Провадження № 1-кс/331/3132/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна відповідно до матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000568 від 14.02.2015 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

В клопотанні зазначено що, ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2017 р., ЄУН № 331/1144/17, слідчим суддею ОСОБА_5 , накладено арешт на нежитлове приміщення № 193 (літ. А-9) першою поверху, загальною площею 475,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору дарування від 25 липня 2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 794, ОСОБА_4 є власником 19/50 часток зазначеного приміщення. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.06.2018 р. № 126583108 - 31/50 частина належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «УЛІСС ТУР», на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 726. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.05.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 5511, TOB «УЛІСС ТУР» передало у власність 19/50 зазначеного приміщення ОСОБА_9 , який потім уклав договір дарування цього майна з ОСОБА_4 , який є заявником по справі. Таким чином, ОСОБА_4 є законним добросовісним власником зазначеного приміщення. Таким чином, захисник вважає, що арешт майна у даному випадку є необґрунтованим, таким, що обмежує право власності законного, добросовісного володільця майна та його підприємницької діяльності, при цьому, розумність та співрозмірність такого обмеження не відповідає завданням кримінального провадження.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 клопотання підтримала та пояснила, що за період набуття права власності на вказане майно ОСОБА_4 постійно та відкрито ним користується, його право власності ніким не оспорюється, будь-які судові провадження відсутні. Крім того, просила врахувати, що строки розслідування кримінального провадження вийшли за межі розумних, результату по справі немає, тому підстав вважати доцільним продовження обмеження прав її довірителя не існує.

У судове засідання слідчий не з"явився, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає його таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених ст. 131 КПК України, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його, або розпоряджатися чи користуватися ним.
Арешт майна застосовується за клопотанням слідчого, прокурора або цивільного позивача у кримінальному провадженні шляхом винесенням ухвали слідчим суддею.
У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000568 від 14.02.2015 року за ч.1 ст.358 КК України. В рамках вищевказаного кримінального провадження для виключення ризиків подальшого відчуження, знищення перетворення приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим суддею ОСОБА_5 ухвалою від 13.02.2017 р. накладено арешт на вищевказане приміщення.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нежитлове приміщення № 193 (літ. А-9) першого поверху, загальною площею 475,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у спільній частковій власності з розподілом часток наступним чином:

19/50 - належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , на підставі договору дарування від 25.07.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 794;

31/50 - належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «УЛІСС ТУР», на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 726.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.05.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 5511, TOB «УЛІСС ТУР» передало у власність 19/50 зазначеного нежитлового приміщення ОСОБА_9 , який потім уклав договір дарування цього майна з ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 є законним добросовісним набувачем 19/50 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в розумінні ст.330 ЦК України, оскільки право власності на вищевказану частку нежитлового приміщення передавалось тричі. При цьому ОСОБА_4 набув прово власності на вказане приміщення до початку розслідування кримінального провадження, предметом якого є внесення завідомо недостовірних відомостей до документів, які складались у 2003-2006 роках та не пов"язані із законністю набуття права власності ОСОБА_4 .

Крім того, слідчий суддя зазначає, що за період з 14.02.2015 року до сьогодні (тобто більше трьох років) досудове розслідування не завершено, про підозру у вчиненні злочину жодній особі не повідомлено, слідчий або інший представник Олександрівського ВП у судове засідання не з"явився, доводів щодо необхідності продовження арешту майна слідчому судді не надав.
Згідно ч.2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що продовження існування обтяження на нерухоме майно заявника, який є добросовісним набувачем та вільно користується своєю власністю на протязі тривалого періоду часу, при цьому не є особою, яка підозрюється у вчиненні злочину, який розслідується, є порушенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не відповідає цілям кримінального провадження, у звязку із чим підстав для продовження існування обмеження його прав немає, тому арешт майна необхідно скасувати.
Керуючись ст.ст. 170-173 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна відповідно до матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000568 від 14.02.2015 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України задовольнити.

Скасувати арешт з 19/50 частин нежитлового приміщення № 193 (літ. А-9) першого поверху площею 475,6 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_4 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя: ОСОБА_1