АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою зі змінами заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого.
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням. З іспитовим строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 09.10.2017 близько 02 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 168-А з метою таємного викрадення чужого майна підійшов до автомобіля марки «Крайслер», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить громадянину ОСОБА_8 , розбив скло правих передніх пасажирських дверей і таємно викрав із салону автомобіля майно на загальну суму 1 062 грн. 89 коп. З місцязлочину ОСОБА_6 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року в частині визначення ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, та ухвалення нового вироку, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зазначає, що суд поклав на ОСОБА_6 обов`язки, які не передбачені законом на даний час, внаслідок чого покращив становище обвинуваченого, а саме: замість передбаченої в законі заборони виїжджати за межі України з будь-якою метою. ОСОБА_6 заборонено виїзд без погодження з уповноваженим органом з питань пробації на постійне місце проживання.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку; доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу за наведених у ній підстав, вивчивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва такою, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, як повторне таємне викрадення чужого майна, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які судом за згодою учасників кримінального провадження не досліджувалися в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано іу суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.
Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, - колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до Закону України «Про пробацію» пробація це система наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину,особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається із мотивувальної частини вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції призначив покарання відповідно до вимог ст.. 65 КК України і яке за своїм видом та розміром є справедливим.
Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості виправлення, перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів без його ізоляції від суспільства, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, належним чином вмотивувавши своє рішення.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню - ст. 76 КК України у редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» № 1492-VIII від 07 вересня 2016 року, який набрав чинності 08 жовтня 2016 року, внесено зміни до статті 76 КК України, та частини 1 та 2 вказаної статті викладено у наступній редакції: у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції поклав на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись для реєстрації до органу пробації, - які не відповідають переліку таких обов`язків, передбачених діючою на момент вчинення кримінального правопорушення редакцією ст. 76 КК України.

Крім того п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України передбачено обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації, та вказаною статтею не передбачено можливість заборони обвинуваченому виїжджати за межі України без дозволу органу пробації з конкретною метою, зокрема на постійне проживання.

Наведене дає колегії суддів підстави для висновку, що, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню, що потягло за собою накладення на обвинуваченого обов`язків, які не передбачені діючою на момент вчинення кримінального правопорушення редакцією ст. 76 КК України.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, відповідно до яких, колегія суддів вважає за необхідне покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції - зміні в частині визначення ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Безумовних підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 зі змінами задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-кп/796/722/2018

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1