УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 140 000 000 005 15 від за ч. ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту майна - автомобіля «Опель», модель «Вектра», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 (справа № 761/2817/15-к) у кримінальному провадженні № 220 140 000 000 005 15 задоволене клопотання слідчого ГСУ СБ України та накладений арешт на вищевказаний транспортний засіб, який на праві власності належить ОСОБА_4 , оскільки зазначений автомобіль був предметом кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди його вчинення, тому визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Водночас, приймаючи до уваги, що на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, заявник просив його скасувати.

У судове засідання власник майна, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, не прибув.

Слідчий ГСУ СБ України ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, просив врахувати, що досудове розслідування триває, тому є достатні підстави вважати, що у разі скасування застосованого заходу забезпечення кримінального провадження існує реальна загроза його приховування.

Слідчий суддя, заслухавши заперечення слідчого, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Так, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді від 04.02.2015 (справа № 761/2817/15-к) задоволене клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 220 140 000 000 005 15 та накладений арешт на автомобіля «Опель», номер кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , оскільки вказаний автомобіль є предметом злочину, тобто у силу ст. 98 КПК є доказом у кримінальному провадженні.
Вказане кримінальне провадження порушене у зв`язку з здійсненням службовими особами ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» та ПАТ «АБ «Порто-Франко» дій, спрямованих на розтрату державних коштів, що завдано збитків державі в особі Національного банку України у сумі 57 500 000 грн. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 450 000 000 грн.
Враховуючи, що права грошової вимоги ПАТ «АБ «Порто-Франко» до фізичних та юридичних осіб щодо погашення заборгованості за кредитними та іпотечними договорами відповідно до укладених договорів факторингу № 1 від 16.08.14, № 2 від 22.08.14 та №№ 3, 4, 5 від 26.08.14 відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс», з метою недопущення відчуження та розтрату активів ПАТ «АБ «Порто-Франко», слідчий звернутися з клопотанням про арешт майна із забороною розпорядження ним.
Водночас, як вбачається з викладеного у клопотанні та не спростовано слідчим, кредитний договір від 24.01.2007 № 137/1-07, укладений між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_4 , відповідно до якого вказаний автомобіль виступив забезпеченням виконання боржником обов`язків, відступлений АКБ «Порто-Франко» на підставі договору від 07.04.2016 ТОВ «Фінансова компанія «Грон».
У подальшому - ТОВ «Фінансова компанія «Грон» укладено договір про відступлення права вимоги з ОСОБА_5 , у результаті чого остання прийняла на себе право вимоги за кредитним договором № 137/1-07.
Таким чином, на теперішній час договірні відносини між АКБ «Порто-Франко», ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» та ОСОБА_4 відсутні.

З наведеного витікає, що актуальність збереження вказаного речового доказу у вигляді автомобіля шляхом накладення на нього арешту та вилучення у власника відсутня.
Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба.

Таким чином, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Таким чином, клопотання власника майна підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.
Арешт, накладений 04.02.2015 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/2817/15-к) на автомобіль «Опель», модель «Вектра», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1