Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року
м. Київ

Провадження № 51-5622ск18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 січня 2018 року стосовно ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
За вироком місцевого суду, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції,
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , який є особою, котра не має судимостей відповідно до

ст. 89 КК,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Стягнуто із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_6 150000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 02 липня

2017 приблизно о 07.45 год. поблизу супермаркету «АТБ» №593 по вул. Симона Петлюри, 20-А в м. Бровари Київської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно завдав ОСОБА_6 не менше 4 ударів кулаками в голову, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження (відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забійної рани в лобній області; лінійний перелом лобної кістки справа з розривом твердої мозкової оболонки, субдуральних нашарувань згортків крові над правою гемісферою головного мозку; забій та розмізкування правої лобної долі з утворенням внутрішньомозкової гематоми, об`ємом 40 см куб. з компресією правого бокового шлуночку мозку та геморагічного забою правої скроневої долі), а потім обхопив потерпілого ззаду двома руками за поперек, підняв та зі значною силою перекинув через своє стегно на тротуарне покриття, заподіявши ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження (зсаднення в лівій виличній області, підшкірна гематома лівого плечового суглобу).
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну зазначених судових рішень у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та як наслідок, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості і просить на підставі статей 69 і 75 КК пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання та звільнити засудженого від його відбування.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (щире каяття і часткове добровільне відшкодування завданої шкоди), які давали судам першої й апеляційної інстанцій можливість застосувати до ОСОБА_5 положення ст. 69 КК

і призначити покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 1 ст. 121 цього Кодексу. Крім того, на думку захисника, такі обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, повне визнання цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди та критичне ставлення до наслідків власного діяння свідчать про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені у скарзі доводи та дослідивши долучені копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про таке.
У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та кваліфікацію дій засудженого за ч. 1

ст. 121 КК.
На думку колегії суддів, доводи захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними.
Як убачається зі змісту наданих до касаційного суду копій судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції дотримався вимог

статей 50, 65 КК, оскільки врахував ступінь тяжкості скоєного злочину (який відповідно до ст. 12 КК є тяжким), дані про особу засудженого (посередньо характеризується за місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного місця роботи), наявність пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття і часткове добровільне відшкодування завданої шкоди), відсутність обставин, які обтяжують покарання, конкретні обставини скоєння злочину.

Наведені обставини свідчать про те, що висновок місцевого суду щодо неможливості виправлення ОСОБА_5 без його ізоляції від суспільства є обґрунтованим та належним чином мотивованим, а вид і розмір призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років (в мінімальній межі санкції за ч. 1 ст. 121 КК) повною мірою ґрунтуються на вимогах чинного закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи захисника є аналогічними за змістом доводам, наведеним в його апеляційній скарзі, і вже були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, який належним чином перевірив ці доводи та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК мотиви свого рішення: відсутність підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість, неможливість призначення більш м`якого покарання на підставі ст. 69 КК, а також, що виправлення ОСОБА_5 неможливе без його ізоляції від суспільства (із урахуванням думки потерпілого, котрий просив призначити покарання у виді реального позбавлення волі),

з чим погоджується касаційний суд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів, і не вбачає підстав для пом`якшення покарання (на підставі ст. 69 КК), чи звільнення від його відбування (відповідно до ст. 75 КК), а тому з огляду на наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області

від 09 листопада 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 18 січня 2018 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3