Єдиний унікальний номер 233/5829/17
Номер провадження 11-кп/775/465/2018

УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області кримінальне провадження № 0001296 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2018 року стосовно ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2018 року

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Гродно Білорусія, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 30 липня 1997 року Костянтинівським районним судом Донецької області за ч.2 ст. 140 КК України (1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 2) 07 вересня 1999 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ч.2 ст. ст. 140 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) 08 грудня 1999 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 42 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 4) 04 грудня 2003 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 5) 01 жовтня 2004 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі; 6) 02 вересня 2004 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 7) 28 грудня 2010 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 8) 15 березня 2011 року Костянтинівським міськрайонним судом за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 9) 01 вересня 2011 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 10) 21 листопада 2014 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, звільнився 30 березня 2017 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2018 року, ОСОБА_6 04 жовтня 2017 року, приблизно о 05.15 год. (більш точного часу в ході слідства не встановлено), знаходився поруч з домоволодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 . Побачивши, що власник домоволодіння поїхав, у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна з території вказаного домоволодіння. Негайно реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи корисливу мету, ОСОБА_6 , скориставшись тим, що на території домоволодіння нікого немає, через огорожу проник на територію вищезазначеного домоволодіння, де шляхом вільного доступу через незачинені двері проник до приміщення гаражу на території двору зазначеного домоволодіння, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна, викрав чуже майно яке належить громадянину ОСОБА_10 , а саме: кутову шліфувальну машину торгівельної марки «Арсенал» моделі «УШМ -125/1050», вартістю 459,88 грн.; кутову шліфувальну машину торгівельної марки «ЛЕПСЕ» моделі «МШУ-2-230», вартістю 1997 грн.; кутову шліфувальну машину торгівельної марки «Витязь» моделі «МШУ 180-1800», вартістю 797,15 грн.; лобзик торгівельної марки «Fairline» моделі «FSS 5705P», вартістю 521,76 грн.; дриль торгівельної марки «Интерскол» моделі «ДУ-780 ЗР», вартістю 815,63 грн.; шліфувальну машину торгівельної марки «ФИОЛЕНТ» моделі «МПШ 4-283», вартістю 850 грн.; прути із нержавіючої сталі в кількості 8 штук, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого; трубки із нержавіючої сталі у кількості 5 штук, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого; мотки проволоки виконані із нержавіючої сталі та міді, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого; три мішки виготовлені з полімерного матеріалу, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого; м`ясо вагою 4 кг, яке також не представляє матеріальної цінності для потерпілого, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5441.42 грн.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність обраної судом кваліфікації, вважає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Зазначає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за тяжкі корисливі злочини, не працює та знов скоїв тяжкий корисливий злочин.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, обвинуваченого, який вважав, що підстави для скасування вироку відсутні та просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок суду, в частині призначеного покарання слід залишити без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 ніким не оспорюється, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Абзацами 1, 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім того, колегія суддів, приймає до уваги практику Верховного Суду, в тому числі постанову від 26.04.2018 року у справі ОСОБА_11 , в якій з посиланням на ст. ст. 50, 65 КК України йдеться про наділення саме суду правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як вбачається із матеріалів провадження, саме вказаними нормами закону керувався суд першої інстанції, при постановлені вироку та призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Зокрема, при обранні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, фактичні обставини справи, те, що він скоїв один епізод крадіжки, даних, що характеризують його особу, обвинувачений ОСОБА_6 , згідно довідки за № 213 від 13.07.2018 року, виданої КУ ЦРЛ «Центральною районною лікарнею» є інвалідом 2 групи, обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття та обтяжують покарання рецидив злочинів.

Враховуючи фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що перевиховання ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства .

Покарання обвинуваченому обране в межах санкції статті обвинувачення у виді 3 років позбавлення волі, в умовах ізоляції від суспільства, на думку колегії суддів, є достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Загальні засади призначення покарання (ст.65 КК) наділяють суд правом вибору однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально - вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення покарання.

Під час апеляційного розгляду, не встановлено будь-яких даних про особу обвинуваченого, які не були враховані судом першої інстанції, або таких, які додатково представлені прокурором суду апеляційної інстанції і суттєво збільшують суспільну небезпеку вчиненого злочину та обтяжують покарання обвинуваченому.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 4 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Оскільки дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознакою повторність, то суд не може враховувати рецидив злочинів при призначені покарання та доводи прокурора в цій частині не заслуговують на увагу.

Тому, доводи прокурора, щодо посилення призначеного судом покарання, колегія суддів вважає непереконливими.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було дотримано вимоги кримінального закону і призначено обвинуваченому покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню нових злочинів.

Істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, відсутні.

З урахуванням викладеного, вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим і колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2018 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засуджений, який тримаються під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Судді