Справа № 464/8594/16-к
пр.№ 1-кп/464/20/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26-27.04.2018 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000646 від 03.03.2016 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, Українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законних представників обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представників відділу у справах дітей Сихівської РА ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

обвинуваченого ОСОБА_14

в с т а н о в и в :
ОСОБА_14 23 лютого 2016 року близько 12 год., перебуваючи в класі образотворчого мистецтва №29, що на другому поверсі середньої загальноосвітньої школи №86, що по вул. Скорини, 34 у м.Львові, на ґрунті особистих неприязних відносин з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_6 , умисно наніс останньому один удар долонею правої руки в скроневу ділянку голови зліва та один удар книгою по голові в область чола, в результаті чого спричинив потерпілому струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки голови зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що 23.02.2016р. прийшов до середньої загальноосвітньої школи №86, що по вул. Скорини, 34 у м.Львові, щоб провідати колишніх однокласників. Під час спілкування з колишніми однокласниками в нього виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 , який сказав в його сторону образливі слова. Всі з цього засміялися. Під час конфлікту він наніс потерпілому один удар правою рукою в область голови, а в подальшому кинув в нього книжкою. Після чого пішов та сів за парту. Після інциденту, дзвонив потерпілому на телефон та хотів попросити пробачення, однак останній не піднімав слухавку. Відтак він написав потерпілому листа у соціальній мережі, у якому попросив пробачення. У вчиненому щиро розкаюється, шкодує, що мав місце такий інцидент та просить суворо не карати. Цивільний позов визнає частково, лише в частині відшкодування матеріальної шкоди. В судовому засіданні попросив пробачення у потерпілого. Клопотання захисника про звільнення його від покарання згідно Закону України «Про амністію у 2016 році» підтримує.

Крім повного визнання своєї провини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України повністю доведена та підтверджується зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами:
допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 23.02.2016р. близько 12 год., в клас образотворчого мистецтва №29, що на другому поверсі середньої загальноосвітньої школи №86, що по вул. Скорини, 34 у м.Львові зайшов обвинувачений і почав ображати його. Після чого в нього з ОСОБА_14 виник конфлікт, під час якого обвинувачений наніс йому один удар долонею правої руки в скроневу ділянку голови зліва та кинув книгою по його голові в область чола. Заявлений цивільний позов підтримує;

допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що в кінці лютого 2016 року, коли вона перебувала в класі образотворчого мистецтва №29, що на другому поверсі середньої загальноосвітньої школи №86, що по вул. Скорини, 34 у м.Львові, в клас зайшов ОСОБА_14 , який в подальшому почав чіплятися до ОСОБА_6 . Після чого між ними виник конфлікт, під час якого ОСОБА_14 наніс ОСОБА_6 удар рукою в область голови. В подальшому інші хлопці, які перебували в класі розборонили їх та вивели ОСОБА_14 з приміщення класу;

допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду повідомила, що коли вона перебувала в класі образотворчого мистецтва №29, в середній загальноосвітній школі №86, що по вул. Скорини, 34 у м.Львові, під час уроку, у той час, коли вчитель був відсутній, між обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_6 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_14 наніс ОСОБА_6 удар рукою в область голови;

допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду повідомила, що вона працює директором середньої загальноосвітньої школи №86, що по вул. Скорини, 34 у м.Львові. 23.02.2016 до неї підійшов ОСОБА_14 , який попросився побути на уроці літератури, на що вона погодилась, оскільки добре його знала, так як він раніше навчався у даній школі та дозволила йому бути присутнім. Він був абсолютно спокійним, ознак алкогольного чи іншого сп`яніння в нього вона не виявила. Під час уроку він сидів тихенько і працював. Що сталося у її відсутності під час уроку вона не бачила, про інцидент дізналася лише наступного дня від батька потерпілого. Після її повернення, ОСОБА_14 вже не було. Коли ОСОБА_14 навчався у середній загальноосвітній школі №86, виникали проблеми з його відвідуваністю уроків, однак серйозних інцидентів не було;

допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду повідомила, що вона є матір`ю потерпілого ОСОБА_6 23.02.2016р. близько 15 год. син прийшов додому, в нього під очима були синяки, він почувався погано, в голові дзвеніло та шуміло. Після чого вона із сином поїхали в поліклініку та звернулись до ОСОБА_19 , який оглянув потерпілого, діагностував у нього травму вуха, призначив лікування та сказав обов`язково звернутися до невропатолога. Тоді вона із сином звернулись до невропатолога, який встановив у потерпілого струс головного мозку і дав скерування в дитячу лікарню. У лікарні підтвердили діагноз невропатолога та госпіталізували сина. В лікарні він пройшов лікування. Отримана травма негативно вплинула на сина, він закрився в собі;

допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду повідомив, що він є хресним батьком потерпілого ОСОБА_6 та останній є його племінником. 23.02.2016р. після 15 год. до нього зателефонувала його сестра ОСОБА_18 та попросила, щоб він відвіз ОСОБА_6 в поліклініку, бо йому погано. Коли їхали в поліклініку, ОСОБА_21 був дуже блідий, вухо було почервонілим, йому дзвеніло у вусі. Він завіз ОСОБА_21 з батьками до поліклініки. На огляд з ними він не ходив. В подальшому він часто возив ОСОБА_21 до лікарів. Отримана травма негативно вплинула на потерпілого;

даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.03.2016 (т.1 а.с. 189), з якого вбачається, що 03.03.2016р. о 15:30 год. законний представник потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав усну заяву, в якій просить притягнути до відповідальності ОСОБА_22 , який 23.02.2016 близько 12 год. по вул. Скорини у м.Львові, в приміщенні середньої загальноосвітньої школи №86 спричинив його неповнолітньому синові ОСОБА_6 тілесні ушкодження;

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16.11.2016 (т.1 а.с. 175-178), з якого вбачається, що обвинувачений відтворив, як він долонею руки наносив удар ОСОБА_6 по обличчю, а після чого наносив ще один удар книгою по обличчю;

з висновку експерта №129/2016 від 18.03.2016 (т.1 а.с. 172-173) вбачається, що при огляді судово-медичного експерта 18.03.2016 у ОСОБА_6 на шкірних покровах тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно даних медичної картки КМДКЛ у ОСОБА_6 при поступленню в лікарню 24.02.2016 були наступні ушкодження: струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки голови зліва, які могли утворитися від контакту з тупим предметом лівої скроневої ділянки голови, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. У зв`язку із відсутністю на шкірних покровах голови тілесних ушкоджень (саден, синців, ран), визначити час причинення ушкоджень ОСОБА_6 немає можливості;

допитана судмедексперт ОСОБА_23 в судовому засіданні повністю підтвердила свій висновок та пояснила, що згідно медичних даних у ОСОБА_6 при поступленню в лікарню 24.02.2016 були наступні ушкодження: струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки голови зліва, які могли утворитися від контакту з тупим предметом лівої скроневої ділянки голови, та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Вона оглядала ОСОБА_6 . На шкірних покровах тілесних ушкоджень не було виявлено. Визначити час нанесення тілесних ушкоджень встановити не вдалось, оскільки не було даних в медичній карті. Оскільки випадок мав місце в лютому 2016 році, то на час проведення експертизи 18.03.2016 вже ніяких слідів нанесення тілесних ушкоджень могло і не бути. Тілесні ушкодження, які були зазначені у медичній документації ОСОБА_6 могли утворитися від удару рукою;
даними витягу з історії хвороби №2736/16 (т.1 а.с. 118), з якого вбачається, що ОСОБА_6 з 24.02.2016 по 02.03.2016 знаходився на стаціонарному лікуванні в комунальній міській дитячій клінічній лікарні з діагнозом: струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки зліва.

Суд вважає, що зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є належними та допустимими.

Суд приймає до уваги показання потерпілого щодо обставин, локалізації, механізму і характеру нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, які є незмінними як на досудовому, так на судовому слідстві, узгоджуються з показаннями свідків та з іншими об`єктивними доказами по справі, надає віри показанням потерпілого, розцінює такі як правдиві, що об`єктивно відображають обставини справи та підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст.22 КПК України судом створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого ОСОБА_14 кримінального правопорушення.

Суд виходить з наявності об`єктивних даних про те, що саме обвинувачений розпочав словесний конфлікт з потерпілим, а потім під час конфлікту потерпілому були завдані удари, останній отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у виді струсу головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки голови зліва.

Щодо позиції законного представника потерпілого та самого потерпілого про спричинення останньому тілесних ушкоджень середньої тяжкості та відповідному притягненню обвинуваченого до відповідальності суд вважає наступне. Доказів, які б свідчили про об`єктивну наявність тілесних ушкоджень середньої тяжкості у потерпілого, суду не надано. Спричинення потерпілому саме легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я підтверджується медичними даними, висновком експерта №129/2016 від 18.03.2016 та поясненнями самого експерта. Ці докази, на думку суду є достовірними та не викликають жодного сумніву.

Відповідно до принципу диспозитивності, викладеному у ст.26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень Кодексом.

За таких обставин суд не має законних підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого зі ст.125 ч.2 КК України на ст.122 КК України за спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинувачений вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Ці дії ОСОБА_14 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який законодавцем віднесений до злочину невеликої тяжкості, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення в неповнолітньому віці, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, для підсудного ОСОБА_14 суд визнає щире каяття та те, що він вчиним злочин, будучі неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покаранняОСОБА_14 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З врахуванням даних про особу обвинуваченого, який на час призначення покарання є повнолітнім, того, що він має власні кошти на які може бути звернене стягнення, наявність кількох пом`якшуючих обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, яке буде для нього оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів.

Разом з тим суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_24 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_14 Закону України «Про амністію у 2016 році», слід задоволити, звільнивши ОСОБА_14 від відбування покарання, оскільки він на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, з наслідками застосування амністії ознайомлений, погоджується на застосування до нього амністії.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Встановлено, що кримінальне правопорушення вчинене 23.02.2016 не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, згідно матеріалів справи, ОСОБА_14 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім. Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_14 Закону України «Про амністію у 2016 році», передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_14 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов законного представника потерпілого, враховуючи принцип диспозитивності, закріплений статтею 161 КПК України, підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 22, 23, 1166 та 1167 ЦК України в частині відшкодування матеріальної шкоди повністю та моральної шкоди частково, в межах пред`явленого обвинувачення. Заявлена потерпілим-цивільним позивачем моральна шкода в розмірі 50000 гривень підлягає частковому задоволенню на підставі ст. 1167 ЦК України. З врахуванням матеріального стану обвинуваченого, ступеня його вини, заподіяння потерпілому фізичних та душевних страждань, тривалістю порушення прав ОСОБА_6 , та виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути зазначене відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням заподіяна на суму 572,91 грн. та не відшкодована. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу, позивачем надано акт про надані послуги, та квитанцію про оплату таких послуг. Відтак понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. підлягають стягненню.

Крім того, суд звертає увагу на те, що оскільки на час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_14 досяг 18 річного віку, він є належним відповідачем по цивільному позові. Відтак ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не є належними відповідачами в даній справі, а тому в частині солідарного стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальної шкоди, моральної шкоди та витрат на правову допомогу слід відмовити.

Речових доказів у справі немає.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженні не обирався. Процесуальних витрат у справі немає.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_14 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Відповідно до п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_14 від призначеного покарання.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 572,91 грн., у відшкодування моральної шкоди 5000 грн., у відшкодування витрат на правову допомогу 3000 грн., а всього 8572 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1