Справа № 192/472/18
Провадження № 1-в/192/201/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.05.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21», засудженого вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, зараховано в строк відбуття покарання період з 24 квітня 2015 року по 19 листопада 2015 року; ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 квітня 2015 року по 22 грудня 2015 року,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

Початок строку: 24.04.2015 року
Кінець строку: 24.02.2019 року
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, яке в судовому засіданні підтримав та просив задовольнити у зв`язку з тим, що він відбув 2/3 частини строку покарання, здобув спеціальність «Токар», має одне стягнення, заохочень не має.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки вважав, що засуджений не довів свого виправлення.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 21 січня 2016 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, на підприємстві установи не працевлаштований за власним бажанням.

Згідно характеристики ОСОБА_3 характеризується посередньо, намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться не завжди сумлінно, не вбачає в цьому суспільної необхідності, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.
Згідно довідки про заохочення та стягнення убачається, що на даний період часу ОСОБА_3 заохочень не має, допустив одне порушення режиму утримання, стягнення за яким погашене у встановленому законом порядку (а.с.9).

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Засуджений не працевлаштований за власним бажанням, тобто його ставлення до праці є негативним, допустив одне порушення режиму утримання, не приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу, не має заохочень за умови відбуття покарання з 21 січня 2016 року та згідно характеристики лише намагається стати на шлях виправлення, що не може свідчити про його виправлення.

Крім того, комісією установи було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_3 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення, як такий, що не довів свого виправлення.
Суд звертає увагу на те, що відбуття певного строку покарання, отримання освіти під час відбування покарання не є безумовними підставами для звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково.
Також судом враховано те що, ОСОБА_3 в 2009 році звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, проте не зробив для себе належних висновків і знову вчинив умисні злочини, у тому числі тяжкий.
Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а тому в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення слід відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1