Постанова
іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ
справа № 577/5657/14-к
провадження № 51-2630км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001437, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Стягнуто з ОСОБА_7 : на користь ОСОБА_8 2 333 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_9 3 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Апеляційного Сумської області ухвалою від 08 грудня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишив без зміни.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 06 жовтня 2016 року ухвалу суду апеляційної інстанції скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 30 січня 2017 року вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишив без зміни.
За обставин, установлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 серпня 2014 року приблизно о 19:20, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шукаючи свою співмешканку ОСОБА_9 , прибув до домогосподарства її матері ОСОБА_10 , розташованому на АДРЕСА_2 , де в ході сварки з останньою ножем завдав їй одного удару в серце, одного удару в грудну клітку зліва, одного удару в живіт, два удари в ліве стегно та одного удару в лобкову поверхню тіла. Внаслідок отриманих поранень грудної клітки потерпіла ОСОБА_10 померла на місці події. Після цього ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати зазначені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що вину ОСОБА_7 не доведено, а вирок ґрунтується на припущеннях, суперечливих та недопустимих доказах. Зокрема, не погоджується з тим, що в основу вироку покладено: показання засудженого ОСОБА_7 , надані ним під час досудового розслідування, а не безпосередньо в суді; показання свідка ОСОБА_11 , які вважає показаннями із чужих слів; дані протоколу огляду місця події, які мають розбіжності з відомостями, повідомленими потерпілою ОСОБА_9 ; дані протоколу впізнання ножа, що суперечать показанням свідка ОСОБА_11 ; речовий доказ ніж, вилучений у ОСОБА_7 . Вважає пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення неконкретним, оскільки не встановлено точного часу вчинення злочину, що, на думку захисника, унеможливлює встановлення причетності засудженого до вбивства потерпілої ОСОБА_10 . Зазначає про порушення судом апеляційної інстанції вимог статей 404, 409 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з неналежною перевіркою доводів апеляційної скарги сторони захисту та невиконанням вказівок ВССУ, викладених в ухвалі від 06 жовтня 2016 року.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги й просив судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст.433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
З огляду на зазначене до компетенції касаційного суду не входить перевірка обставин, зазначених у ст.409 КПК, а саме неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який у своєму рішенні зазначив про відсутність істотних порушень вимог КПК при встановленні фактичних обставин провадження судом першої інстанції. Тому при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів Верховного Суду виходить із фактичних обставин кримінального провадження, установлених судом.
Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі захисника. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів Верховного Суду вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_7 у протиправному заподіянні смерті іншій людині, суд першої інстанції послався на докази, зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 цього Кодексу.

Зокрема, мотивуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, не зважаючи на заперечення засудженим у судовому засіданні своєї вини, суд правильно послався на: показання потерпілої ОСОБА_9 , яка розповіла про те, що у день події після сварки з ОСОБА_7 вона пішла до матері, з якою спілкувалася до 19:00 та згодом, коли вона відпочивала з подругою, їй повідомили про смерть матері, а ОСОБА_7 зізнався, що це зробив він, і поросив у неї пробачення; показання свідка ОСОБА_12 на підтвердження слів ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 просив в останньої вибачення за вбивство матері; показання свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила, що під час відпочинку з ОСОБА_9 в лісосмузі останній приблизно о 19:00 по телефону повідомили про смерть матері; показання потерпілої ОСОБА_8 , яка зазначила, що ОСОБА_9 вказала на ОСОБА_7 як на людину, що вбила їхню матір, котрий також особисто їй повідомив, що мав намір вбити ОСОБА_9 , а не їхню матір; показання свідка ОСОБА_14 , яка виявила труп ОСОБА_10 і повідомила, що між ОСОБА_9 із матір`ю були гарні стосунки, і вона не мала підстав її вбивати; показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , котрі розповіли, що в день події ОСОБА_7 після сварки з ОСОБА_9 пішов її шукати, а згодом під час спільного вживання спиртних напоїв на кладовищі останній повідомив їм, що вбив ОСОБА_10 ножем, однак потім відмовився від своїх слів; дані висновків судово-медичної експертизи та судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_10 ; дані протоколу слідчого експерименту, в ході якого у присутності захисника ОСОБА_7 повідомив за яких обставин та у який спосіб вбив ОСОБА_10 , при цьому, як зазначено у висновку експерта від 04 листопада 2014 року, ушкодження на тілі ОСОБА_10 могли виникнути від дій, продемонстрованих ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, що підтверджується локалізацією, характером та ходом раневих каналів; дані протоколів пред`явлення речей для впізнання, в яких зазначено, що ОСОБА_9 вказала на ніж, який найчастіше носив при собі ОСОБА_7 , а свідок ОСОБА_11 вказав на той же ніж, який був вилучений у ОСОБА_7 ; дані протоколів огляду місця події та огляду трупа, на якому було виявлено різані рани; дані висновку криміналістичної експертизи про заподіяння потерпілій ОСОБА_10 різаних ран вилученим у ОСОБА_7 ножем; дані висновку психіатричної експертизи, в ході якої ОСОБА_7 повідомив, що 21 серпня 2014 року після вживання спиртних напоїв посварився зі співмешканкою, а пізніше з тещею, яку потім ударив ножем, який носив для самозахисту, тощо.
При цьому, на думку колегії суддів Верховного Суду, показання свідка ОСОБА_11 не можна розцінювати як показання з чужих слів у розумінні ст. 97 КПК, оскільки вони стосуються не тільки певного факту, який став відомий йому зі слів засудженого ОСОБА_7 , а більшою мірою відносяться до обставин кримінального провадження, які свідок безпосередньо сприймав і які логічно узгоджуються та доповнюють інші відомості щодо обставин події кримінального правопорушення.
Не суперечать вимогам ст. 95 КПК показання засудженого ОСОБА_7 , які покладено в основу обвинувального вироку, оскільки вони були надані безпосередньо в судовому засіданні, а не слідчому або прокурору під час досудового слідства. У цих показаннях ОСОБА_7 частково підтвердив обставини подій 21 серпня 2014 року, однак категорично заперечив свою вину у вчиненні вбивства ОСОБА_10 , перекладаючи її на ОСОБА_9 . У такому вигляді показання ОСОБА_7 знайшли своє відображення в обвинувальному вироку, отримали належну оцінку суду, однак висновків стосовно доведеності його винуватості з огляду на сукупність інших доказів, здобутих у кримінальному провадженні, вони не спростовують.
При цьому версія засудженого щодо причетності потерпілої ОСОБА_9 до злочину неодноразово перевірялася шляхом її допиту та допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які підтвердили, що 21 серпня 2014 року о 19:20 ОСОБА_9 відпочивала в їхній компанії, а свідок ОСОБА_14 вказала на те, що в останньої з матір`ю були добрі стосунки і причин позбавляти її життя ОСОБА_9 не мала.
Також у колегії суддів Верховного Суду не викликають сумнівів відомості, відображені в протоколах огляду місця події та впізнання ножа, оскільки вони повністю узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні та не суперечать показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 .
У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які б викликали сумніви в їх достовірності. Усі докази, покладені судом в основу обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом не виявлено відсутності складових частин об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, при цьому при встановленні часу, способу та мотивів вчинення злочину всі протиріччя було усунуто за допомогою даних експертиз та показань потерпілих і свідків.
Отже, наведене свідчить, що суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватостіОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, і правильно кваліфікував його дії за наведеною нормою закону України про кримінальну відповідальність.
Доводи захисника про невиконання судом апеляційної інстанції вимог ст. 439 КПК є неспроможними, оскільки зі змісту ухвали апеляційного суду від 30 січня 2017 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 була безпосередньо допитана в суді і її показанням надано належну оцінку з урахуванням вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2016 року, яким її було визнано винною за ч. 2 ст. 384 КПК.
Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, визнав обґрунтованим висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації цього правопорушення. На всі доводи апеляції, які аналогічні доводам касаційної скарги, надано обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Покарання засудженому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 ККз урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні не виявлено, законних підстав для скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_7 судових рішень за доводами касаційної скарги захисника ОСОБА_6 колегія суддів Верховного Суду не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 438, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3