Постанова

Іменем України
17 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 445/1569/15-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/789/211/17

Провадження № 51 422 км 17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
її представника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000557 від 26 липня 2016 року, щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куровичі Золочівського району Львівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 286 ч. 1 КК України,
за касаційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ст. 286 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік ухвалено виконувати самостійно.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 795 297 гривень 25 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 гривень моральної шкоди, на користь ОСОБА_9 15 000 гривень моральної шкоди, на користь держави 4 928 гривень 86 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Ухвалено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_6 50 000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_9 5 910 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 295 гривень 50 копійок моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 25 липня 2014 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, рухаючись на автомобілі марки «Mercedes-Benz 230E» д.з. НОМЕР_1 по автодорозі Львів-Тернопіль у напрямку м. Львова, грубо порушив вимоги пунктів 2.3.б), 8.1., 12.1., 13.1. та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1.(вузька суцільна лінія) розділу 34 «Дорожні розмітки» Правил дорожнього руху України, не стежив за дорожньою обстановкою і відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, у результаті чого перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Jeep Grand Cherokee» д.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Jeep Grand Cherokee» ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2017 року зазначений вирок суду першої інстанції скасовано, ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.
Вимоги касаційних скарг, узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі та доповненнях до неї потерпіла ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 у зв`язку з її незаконністю, а вирок суду першої інстанції від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 у частині задоволення цивільного позову залишити в силі. Крім того, висловлює прохання щодо призначення ОСОБА_8 реальної міри покарання, передбаченої в санкції ст. 286 ч. 1 КК України. Вважає, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі своїх повноважень, оскільки фактично звільнив ОСОБА_8 від обов`язку відшкодувати заподіяні кримінальним правопорушенням збитки. Зазначає, що в ухвалі не зазначено про долю цивільних позовів.
У касаційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить змінити ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2017 року у зв`язку з її незаконністю через неправильне застосування закону та залишити без змін вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року в частині задоволення цивільних позовів ОСОБА_6 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вважає, що при звільненні від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 апеляційний суд незаконно скасував рішення щодо цивільних позовів, яке було прийнято у відповідності до вимог КПК України. Зазначає, що ухвала не містить посилання на встановлення винуватості ОСОБА_8 та подальшу долю цивільних позовів.
Позиції учасників судового провадження
Потерпіла і її представник у судовому засіданні підтримали касаційні скарги і просили їх задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційні скарги необґрунтованими і просила залишити їх без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 49 ч. 1 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минути такі строки: два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості; десять років у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до вимог ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, відповідно до вимог ст. 417 КПК України скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За змістом зазначених норм звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків даності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ст. 49 ч. 1 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ст. 49 ч. 1 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч. 1 КК України, вчинено ОСОБА_8 25 липня 2014 року і згідно зі ст. 12 КК України його віднесено до злочинів невеликої тяжкості. На час розгляду судом апеляційної інстанції кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився, протягом цього строку ОСОБА_8 не вчинив нового злочину та не ухилявся від слідства або суду, а також до початку апеляційного розгляду ОСОБА_8 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків даності. Зазначені обставини в касаційних скаргах не оспорюються.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, у клопотанні від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_8 просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України у зв`язку із закінчення строків давності.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про наявність обставин, передбачених ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України, є обґрунтованим. Встановивши зазначені обставини, апеляційний суд із дотримання вимог ст. 417 КПК України скасував обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , в тому числі і в частині вирішення цивільних позовів, та закрив кримінальне провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Разом з тим, звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків даності не є реабілітуючою підставою, а тому потерпіла ОСОБА_6 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг потерпілої ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3