Ухвала

Іменем України

24 липня 2018 року

м. Київ
Справа № 464/5487/17
Провадження № 51-7577 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 8 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
вироком Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2017 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженку с. Романівка Перемишлянського району Львівської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудиму,
засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2017 року засуджено також ОСОБА_7 , судове рішення щодо якої не оскаржується.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 8 травня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, за встановлених судом обставин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними у тому, що 7 червня 2017 року о 07:00 год., знаходячись на складі підприємства ПрАТ «Концерн Хлібпром», що на вул. Хлібній, 2 в м. Львові, за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрали з даного підприємства сировину (продукти), а саме: мак вагою 6,190 кг вартістю 213 грн., олію соняшникову нерафіновану виморожену об`ємом 14 л вартістю 292,95 грн., шість упаковок сосисок «Європейські Ранчо» загальною вартістю 164,7 грн., маргарин «Сонячний» вагою 8,175 кг вартістю 157,37 грн., сир твердий «Російський Плюс» вагою 0,930 кг вартістю 58,13 грн., завиванець «Український» з маковою начинкою в кількості 4 шт. загальною вартістю 40,8 грн., а всього майна підприємства на загальну суму 926,95 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження.
Так, захисник вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягає у використанні судами недопустимих доказів, а саме показань представника потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , так як жоден з них не був очевидцем інкримінованого ОСОБА_5 злочину. У зв`язку з чим було подано заяву про ненадання згоди на використання показань з чужих слів, яка не була взята до уваги судами першої та апеляційної інстанцій; показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 , яким сторона захисту просила дати оцінку з урахуванням показань обвинуваченої ОСОБА_5 та поставитися до них критично; протоколу огляду місця події від 7 червня 2017 року, протоколу огляду речей та інших документів, оскільки, на думку захисника, вони були складені не у місці виявлення продуктів. Крім того, захисник вказує, що стороні захисту не відкривались речові докази у кримінальному провадженні. Також захисник наголошує, що суд безпідставно відмовив стороні захисту у допиті свідка ОСОБА_13 . Захисник ОСОБА_4 зазначає, що розгляд справи в суді першої інстанції був неповним, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 вбачається, що вона, надаючи власну оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 КПК та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо вини засудженої ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки за попередньою змовою групою осіб, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань засудженої ОСОБА_7 , яка вину свою у вчиненні вищевказаного злочину, визнала повністю, добровільно написала визнавальні пояснення та показала, що всі дії по викраденню товару погоджувала та вчиняла спільно з ОСОБА_5 ; представника потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які показали про обставини затримання обвинувачених з викраденим товаром, його огляду та зважування; письмових доказів, а саме: протоколів огляду місця події від 7 червня 2017 року та огляду речей; даними довідки про вартість викрадених товарно-матеріальних цінностей від 7 червня 2017 року, згідно з якою загальна сума збитків становить 926,95 грн.; копією акта перевірки фактичної наявності товарно-матеріальних цінностей від 7 червня 2017 року, згідно з яким виявлена нестача сосисок у кількості 100 шт.;
Вказані в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Таким чином, касаційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії обвинуваченої ОСОБА_5 кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 185 КК.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, вчинення обвинуваченою злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка судимості немає та вперше притягується до кримінальної відповідальності; її молодий вік, позитивну характеристику, здійснення догляду за своєю бабусею, 1945 р.н., та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі та про можливість звільнення її від відбування покарання з випробовуванням, так як її виправлення можливе без ізоляції від суспільства та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Крім того, аналогічні за змістом доводи захисника ОСОБА_4 в частині доведеності винуватості у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 злочину та недопустимості доказів, переглядалися в апеляційному порядку. Апеляційна інстанція обґрунтовано зазначила, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК, за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, який надав мотивовану відповідь на доводи захисника ОСОБА_4 щодо недопустимих, на її думку, доказів, якими обґрунтовує своє рішення суд першої інстанції.
Так, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог закону, передбачених ст. 94 КПК. В основу вироку та доведеності вини ОСОБА_5 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні суд поклав докази, які одержані в установленому законом порядку, перевірені і досліджені безпосередньо судом, таким надано оцінку їх належності, допустимості, достовірності й достатності.
Твердження захисника про неврахування судом апеляційної інстанції позиції сторони захисту щодо недопустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, позбавлені підстав, оскільки спростовуються доказами, які покладені в основу вироку, детальний зміст яких викладений у судовому рішенні.Судом першої інстанції надано належну оцінку твердженням обвинуваченої ОСОБА_7 про вчинення злочину ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб у групі з ОСОБА_7 , на яку вона вказала як на особу у групі, з якою вчиняла злочин.
Крім того, не вбачається й порушень апеляційним судом вимог ст. 404 КПК, про що посилається у касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 .
Так, у ч. 3 ст. 404 КПК встановлений обов`язок суду апеляційної інстанції повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, якщо про це надійшло клопотання учасників судового провадження. Цією ж нормою передбачена можливість апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Апеляційна інстанція правильно вказала, що обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_14 про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_13 , з яким, відповідно до показань обвинуваченої ОСОБА_7 , обвинувачені домовлялись про переміщення викрадених речей за територію ПрАТ «Концерн Хлібпром», оскільки показання зазначеної особи значення для встановлення наявності чи відсутності вини у вчиненні, інкримінованого злочину обвинуваченою ОСОБА_5 , за обставин, вказаних у обвинувальному акті, не мають.
Що стосується доводів захисника про те, що стороні захисту не відкривались речові докази у кримінальному провадженні, касаційний суд погоджується з висновком першої інстанції, який вказав, що речові докази продукти, які належать до категорії товарів та піддаються швидкому псуванню було правомірно повернуті власнику. Крім цього, усі слідчі дії були проведені відповідно до вимог КПК, а відтак, зважаючи на наведене, суд визнав протокол огляду місця події, протокол огляду речей та речові докази допустимими доказами в провадженні.
Водночас, недослідження в судовому засіданні обставин провадження, а саме, допит свідка ОСОБА_13 , яке на думку захисника було залишено поза увагою судом апеляційної інстанції, не може вплинути на спростування сукупності наведених у судових рішеннях доказів, якими підтверджується факт вчинення ОСОБА_5 крадіжки за попередньою змовою групою осіб.
Тому колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про невстановлення ним даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом першої інстанції обставин, що могли б мати значення для справи.
На переконання суду касаційної інстанції апеляційний суд, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 дотримався вимог ст. 419 КПК, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги захисника, дав на них мотивовану відповідь і обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення.

Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника ОСОБА_14 не наведено.
З огляду на викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 8 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3