Номер провадження: 11-сс/785/772/18
Номер справи місцевого суду: 520/4903/18 1-кс/520/1548/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваного: ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

встановив

Оскарженою ухвалою в рамках кримінального провадження №0001368 від 20 квітня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_12 , про застосування відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з неповною вищою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, відносно якого на теперішній час в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт за ч. 2 ст. 194 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 27.04.2018 року по 26.06.2018 року.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 19.04.2018 року приблизно о 20 годині 20 хвилин, діючи спільно з групою невстановлених осіб, знаходячись на балконі 10-го поверху не введеного в експлуатацію будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась у висловленні нецензурною лайкою у бік ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , застосували відносно них спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень предмети, а саме газові балони аерозольного типу, заповнені препаратом, що містить речовини сльозьогінної та дратівної дії. Після цього, ОСОБА_7 разом із трьома невстановленими слідством особами повалили ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на землю та почали безпричинно наносити удари руками та ногами по тулубу та голові останніх, внаслідок чого спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Продовжуючи свої злочинні дії, 19.04.2018 року приблизно о 20 годині 30 хвилин разом з вищезазначеними трьома невстановленими особами, будучи викритими у вчиненні злочину, на законні вимоги дільничного офіцеру поліції ОСОБА_16 припинити його хуліганські дії, діючи умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, ОСОБА_7 направив наявний при собі газовий балон аерозольного типу у бік ОСОБА_16 та застосував його. Після цього, ОСОБА_7 разом із трьома невстановленими особами, з мотивів неповаги до авторитету органів державної влади та правоохоронної діяльності в цілому, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, з метою припинення виконання ним своїх службових обов`язків, почали наносити удари ногами по тулубу ОСОБА_16 , спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини.

При прийнятті рішення щодо обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя прийняв до уваги те, що прокурором в судовому засіданні було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, а також наявність ризиків того, що існують обставини, які свідчать про можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та потерпілих та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім того, слідчий суддя, на підставі врахування тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також того, що, з урахуванням обставин кримінального провадження, суспільний інтерес переважає над особистим інтересом підозрюваного, прийшов до висновку про те, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо доказів, які є достатніми для переконання про неможливість жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою на даному етапі визнав виправданим.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисником підозрюваного ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді була подана апеляційна скарга, в якій він вказав, що вважає ухвалу слідчого судді постановленою з порушенням кримінального процесуального закону, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги захисник посилається на наступне:

- слідчим очевидно необґрунтовано та невірно кваліфіковані дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки, відповідно до законодавства та судової практики, його дії повинні кваліфікуватись за іншими статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи;

- слідчим не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України;

- слідчий суддя не дав оцінки доводам захисту, що характеризують підозрюваного, зокрема, тому, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, мешкає за місцем реєстрації разом зі своєю матір`ю та сестрою, має на утриманні непрацездатну ОСОБА_17 1943 р.н., яка потребує постійного догляду, має позитивну характеристику з місця мешкання та отримує прибуток;

- судом допущено помилку при оцінці доводу слідчого про наявність відносно підозрюваного ОСОБА_7 на теперішній час в провадженні Приморського районного суду м. Одеси обвинувального акту за ч. 2 ст. 194 КК України, оскільки ця позиція суперечить загальним засадам судочинства стосовно презумпції невинуватості;

- слідчий суддя безпідставно та необґрунтовано відмовив захиснику у допиті свідків сторони захисту, у залученні до справи оптичного диску із записом випуску новин «7-го каналу», не дослідив протокол опитування свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Також, до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в якій захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовуючи свої доводи наступними обставинами:

- досудове розслідування є упередженим, оскільки здійснюється слідчим відділу поліції, в якому безпосередньо працює офіцер поліції, який є потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- висновок слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України є помилковим, оскільки ґрунтується на невірній правовій кваліфікації дій підозрюваного, зокрема, не враховано того, що об`єктивна сторона його дій характеризується заподіянням тілесних ушкоджень певним особам, а не порушенням громадського порядку;

- клопотання про обрання запобіжного заходу та ухвала слідчого судді не містять обґрунтування того, що до підозрюваного неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, хоча зі змісту матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 з`являвся за викликом слідчого, прокурора і судді у визначений ними час, надавав показання по суті справи, що спростовує доводи сторони обвинувачення та слідчого судді про наявність ризиків.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_9 подав клопотання про застосування до його підзахисного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистої поруки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги та просили ухвалу слідчого судді скасувати; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, клопотання захисника ОСОБА_9 - залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України і зазначена підозра на даній стадії досудового розслідування ґрунтується на отриманих органом досудового слідства доказах, які наявні у матеріалах та долучені до клопотання, а саме: показаннях потерпілих ОСОБА_13 (а.с. 8-11), ОСОБА_14 (а.с. 22-23), ОСОБА_15 (а.с. 15-17), ОСОБА_16 (а.с. 28-30), а також свідка ОСОБА_21 (а.с. 32-35); протоколах впізнання осіб (а.с. 12-13, 18-20, 24-26), які були вивчені апеляційним судом та які свідчать про те, що невідомими особами були вчинені хуліганські дії, застосовано насилля, а саме ці особи розпиляли в обличчя присутніх газові балон аерозольного типу зі сльозогінним газом та наносили тілесні ушкодження особам, які знаходилися на 10-му поверсі не введеного в експлуатацію будинку АДРЕСА_2 , в тому числі і дільничному інспектору поліції ОСОБА_16 , який намагався запобігти вчиненню порушення громадського порядку та перешкодити побиття громадян. При цьому наявні пояснення містять дані, що активну роль у вчинені правопорушення здійснював підозрюваний ОСОБА_7 .

Зазначені обставини були підтверджені в апеляційному суді особистими поясненнями потерпілого ОСОБА_16 та ОСОБА_21 , які є працівниками правоохоронного органу, а саме дільничним інспектором поліції та слідчим Київського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області, які вказали на підозрюваного як на особу, яка у складі невстановлених осіб та спільно з ними вчинили хуліганські дії з застосовуванням сльозогінного газу, що в подальшому стало наслідком побиття присутніх у домі осіб, в тому числі застосували насильство відносно дільничного ОСОБА_16 .

Підозрюваний в апеляційному суді заперечував факт вчинення протиправних дій, а навпаки стверджував про здійснення фізичного впливу з боку пайовиків на його адресу та інших осіб, які були присутні разом з ним у приміщенні будинку. При цьому, підозрюваний не міг вказати, які саме особи були разом з ним присутні у зазначеному місці та у зазначений час, що на думку апеляційного суду може свідчити про нещирість підозрюваного та можливість вчинення останнім дій, направлених на перешкоджання кримінальному провадженню.

Щодо долучених до апеляційної скарги захисником ОСОБА_8 протоколів опитування фізичних осіб, то апеляційний суд вважає, що цими показаннями дійсно підтверджений факт існування відповідних спірних правовідносин між пайщиками та особами, які вважають себе власниками будівлі. Разом з тим, врегулювання зазначеного спору та його вирішення повинно відбуватися у передбаченому законом порядку, а не шляхом вчинення хуліганських дій та застосування насилля, що стало наслідком поведінки підозрюваного та інших невстановлених осіб. Водночас, наданими захисником протоколами, з урахуванням усіх в сукупності встановлених обставин справи, не спростовується факт, який може свідчити про вчинення правопорушень пайщиками, які були протилежною стороною зазначених спірних правовідносин.

При цьому, посилання сторони захисту на відсутність у матеріалах клопотання даних на підтвердження наявності у потерпілих тілесних ушкоджень як на факт відсутності обґрунтованої підозри, не можуть беззаперечно свідчити про відсутність факту спричинення тілесних ушкоджень, в тому числі з урахуванням того факту, що факт отримання тілесних ушкоджень підтверджений особистими поясненнями потерпілих, а також зазначеними прокурором та слідчим даними про те, що на даний час призначені та проводяться судово-медичні експертизи та судово-медичному експерту надана відповідна медична документація.

Під час розгляду апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючих в інтересах захисту підозрюваного ОСОБА_7 , у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до §. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Твердження сторони захисту щодо того, що слідчий суддя не надав оцінки доводам захисту щодо характеризуючих особу підозрюваного даних є помилковими та спростовуються змістом самої ухвали слідчого судді, зокрема мотивувальної її частини (а.с. 92, зворотня сторона), відповідно до якої слідчий суддя при застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою правильно врахував міцність соціальних зв`язків за місцем мешкання, а також те, що підозрюваний неодружений, не працює, не має постійного джерела доходу, відносно нього на теперішній час в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт за ч. 2 ст. 194 КК України.

З цих самих підстав апеляційний суд не погоджується з доводами захисника ОСОБА_9 про те, що клопотання про обрання запобіжного заходу та ухвала слідчого судді не містять обґрунтування того, що до підозрюваного неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки при розгляді вказаного клопотання прокурором було повністю доведено, а слідчим суддею правильно враховано, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства, яке виразилось у спричиненні потерпілим тілесних ушкоджень; існують реальні ризики того, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та потерпілих в кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; характеристика особи ОСОБА_7 свідчить про продовження ним протиправної поведінки, незважаючи на перебування у статусі обвинуваченого за ч. 2 ст. 194 КК України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дійсно наявність на розгляді обвинувального акту не може бути визнано преюдиціальним фактом та свідчити про вчинення ним інкримінованого йому злочину, однак вважає, що наведені обставини можуть та повинні бути враховані при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту щодо того, що суд припустився порушення засади презумпції невинуватості при оцінці доводу слідчого про наявність відносно підозрюваного ОСОБА_7 на теперішній час в провадженні Приморського районного суду м. Одеси обвинувального акту за ч. 2 ст. 194 КК України є помилковими, оскільки вказані обставини мають впливове значення в даному кримінальному провадженні та дають певну характеристику особи ОСОБА_7 , що, зокрема, свідчить про його повторну противоправну поведінку навіть при усвідомленні кримінального покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим за ч. 2 ст. 194 КК України, його небажання ставати на шлях виправлення та ігнорування й неповагу до вимог кримінального закону, що слідчим суддею було враховано цілком обґрунтовано при постановленні ухвали.

При цьому, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень середньої тяжкості та тяжкого злочинів, в тому числі який пов`язаний з завданням тілесних ушкоджень співробітнику правоохоронного органу при виконанні ним своїх службових обов`язків; на теперішній час обвинувачується також у вчиненні іншого кримінального правопорушення; на даний час продовжується проведення необхідних слідчий дій та експертних досліджень для встановлення істини по даному кримінальному провадженні, тому існують обґрунтовані ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідка та потерпілих в кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд не в змозі погодитись з твердженнями сторони захисту про те, що висновок слідчого судді ґрунтується на невірній правовій кваліфікації дій підозрюваного, оскільки на даній стадії кримінальне провадження тільки розслідується, здійснюються відповідні слідчі дії для встановлення істини по справі, й слідчий суддя не вправі на даній стадії розглядати питання правильності кваліфікації, а повинен лише вирішувати питання про обґрунтованість підозри та наявність вказаних вище ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному.

Отже, слідчий суддя або суд, у даному випадку, позбавлений можливості давати оцінку правильності кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки триває досудове розслідування.

Окрім цього, твердження захисника ОСОБА_9 щодо того, що досудове розслідування є упередженим, оскільки здійснюється слідчим відділу поліції, в якому безпосередньо працює офіцер поліції, який є потерпілим у даному кримінальному провадженні спростовуються тим, що в кримінальному процесуальному законі немає жодної заборони на здійснення досудового розслідування тим слідчим відділом поліції, у якому працює потерпілий від цього кримінального правопорушення.

Натомість, ч. 1 ст. 216 КПК України передбачає, що слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування, а частина 1 статті 218 КПК України встановлює, що досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Отже, як вбачається з викладеного вище, досудове розслідування кримінального провадження за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України здійснюється з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Підсумовуючи наведене вище, обставини вчинених правопорушень, поведінку підозрюваного та його відношення до вчиненого, апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано доказів, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частина 2 вищезазначеної статті передбачає, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Пункт 2 абзацу 3 вищезазначеної статті 219 КПК України вказує, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Разом з тим, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженню відраховується з 26.04.2018 року, тобто з моменту повідомлення особи про підозру та становить два місяці. Слідчий суддя районного суду, визначивши строк дії запобіжного заходу до 26.06.2018 року, припустився помилки та не врахував тієї обставини, що визначений слідчим суддею 60 денний строк закінчується 25.06.2018 року.

Згідно з п. 3 ч. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Положення ч. 1 ст. 412 КПК України встановлює, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, слідчим суддею при застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, пов`язане з визначенням строку тримання під вартою підозрюваного поза межами 60-денного строку, що перешкодило слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому вказане рішення підлягає скасуванню апеляційним судом з постановленням нової ухвали.

За наведених вище обставин, апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, ухвала скасуванню з постановленням нової ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, а клопотання захисника ОСОБА_9 про передачу підозрюваного на поруки - без задоволення.

Визначаючи строк дії запобіжного заходу, апеляційний суд вважає за необхідним визначити цей строк до 20 червня 2018 року, тобто в межах строку досудового розслідування та з урахуванням вчинення правопорушень з застосуванням насильства, приходить до висновку про необхідність застосування такого запобіжного заходу без визначення розміру застави, що передбачено положеннями ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючих в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_9 про передачу підозрюваного ОСОБА_7 на поруки - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0001368 від 20.04.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 строком до 26.06.2018 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі УДДВП в Одеській області строком до 20 червня 2018 року, без визначення застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4