АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/374/18 Справа № 705/422/18 Категорія: ст. 86 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора

засудженої

ОСОБА_6

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2018 року про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році»,-

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2018 року в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2018 року, засуджена ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану увалу та постановити іншу, якою застосувати відносно неї Закон України «Про амністію в 2016 році».

Не погоджуючись з висновками суду 1 інстанції, вказує, що 25.01.2017 року Новгород-Сіверським районним судом їй було змінено покарання з 170 000 штрафу на покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців 4 дні та вважає, що згідно ч.3 ст. 12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості. Крім того, на її утриманні знаходиться малолітня дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином до неї може бути застосовано положення п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, пояснення засудженої, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12.02.2015 року, яким вона засуджена за ч.1 ст.203-2 КК України у вигляді 170000 грн. з конфіскацією грального обладнання.

Із матеріалів особової справи засудженої ОСОБА_7 вбачається, що ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2017 року було замінено засудженій ОСОБА_7 призначену суму штрафу у розмірі 170000 грн., в якості покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, на покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців 4 дні.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13.03.2017 року ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2017 р. було залишено без змін.

Згідно протоколу затримання особи, що вчинила злочин від 27.03.2017 р. було затримано ОСОБА_7 на виконання ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25.01.2017 р. за ч.1 ст. 203-2 КК України.

На даний час засуджена відбуває покарання в Уманській виправній колонії №129.

Злочини, передбачені ч. 1 ст. 203-2 КК України є умисними та згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Статтею 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоровя, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Однак, ОСОБА_7 має судимості за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Посилання засудженої ОСОБА_7 , як на підставу застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році» в зв`язку з тим, що вчинений нею злочин згідно ст. 12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості та вона має на утриманні малолітню дитину є помилковими. Оскільки, відповідно до ч.5 ст. 12 КК України, особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі. Санкцією ч.1 ст. 203-2 КК України основне покарання передбачено у вигляді штрафу від десяти тисяч до сорока тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, злочин за ч.1 ст. 203-2 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, так як санкцією даної статті передбачено покарання в межах до 40 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто понад двадцять п`ять тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Також помилковим є посилання засудженої і на ч.6 ст. 12 КК України щодо класифікації тяжкості вчиненого нею злочину в зв`язку з одночасним передбаченням санкцією статті основних покарань у виді штрафу та позбавлення волі. Так як, відповідно до ч.6 ст. 12 КК України ступінь тяжкості злочину, за вчинення якого передбачене одночасно основне покарання у виді штрафу та позбавлення волі, визначається виходячи зі строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за відповідний злочин. Однак, з санкції ч.1 ст. 203-2 КК України вбачається, що основне покарання передбачено тільки у вигляді штрафу, а не одночасно передбачено основне покарання у вигляді штрафу та позбавлення волі.

Таким чином, місцевий суд приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженої щодо застосування відносно неї амністії вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому доводи апелянта про те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, є помилковими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, ЗУ «Про амністію у 2016 році», колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році» залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :