283/361/17
1-кп/279/100/18
У Х В А Л А

23 серпня 2018 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коростені клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження №0000097 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст.286 ч.2КК України у виді арешту майна обвинуваченого ( цивільного відповідача), -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Коростенського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст.286 ч.2 КК України.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 подав клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження - арешту майна обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_6 .

Дане клопотання мотивував тим, що в кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування завданої злочином шкоди на суму 563733 гривні. У власності обвинуваченого ОСОБА_6 перебуває транспортний засіб -легковий автомобіль Fiat Linea, об"єм двигуна 1, 4 літри, бензин 2011 року випуску, МКПП, номер кузова (WIN): НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який ухвалою слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 26.10.2016 року в межах даного кримінального провадження передано обвинуваченому ОСОБА_6 на відповідальне зберігання. Вважає, що подальша експлуатація обвинуваченим вказаного автомобіля призволить до його зносу, псування, знецінення. Просить винести ухвалу, якою накласти арешт на вказаний легковий автомобіль та заборонити обвинуваченому (цивільному відповідачу) ОСОБА_6 користування вищевказаним автомобілем.

Потерпілий підтримав клопотання свого представника.

Прокурор проти задоволення даного клопотання не заперечив.

Сторона захисту проти задоволення клопотання заперечила, зазначивши, що автомобіль визнаний речовим доказом і переданий на зберігання власнику ОСОБА_8 , оскільки зберігання транспортного засобу на штрафмайданчику призведе до більшого його знецінення. Вина ОСОБА_8 у злочині ще не доведена, тому підстав для задоволення клопотання не має. Представником потерпілого не подано доказів того, що ОСОБА_8 знецінює автомобіль. Транспортний засіб переданий ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді і він несе відповідальність за його збереження. Вважають, що таке рішення може бути прийнято на кінцевій стадії судового розгляду, а на даній стадії не може бути допущений такий захід забезпечення, що буде вказувати на упередженість суду.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження суд дійшов висновку про наступне.

У відповідності до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення :

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обгрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обгрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ст.170 ч.1 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розв"язанні даного клопотання суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для власника.

З врахуванням наявного в матеріалах кримінального провадження цивільного позову суд прийшов до висновку, що існує потреба у застосуванні арешту вказаного в клопотанні майна, оскільки кінцеве рішення по справі не прийнято і його відчуження, яке є однією з форм розпорядження власником належним йому майном, може вплинути на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов).

Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі"Джеймс та інші проти Сполученого Королівства"(James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98.)

Враховуючи викладене, клопотання підлягає частковому задоволенню.

Таке рішення виходить з позиції розумності та співмірності обмеження права власності, права користування та наслідків такого арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.167, 170-173, 350 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на легковий автомобіль Fiat Linea, об"єм двигуна 1, 4 літри, бензин 2011 року випуску, МКПП, номер кузова (WIN): НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить громадянину України ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , з забороною розпоряджатися вказаним майном.

Повідомити уповноважений орган, яким здійснюється реєстрація арештів та заборон, про накладений арешт.

Попередити ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, за ст.388 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Згідно з оригіналом:суддя: