірність вчинення нею злочину є суттєвою. На це звертає увагу Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях стосовно практики обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчим суддею правильно враховано положення ч. 5 ст.176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.ст. 197, 199, 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі його захисника та підозрюваного, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисник та підозрюваний ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу слідчого судді, не обґрунтовані.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 199, 404, 405, 407 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 25 березня 2018 року про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді