04.07.2018
Справа № 494/733/18
Провадження № 1-кп/494/82/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2018 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3
представник потерпілого, представника цивільного позивача ОСОБА_4
обвинуваченого, цивільного відповідача - ОСОБА_5
обвинуваченого, цивільного відповідача - ОСОБА_6
захисника обвинувачених - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 000053 щодо обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець с. Роздол Березівського району Одеської області, не одружений, офіційно не працює, не навчається, дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Березівка, Одеської області, громадянин України, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України),-

ВСТАНОВИВ:
В період з 13.02.2018 року по 15.02.2018 року, більш точний час та дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з метою таємного викрадення металевої загорожі до захисної споруди вантуза 148, яка складається з чотирьох секцій розмірами 3х1.8 м кожна та двох хвірток розмірами 1х1.8 м кожна, виготовлених з металевої арматури діаметром 12 мм та 20 мм, класу А-500, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1 , прибув до захисної споруди вантуза 148 км. лінійної частини магістрального нафтопроводу «Снігурівка-Одеса» Філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта», який знаходиться на земельній ділянці на відстані 108 м від повороту з автотраси Р55 на с. Чорногірка Березівського району Одеської області, який має по периметру загорожу, яка складається з чотирьох секцій розмірами 3х1.8 м кожна та двох хвірток розмірами 1х1.8 м кожна, виготовлених з металевої арматури діаметром 12 мм та 20 мм, класу А-500. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме: таємне викрадення металевої загорожі вищевказаної споруди, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, будучи впевненим що за їх діями ніхто не спостерігає та викрити їх ніхто не може, шляхом демонтажу, таємно викрали дві секції металевої загорожі до захисної споруди вантуза 148 км лінійної частини магістрального нафтопроводу «Снігурівка-Одеса» Філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта», розмірами 3х1.8м кожна, загальною довжиною в обох секціях, арматури діаметром 12мм-32мм, вартістю по 13 грн. 95 коп. за 1 м, на суму 446 грн. 40 коп. та загальною довжиною арматури діаметром 20мм-18.5 м, вартістю по 38 грн. 29 коп. за 1 м, на суму 708 грн. 37 коп., а всього на загальну суму 1154 грн. 77 коп., які на праві власності належать ПАТ «Укртранснафта» , в результаті чого спричинили матеріальний збиток на суму 1154 грн. 77 коп. Викрадені дві секції загорожі помістили до автомобіля марки ВАЗ 2101, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , та зникли з місця скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд. Продовжуючи свій злочинний умисел, 15.02.2018 року приблизно з 20:00 год. по 23:22 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , діючи з єдиним умислом, протиправно, з корисливих мотивів прибули до вказаної вище споруди, будучи впевненими що за їх діями ніхто не спостерігає, та викрити їх злочинні дії ніхто не може, шляхом демонтажу, таємно викрали дві секції загорожі до захисної споруди вантуза 148 км. лінійної частини магістрального нафтопроводу «Снігурівка-Одеса» Філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта», розмірами 3х1.8 м кожна, які виготовлені з прутів металевої арматури діаметром 12 мм класу А-500, кожен довжиною 1.8 м та прутів металевої арматури діаметром 20мм, класу А-500, кожен довжиною 3 м, загальною довжиною, в обох секціях, арматури діаметром 12мм 32 м, вартістю по 13 грн. 95 коп.за 1 м. на суму 446 грн. 40 коп. та загальною довжиною арматури діаметром 20 мм 18.5 м., вартістю по 38 грн. 29 коп. за 1 м, на суму 728 грн. 37 коп. та одну хвіртку розмірами 1х1.8 м, виготовлену з арматури діаметром 12 мм класу А-500 в кількості 9м вартістю по 1
3 грн. 85 коп. за 1 м, на суму 125 грн. 55 коп. та арматури діаметром 20мм класу А-500, в кількості 6.5 м, вартістю 38 грн. 39 коп. за 1 м, на суму 249 грн. 54 коп., а всього викрали на загальну суму 1529 грн. 86 коп., які на праві власності належать ПАТ «Укртранснафта». Викрадені дві секції загорожі та хвіртку помістили до вищевказаного автомобілю, під керуванням ОСОБА_5 , та зникли з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спричинили матеріальну шкоду ПАТ «Укртранснафта» на загальну суму 2684 грн. 63 коп.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_5 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 185 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_6 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 185 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинувачених та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачені правильно розуміють зміст наданих їм прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні 04.07.2018 року обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною другою статті 185 КК України та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що щиро розкаюється у вчинені злочину, активно сприяє розкриттю злочину, збитки сплатив потерпілому та просив суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
В судовому засіданні 04.07.2018 року обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною другою статті 185 КК України та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що щиро розкаюється у вчинені злочину, активно сприяє розкриттю злочину, збитки сплатив потерпілому та просив суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному та перебуває на психоневрологічному обліку, характеризуються за місцем проживання посередньо, на утриманні нікого не має, не одружений, раніше не судимий. При призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному обліку та перебуває на психоневрологічному обліку, характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття, добровільне відшкодування матеріальних збитків потерпілому.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачені скористались.
Обставини, які обтяжують обвинуваченим покарання згідно статті 67 КК України не встановлено.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_5 покарання за частиною другою статті 185 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 , ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на них відповідних обов`язків. ОСОБА_6 просив не позбавляти його волі та вказав, що в подальшому житті не буде вчиняти таких дій. ОСОБА_5 також просив не позбавляти його волі та вказав, що в подальшому житті не буде вчиняти таких дій. Захисник обвинувачених просив найменш суворіше покарати обвинувачених. Представник потерпілого у судовому засіданні вказала, що претензій до обвинувачених не має та погодилась з думкою прокурора. Також просила залишити цивільний позов без розгляду, у зв`язку зі сплатою матеріальних збитків.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Злочин вчинений обвинуваченими є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Так, у п. 1 ст. 5 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинувачених обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинувачених, тяжкості вчиненого ними злочину, позицію державного обвинувача та самих обвинувачених, думку представника потерпілого, суд доходить висновку, що виправлення обвинувачених можливо без ізоляції їх від суспільства, а тому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення з застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.
Разом з цим, по справі заявлено цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 12880 грн. 58 коп.
У зв`язку з відшкодуванням обвинуваченими завданої матеріальної шкоди, про що свідчать квитанції, представник потерпілого у судовому засіданні відмовився від цивільного позову. Прокурор, цивільні відповідачі ( обвинувачені) підтримали клопотання про залишення позову без розгляду.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне цивільний позов у кримінальному провадженні залишити без розгляду.
Речові докази у кримінальному провадженні: металеву хвіртку розмірами 086х1.5 м, з арматурами довжиною по 1.8 м в кількості 5 прутів діаметром 12 мм, загальною довжиною. 9м та загальною довжиною арматури діаметром 20 мм по периметру хвіртки та по діагоналі 6.5 м, загальною вагою (разом з 2 кріпленнями) 35 кг; два кріплення; п`ять прутів арматури діаметром 20 мм довжиною по 3 м кожна, загальною довжиною 15 м, вагою 40 кг; один відрізок прута арматури діаметром 12 мм довжиною 1 м; один відрізок прута арматури діаметром 12 мм довжиною 1.2 м; один відрізок прута арматури діаметром 12 мм довжиною 1.3м; 33 прута арматури діаметром 12 мм довжиною по 1.8 м, та три відрізка прута діаметром 12 мм, загальною довжиною 62.9 м, загальною вагою 65 кг; всього арматури діаметром 12 мм загальною довжиною 72 м. та арматури діаметром 20 мм загальною довжиною 21.5 м - необхідно залишити потерпілому по-приналежності.
. Заходи забезпечення кримінального провадження - не застосовувалися.
Витрати пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 2 ст. 185 КК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов по справі залишити без розгляду.
Витрати пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження - не застосовувалися.
Речові докази у кримінальному провадженні вважати повернуті потерпілому.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1