ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8516/18
провадження № 1-кп/753/1346/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0011403 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2012 та 2017 років народження, працюючого водієм-експедитором ФГ «Ян Арго», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , 07.10.2016 року, близько 19 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог вищевказаного пункту Правил, рухаючись проїзною частиною вулиці Заслонова, від вулиці Бориспільська, до вулиці Севастопольська в м. Києві, а саме, неподалік будинку № 6/17, зі швидкістю 45-50 км/год, своєчасно не виявив на проїзній частині пішохода ОСОБА_4 , яка здійснювала перехід проїзної частини вулиці Заслонова у дозволеному для переходу місці в межах ширини тротуару на нерегульованому перехресті, зліва на право, відносно траєкторії руху його автомобіля, та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, шляхом екстреного гальмування, почав гальмувати із запізненням, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_4 .
В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам вищевказаного пункту ПДР, а порушення цих вимог з боку останнього, відповідно, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, які настали, а саме із заподіянням пішоходу ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які виразилися у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ в базальних відділах лобних часток розмірами зліва 2,4х1,6х0,99 см, в заднє-лобній ділянці справа 2,2х0,97х0,98 см, забійної рани м`яких тканин потиличної ділянки
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що 07.10.2016 року, близько 19 год., він, керуючи автомобілем «Peugeot Partner», рухався по вул. Заслонова в м. Києві, при цьому на вулиці вже було темно і йшов дощ. Під`їжджаючи до перехрестя він, вчасно не побачивши пішохода, яка переходила дорогу, не встиг зупинити автомобіль, та сталось зіткнення. У судовому засіданні вибачався перед потерпілою за те, що він допустив наїзд. Також пояснив, що потерпілій не відшкодовано шкоду з тих підстав, що під час досудового розслідування він не зміг знайти спільну мову з її матір`ю, і тому не міг зустрітися з останньою.
За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд, обмежившись за згодою останніх в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_6 у тому, що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілій тілесне ушкодження середньої тяжкості та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав в повному обсязі, вибачився перед потерпілою.
Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, який працює, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває, одружений, має на утриманні малолітніх дітей 2012 та 2017 років народження.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів є призначення покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах, встановлених санкцією частини статті.
Також суд, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину та наслідки, що настали, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, але в мінімальних межах, встановлених для даного виду покарання.
При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин справи та особи винного, наявності по справі обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, з огляду на те, що обвинувачений, будучи звільненим від покарання з випробуванням матиме реальну можливість відшкодовувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду та зможе довести своє виправлення без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Також, у судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має дітей, яким на день набрання чинності Законом не виповнилося 18 років.
Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи на яких поширюється дія Закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що на час набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», обвинувачений мав малолітню дитину 2012 року народження, відносно якої не позбавлений батьківських прав.

При цьому ОСОБА_6 скоїв необережний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України не є особливо тяжким. Кримінальне правопорушення вчинено 07.10.2016 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Оскільки обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які би виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_6 встановлено не було, суд вважає за можливе звільнити останнього від призначеного основного та додаткового покарання.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного та додатково покарання.
Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 7040 грн. 60 коп.
Речові докази, а саме: посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_6 та автомобіль «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_5 повернути ОСОБА_6 .
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: