Постанова
Іменем України

10 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001210,

відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янського Дніпропетровської області, засудженого за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Вимогою прокурора до касаційного суду є скасування вказаної ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає про невідповідність призначеного вироком суду покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості у зв`язку з безпідставним звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, про що наголошувалося в апеляційній скарзі прокурора, доводи якої апеляційний суд повною мірою не перевірив, а отже не спростував. Зазначає про недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) при постановленні ухвали, що не містить належного мотивування прийнятого рішення.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбаченихпунктами 1, 2 ч. 1 та пунктом 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

2.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
06 червня 2016 року приблизно о 17-й годині ОСОБА_6 відпочивав на березі дренажного каналу навпроти будинку № 46 на проспекті Металургів у лівобережній частині м. Кам`янського, де в той час перебував малознайомий йому ОСОБА_7 . У результаті конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій, підібрав із землі палицю (частину обгорілої гілки) та, тримаючи її обома руками, у момент, коли ОСОБА_7 повернувся до нього спиною, навмисно завдав палицею удару по траєкторії зверху вниз в ліву тім`яну ділянку голови.
У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 згідно з висновком судово-медичної експертизи від 21 червня 2016 року № 730-Е спричинено тілесні пошкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом скроневої та тім`яної кісток ліворуч із синцем та садном у тім`яній ділянці ліворуч, що супроводжувалися забоєм головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська з обставинами, викладеними в обвинувальному акті від 30 вересня 2016 року, погодився, кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції підтримала касаційну скаргу і просила скаргу задовольнити.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Практика Європейського суду з прав людини щодо мотивування судових рішень (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод)
…Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. Рішення від 09 грудня 1994 року у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain), серія А, № 303А, п. 29).

4.2 Кримінальний кодекс України
4.2.1 Стаття 50. Поняття покарання та його мета
Частина 1. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Частина 2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Частина 3. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

4.2.2 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

4.2.3 Стаття 75. Звільнення від відбування покарання з випробуванням
Частина 1. Якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Частина 3. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Частина 4. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

4.3 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.3.1 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.3.2 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду провадження судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів касаційної скарги та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваного судового рішення, встановлених КПК України, розгляд провадження здійснено судом у частині застосування до засудженого положень ст. 75 КК України. Висновки суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційній скарзі не оспорюються [4.3.2].

5.2 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали апеляційним судом
Суд першої інстанції при призначенні покарання вимог закону України про кримінальну відповідальність дотримався [4.2.1, 4.2.2].
Призначаючи покарання за вчинення цього злочину, суд урахував тяжкість та обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, його вік, роботу за угодами, наявність сім`ї, щире каяття та думку потерпілого про відсутність підстав для суворого покарання обвинуваченого та дійшов висновку про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Звільнення від відбування покарання є правом суду. При застосуванні положень ст. 75 КК України суд має врахувати не лише тяжкість злочину та особу винного, а й інші обставини у провадженні, які впливають на думку суду при прийнятті рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та можливість його виправлення без ізоляції від суспільства [4.2.3].
Суд апеляційної інстанції з доводами, викладеними у вироку, погодився, покарання, призначене ОСОБА_6 , вважає достатнім, необхідним та справедливим для виправлення останнього.
Доводи касаційної скарги про невизнання ОСОБА_6 вини у вчиненні злочину перевірені апеляційним судом та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, ОСОБА_6 в ході судового розгляду свою вину визнавав повністю. Тому врахування судами такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття є правильним.
Судом апеляційної інстанції було враховано й заяву потерпілого, подану до апеляційного розгляду, про примирення з обвинуваченим, що свідчить про розкаяння ОСОБА_6 у своїх діях перед потерпілим, який моральних та матеріальних претензій до ОСОБА_6 не має, та цивільного позову не заявляв.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, доводи апеляційної скарги прокурора є аналогічними тим, що наведені в касаційній скарзі, перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення [4.3.1].
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено.

Керуючись статтями 436, 438, 439, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3