Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/1180/18
Провадження № 1-кс/723/1753/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2018 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду

Чернівецької області ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

розглянувши клопотання слідчого Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 про арешт майна,

встановив:
18 квітня 2018 року, слідчий Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 , звернувся в суд із клопотанням, погодженим із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_4 , про арешт майна, посилаючись на те, що 26.03.2018 року в єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000258 за правовою кваліфікацією передбаченою ст. 185 ч.1 КК України, зареєстровано кримінальне провадження з приводу того, що в ніч з 25 на 26 березня 2018 року невстановлена особа перебуваючи в гостях у потерпілого ОСОБА_5 за адресою с.Старі Бросківці, Сторожинецького району, Чернівецької області таємно викрала належні потерпілому два мобільні телефони марки «Номі» та «Самсунг» загальною вартістю 800 гривень і інші речі на загальну суму 300 гривень.

В ході досудового розслідування 18.04.2018 року гр.. ОСОБА_6 мешканка будинку АДРЕСА_1 із свого будинку добровільно видала викрадені у потерпілого ОСОБА_5 мобільні телефони, які слідчим визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.

Внаслідок цього, та з метою збереження вказаних речей, слідчий, посилаючись на п.1 ч.2 ст.170 КПК України просив накласти на них арешт, оскільки не позбавлення власника права на відчуження, розпорядження та/або користування цим майном може призвести до втрати цих основних речових доказів, оскільки ОСОБА_6 матиме змогу відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, сховати, передати іншій особі вказані мобільні телефони до закінчення досудового розслідування.

Внаслідок встановлення того, що майно на яке слідчий просить накласти арешт є майном тимчасово вилученим та внаслідок очевидної безпідставності клопотання, суд не здійснював виклик до суду власника майна і розгляд клопотання провів без його участі, що дозволено положеннями ч.2 ст.172 КПК України.

Розглянувши клопотання і дослідивши додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Абзац другий ч.1 ст.170 КПК України визначає завдання арешту, які є також і певними ризиками, наявність яких свідчить про необхідність арешту майна. Такими ризиками є запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та для відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Виходячи із змісту ч.2 ст.171 КПК України, доказуванню в суді, при розгляді клопотання про арешт майна, підлягають наявність підстав, мети і необхідність арешту майна.

Із доданого до клопотання, витягу із ЄРДР № 0000258 від 26.03.2018 року встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаним номером було внесено запис про вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України з приводу того, що невстановлена особа викрала у ОСОБА_5 різне майно в т.ч. два мобільні телефони марки «Номі» та «Самсунг».

Із протоколу добровільної видачі, протоколу огляду речей та предметів і постанови про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання від 18.04.2018 року встановлено, що викрадені телефони були видані громадянкою ОСОБА_6 із свого житлового будинку, оглянуті та визнані речовими доказами. Вони належать потерпілому ОСОБА_5 .

Виходячи з цього безпідставними є побоювання слідчого щодо можливості втрати речових доказів у вигляді двох мобільних телефонів через те, що ОСОБА_6 в житловому будинку якої перебували викрадені у потерпілого телефони, можуть зникнути, оскільки слідчим не враховано, що вказані телефони належать не ОСОБА_6 і не можуть бути їй повернуті так як належать потерпілому у якого їх викрадено.

На думку слідчого судді, підстав для накладення арешту на майно потерпілої від злочину особи, немає взагалі.

В даному випадку вбачається, що клопотанням, а також і можливим арештом майна потерпілого буде порушено право власності, що неможливо допустити з огляду на непорушність такого права. Суспільний інтерес, в даному випадку не переважує повагу до права власності особи.

Згідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя знаходить, що слідчий та прокурор в своєму клопотанні не довели необхідність арешту двох мобільних телефонів потерпілої особи а також підстав та мети арешту.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 про арешт майна, погоджене із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_4 відмовити, внаслідок недоведеності необхідності такого арешту.

Слідчий суддя ОСОБА_7