Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/303/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001054 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 березня 2018 року.

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нєфтєюганськ, Тюменської області Російської Федерації, росіянин, громадянин України, не одружений, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 25.05.2016 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 190, ч. 4, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, 06.01.2017 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда звільнився умовно-достроково строком на 3 місяці 21 день,
визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.05.2016 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Питання речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за таких обставин.

26 січня 2017 року близько 12 годин 30 хвилин ОСОБА_6 зайшов до приміщення магазину «Карі 20043» - ТОВ «КАРІ УКРАЇНА», який розташований за адресою: м. Кропивницький, вул. Преображенська, 7А, де роздивлявся товар на полицях. В цей момент у ОСОБА_6 виник умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна.
Впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть ніким помічені, викрав зі стелажу пару спортивного чоловічого взуття, вартістю 549 грн. 00 коп. та утримуючи викрадене ним чоловіче спортивне взуття під курткою, в яку він був одягнутий, направився на вихід з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - ТОВ «Карі Україна», при цьому не розрахувавшись за взятий ним товар.
Однак, в момент виходу ОСОБА_6 з магазину, а саме проходячи через «антикрадіжні ворота», останній був помічений продавцем магазину ОСОБА_9 , яка в свою чергу помітила протиправні дії ОСОБА_6 та почала кричати та просити зупинитися, на що ОСОБА_6 , розуміючи, що його дії є поміченими, тримаючи при собі викрадену пару взуття, втік з магазину. В подальшому, продавець магазину ОСОБА_9 намагалася наздогнати ОСОБА_6 , проте останній не реагуючи на продавця та продовжуючи реалізацію свого умислу, побіг у невідомому напрямку.
ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» матеріальної шкоди на загальну суму 549 грн. 00 коп.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок районного суду скасувати та постановити новий, яким визнати його винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті, непов`язане із позбавленням волі.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що суд допустив невідповідність висновків викладених у вироку, фактичним обставинам провадження.Зокрема вказує, що суд невірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив не відкрите викрадення чужого майна, а таємне викрадення чужого майна (крадіжку). При цьому посилається на те, що він вважав, що його дії ніхто не бачить. Вчинив викрадення майна в присутності працівників магазину і побіг в іншому напрямку, разом з цим ніхто його не зупиняв, отже його дії були не помічені.

Також вказує, що показання свідка ОСОБА_9 є надуманими та не підтверджуються іншими доказами. Свідка він не бачив і не чув, щоб вона робила йому зауваження чи бігла за ним. До того ж посилається на те, що під час досудового слідства на нього був вчинений тиск слідчим, внаслідок чого він був вимушений визнати свою вину за ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, просили перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку є правильним, ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні грабежу не визнав, просив перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, при цьому показав, що перебуваючи у магазині побачив на полиці спортивне чоловіче взуття. У цей нього виник умисел на їх викрадення. Переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, взяв взуття та заховав під куртку, в яку був обтягнений. Пройшовши повз каси, виніс взуття. Додав, що коли він виходив його ніхто не помітив, зауважень не робив та не біг за ним.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що незважаючи на невизнання вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його вина об`єктивно підтверджується наданими стороною обвинувачення належними і допустимими доказами, які всебічно перевірені судом першої інстанції, а саме:

показаннями представника потерпілого ОСОБА_10 , яка показала, що у приміщенні магазину «Карі» по вул. Преображенській у м. Кропивницький в січні 2017 року приблизно о 12 годині було вчинено крадіжку спортивного чоловічого взуття 41 розміру, чорного кольору, вартістю 549 гривень. У магазині ведеться відеоспостереження. Працівниками магазину було складено акт інвентаризації від 26.01.2017 року про те, що в ході локальної інвентаризації було виявлено нестачу зазначеного чоловічого взуття вартістю 549 гривень. Претензій до обвинуваченого не мають;
показаннями свідка ОСОБА_9 , відповідно до яких наприкінці січня 2017 року вона знаходилася на своєму робочому місці біля каси. Поряд з нею стояв директор магазину. Ближче до 12 години до магазину зайшов чоловік. Він підійшов до полиць з чоловічим взуттям та через декілька хвилин попрямував до виходу. Чоловік показався їм підозрілим і вони почали спостерігати за ним. Чоловік пройшов через антикрадіжні рамки і пролунав звук, який свідчить, що проносять не розмагнічений товар. Вона разом з директором почали кричати чоловікові, щоб він зупинився. Однак, обвинувачений не відреагував і почав швидко йти в сторону вулиць Великої Перспективної та Преображенської. Вона побігла та наздогнала чоловіка, схопила його за плечі, але він її відштовхнув і в цей час з лівого карману куртки у нього випав телефон, який вона підняла та віддала згодом працівникам поліції. Вона повернулася до магазину, де їй повідомив директор, що викрали чоловіче взуття. У судовому засіданні ОСОБА_6 впізнала;
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.04.2017 року, згідно якого, у присутності двох понятих, серед чотирьох осіб, представник потерпілого ОСОБА_11 за рисами обличчя, а саме: круглою формою обличчя та за формою вуст, показала на невідому їй особу, під номером 2, якою є ОСОБА_6 , який 26.01.2017 року здійснив крадіжку з магазину «Карі» за адресою: м. Кропивницький, вул. Преображенська, 7-а (а.к.п.24-26);
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.04.2017 року, згідно якого, у присутності двох понятих, серед чотирьох осіб, свідок ОСОБА_9 за рисами обличчя, а саме: круглою формою обличчя, за формою носу та очей, показала на невідому їй особу, під номером 2, якою є ОСОБА_6 , який 26.01.2017 року здійснив крадіжку з магазину «Карі» за адресою: м. Кропивницький, вул. Преображенська (а.к.п.29-31);
протоколом огляду предмета від 05.04.2017 року, згідно якого слідчий Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області провів огляд предмета диску для лазерних систем зчитування DVD-R, упакований у паперовий пакет, прошитий та опечатаний, який постановою визнаний речовим доказом;
відеозаписом оптичного диску під час перегляду якого встановлено, що на ньому містяться записи з камер відео спостереження торгового залу магазину «Карі», на якому зафіксовано події, що мали місце 26.01.2017 року у вказаному магазині, а саме, факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим (а.к.п.32, 34);
висновком судово-товарознавчої експертизи №181 від 10.04.2017 року, згідно якого ринкова вартість викраденого майна - пари спортивного чоловічого взуття, зі штучної замши, чорного кольору 41 розміру, на момент скоєння злочину складає 549 грн. (а.к.п.50);
протоколом проведення слідчого експерименту від 13.04.2017 року та додатком до нього диском з відеозаписом на камеру «Canon» за участю свідка ОСОБА_9 , в ході проведення якого остання розповіла та показала, що 26.01.2017 року близько 12:30 вона знаходилася на своєму робочому місці. В цей час до магазину зайшов невідомий їй чоловік, який направився до полиць з чоловічим взуттям. Через 2-3 хвилини він направився до виходу, вона звернула увагу на нього, так як вів себе підозріло. Проходячи через антикраждіжну систему, пролунав звуковий сигнал. Вона почала кричати чоловіку «стій» та бігти за ним. Чоловік пішов в сторону вулиць Великої Перспективної та Преображенської. Вона наздогнала чоловіка, схопила його за плечі, але він її відштовхнув, в цей час у нього випав з карману телефон, і він побіг далі (а.к.п.52-53);
протоколом проведення слідчого експерименту від 13.04.2017 року та додатком до нього диском з відеозаписом на камеру «Canon», в ході проведення якого обвинувачений ОСОБА_6 розповів та показав, що 26.01.2017 року вдень зайшов до магазину «Карі» з метою щось викрасти. Пішовши до полиць з чоловічим взуттям, побачив кросівки. Заховав під куртку та пішов до виходу магазину. При проходженні через антикраждіжну систему, пролунав звук, однак чоловік не зупинився та вийшов з магазину. Через приблизно 5 метрів його зупинила дівчина, з тим, щоб він повернув кросівки в магазин, однак, він втік (а.к.п.54-55);
протоколом огляду предмета від 14.04.2017 року з фото таблицею до нього в ході якого оглянуто мобільний телефон марки «Samsung GT E1080i» Imei: НОМЕР_1 , чорно синього кольору, в середині якого знаходилась сім картка мобільного оператора «МТС», який випав у особи чоловічої статі при скоєнні крадіжки 26.01.2017 року, наданий на підставі власноручно написаної заяви свідком ОСОБА_9 , який визнано постановою слідчого речовим доказом та передано на зберігання ОСОБА_6 (а.к.п.57-60).
Зазначені докази повністю узгоджуються між собою та не суперечать один одному. В ході розгляду кримінального провадження у місцевому суді не виявлено жодних обставин, які б ставили під сумнів достовірність та допустимість вказаних доказів.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 відносно того, що його дії необхідно кваліфікувати як крадіжку а не грабіж, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на дійсному змісті досліджених судом доказів та їх належній оцінці, виходячи з наступного.

Так, згідно із п. 3, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Грабіж це відкрите викрадення у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
На переконання колегії суддів вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 , яка послідовно, детально розповіла про події, які мали місце 26.01.2017 року в приміщенні магазину «Карі», про обставини викрадення майна ОСОБА_6 , зокрема показала, що наприкінці січня 2017 року вона близько 12 години до магазину зайшов чоловік, який підійшов до полиць з чоловічим взуттям та через декілька хвилин попрямував до виходу. Чоловік пройшов через антикрадіжні рамки і пролунав звук, який свідчить, що проносять не розмагнічений товар. Вона разом з директором почали кричати чоловікові, щоб він зупинився, проте обвинувачений не відреагував і почав швидко йти в сторону вулиць Великої Перспективної та Преображенської. Вона побігла та наздогнала чоловіка, схопила його за плечі, але він її відштовхнув і в цей час з лівого карману куртки у нього випав телефон, який вона підняла та віддала працівникам поліції.
Вказані показання місцевий суд правильно визнав достовірними та правдивими. Свідок ОСОБА_9 з обвинуваченим не знайома, доказів того, що вона перебуває з ОСОБА_6 у неприязних стосунках немає, як і підстав обмовляти останнього.
Показання свідка ОСОБА_9 об`єктивно узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні під час розгляду справи у суді першої інстанції письмовими доказами, зокрема: протоколом проведення слідчого експерименту від 13.04.2017 року, під час якого свідок ОСОБА_9 показала на обставини вчинення відкритого викрадення майна ОСОБА_6 (а.к.п.52-53); відеозаписом оптичного диску на якому містяться записи з камер відео спостереження торгового залу магазину «Карі», відповідно до яких зафіксовано події 26.01.2017 року а саме, факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим (а.к.п.32, 34); протоколом проведення слідчого експерименту від 13.04.2017 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (54-55);
Отже, ОСОБА_6 вчинив викрадення чужого майна в присутності свідка ОСОБА_9 , яка усвідомлюючи протиправний характер його дій, почала кричати та побігла за ним з метою припинити його злочинні дії. ОСОБА_6 усвідомлював, що його дії помічені продавцем магазину та оцінювались обвинуваченим як викрадення, проте продовжив відкрито вчиняти злочинні дії з метою заволодіння майном.
Твердження ОСОБА_6 про те, що під час досудового слідства на нього здійснювався тиск слідчим, внаслідок чого він був вимушений визнати свою вину у вчиненні грабежу, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються лише на твердженнях обвинуваченого, який є зацікавленою особою, метою яких є уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження місцевим судом, про застосування недозволених методів слідства з боку працівників поліції обвинувачений не заявляв. ОСОБА_6 під час досудового розслідування було призначено захисника для правової кваліфікованої допомоги, якому він також не повідомляв про вказані порушення.
До того ж, при проведенні слідчого експерименту відповідно до відеозапису слідчої дії, обвинувачений надавав логічні, послідовні, детальні показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, при цьому спокійно демонстрував свої дій з урахуванням поведінки продавця магазину.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов правильно висновку, що дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд прийняв до уваги, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у КЗ «Обласний наркологічний диспансер» та КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» не перебуває, не одружений, утриманців немає, будучи неодноразово судимий, певних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та в період умовно дострокового звільнення знову вчинив тяжкий злочин (т.1арк.к.п.67-78).

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено.
Таким чином, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд в повній мірі врахував характеризуючі його особу дані, обставини, тяжкість, характер та наслідки вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, дані про особу обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, в період умовно дострокового звільнення, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.05.2016 року, що є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 березня 2018 року, стосовно ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2