ВЕРХОВНИЙ СУД
КАСАЦІЙНИЙ КРИМІНАЛЬНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2018 року
м. Київ

справа № 404/6420/13-к
провадження № 51-2782км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
засудженогоОСОБА_6 ,
захисникаОСОБА_7 ,
потерпілоїОСОБА_8 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Часів Яр Артемівського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Обставини справи

1. Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 16 листопада 2008 року в м. Кіровограді, він, керуючи вантажним автомобілем «Міцубісі-Кантер», який належить на праві власності «ААЗ Трейдінг Ко», рухаючись на перехресті, не виконавши вимогу дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху («Дати дорогу»), розпочав проїзд перехрестя і, порушивши вимоги пункту 1.5, підпункту «б» пункту 2.3, пункту 16.11 Правил дорожнього руху, зіткнувся з автомобілем «ВАЗ-21074» під керуванням водія ОСОБА_9 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21704» ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
2. Кіровський районний суд міста Кіровограда вироком від 11 грудня 2013 року визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК, та призначив йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі пункту 2 частини першої статті 49 КК суд звільнив його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Також суд стягнув на користь потерпілої 68 461, 08 грн у рахунок відшкодування заподіяної шкоди.
3. Апеляційний суд Кіровоградської області ухвалою від 24 березня 2014 року задовольнив апеляційну скаргу захисника, скасував вищевказаний вирок та закрив кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.
4. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 13 січня 2015 року частково задовольнив касаційні скарги прокурора і потерпілої, скасував ухвалу апеляційного суду та призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
5. Апеляційний суд Кіровоградської області ухвалою від 5 березня 2015 року скасував вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11 грудня 2013 року та призначив новий розгляд у суді першої інстанції.
6. Кіровський районний суд міста Кіровограда вироком від 5 лютого 2016 року виправдав ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
7. Апеляційний суд Кіровоградської області вироком від 23 грудня 2016 року визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК, та призначив йому покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі пункту 2 частини першої статті 49 КК суд звільнив його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Також суд частково задовольнив цивільний позов потерпілої, стягнувши із засудженого на її користь 28 461, 08 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Вимоги і доводи касаційної скарги

8. У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На думку захисника, оскаржений вирок є незаконним та необґрунтованим, постановленим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи.
9. Захисник стверджує, що вирок не містить належного мотивування, а лише припущення щодо винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині. А також що апеляційний суд не спростував встановлених судом першої інстанції фактичних обставин та доказів невинуватості засудженого.
10. Також захисник зазначає, що суд неправомірно задовольнив цивільний позов потерпілої, оскільки відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі ЦК) за шкоду, заподіяну працівником власника джерела підвищеної небезпеки, має відповідати юридична особа, якій належить транспортний засіб.
Оцінка Суду

11. Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого, які підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, потерпілої, що просила відмовити в задоволенні касаційної скарги, а також прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу в частині доводів щодо цивільного позову потерпілої, а в решті вирок просила залишити без зміни, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану скаргу належить задовольнити частково на таких підставах.
12. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що автомобіль «Міцубісі-Кантер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності підприємству зі 100 % іноземного капіталу «ААЗ Трейдінг Ко». Окрім того, в матеріалах справи міститься завірена копія подорожнього листа вантажного автомобіля №571165, відповідно до якого водій ОСОБА_6 мав здійснювати перевезення вантажу вищевказаним автомобілем за маршрутом БояркаКиївЧеркасиСмілаКіровоградКривий РігНікопольЗапоріжжяДніпропетровськДніпродзержинськКременчукКиївБоярка протягом 1518 листопада 2008 року (т. 1, а.с. 36).
13. З цих обставин випливає, що шкоду було завдано засудженим під час виконання ним своїх трудових обов`язків, пов`язаних з експлуатацією зазначеного автомобіля. Суди у своїх рішеннях не навели обставин із посиланням на конкретні докази, які б свідчили про інше.
14. Відповідно до статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
15. Разом з тим, частиною другою статті 1187 ЦК визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
16. Суд вважає, що положення статей 1172, 1187 ЦК є спеціальними щодо положень статей 1166, 1167 ЦК. У зв`язку з цим перевага в застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Зазначений підхід узгоджується з усталеною судовою практикою. Зокрема, до такого ж висновку дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-108цс13.
17. Отже, відповідно до положень ЦК за шкоду, заподіяну працівником власника джерела підвищеної небезпеки, має відповідати юридична особа, якій належить транспортний засіб.
18. Таким чином, рішення апеляційного суду про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 і стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди на її користь суперечить положенням цивільного законодавства і підлягає скасуванню.
19. Щодо інших доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , то фактично вони зводяться до скарг на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
20. Суд зазначає, що в силу положень статей 433 та 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ці доводи захисника не можуть бути предметом касаційного оскарження. Оскаржений вирок апеляційного суду в частині висновку про винуватість ОСОБА_6 в скоєному ним кримінальному правопорушенні є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК. Саме тому колегія суддів відхиляє ці доводи касаційної скарги захисника та залишає вирок у цій частині без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3