ЄУН № 331/4303/18
Провадження № 1-кс/331/3560/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000113 від 17.07.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нововікторівка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, сімейний стан розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання по кримінальному провадженню № 0000113, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2018 року, відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В клопотанні органу досудового розслідування зазначено, що у відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ОСОБА_5 було призвано на військову службу по мобілізації, та направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 .

05 серпня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 169 солдата ОСОБА_5 було призначено на посаду старшого радіотелефоніста-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За наведених обставин, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Проте, 19 вересня 2014 року солдат ОСОБА_5 на підставі довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 був звільнений від виконання службових обов`язків терміном на 15 діб та 04 жовтня 2014 року повинен був приступити до виконання своїх обов`язків.

Однак, 04 жовтня 2014 року о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився із лікувального закладу на полігон « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв.

16 липня 2018 року солдат ОСОБА_5 самостійно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, 04 жовтня 2014 року о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним по мобілізації, в порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вчинив дезертирство, тобто не з`явився із лікувального закладу на полігон « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , з метою ухилитися від військової служби та незаконно перебував за межами розташування військової частини НОМЕР_1 до 16 липня 2018 року.

При цьому, поважних причин для нез`явлення до військової частини солдат ОСОБА_5 не мав, в тому числі хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів, перешкод для прибуття до військової частини не мав.

Протягом періоду нез`явлення до військової частини, солдат ОСОБА_5 з приводу тяжких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, продовжуючи не з`являтись до військової частини без поважних причин.

Переховуючись від органів досудового розслідування, зазначений військовослужбовець не вжив жодних заходів щодо повернення до місця служби у військову частину НОМЕР_1 за наявності можливості для цього, та не заявив про себе до правоохоронних органів, проводячи час на власний розсуд поза межами місця служби та ухиляючись від військової служби до цього часу.

Після виявлення відсутності ОСОБА_5 за місцем проходження служби встановити його місцезнаходження не вдалось, при цьому перешкод для прибуття до військової частини останній не мав.

На теперішній час місце перебування останнього встановлено, 16.07.2018 р. ОСОБА_5 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі викладених обставин, прокурор просить суд обрати ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні внесене клопотання підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що 17.07.2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України. Обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами, доданими до клопотання.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років.

Аналізуючи дані про особу ОСОБА_5 ,. слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, проте має джерело прибутку, здійснюючи роботу за наймом, за місцем реєстрації не проживає, розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання забезпечить його належну процесуальну поведінку та сприятиме виконанню ним процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_5 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 184, 194 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання по кримінальному провадженню № 0000113, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2018 року, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України на строк до 18 вересня 2018 року, а саме:

- прибувати до прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України, або до суду за першим викликом;

- не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити прокурору, в провадженні якого знаходиться вказане кримінальне провадження.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1