Постанова
Іменем України
24 травня 2018 року

м. Київ
справа № 200/4664/14-к
провадження № 51-3302 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14лютого 2017 рокуу кримінальному провадженні № 0000399 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 191 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження № 0000399 відносно ОСОБА_6 закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14лютого 2017 рокуапеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ТОВ «Відродження» - адвоката ОСОБА_8 залишені без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без зміни.
Як убачається з ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_6 обвинувачувалась у тому, що вона, будучи службовою особою, обіймаючи посаду начальника відділу постачань і збуту комерційного департаменту ТОВ «Підприємство українського агропромислового холдингу № 2», яке згідно статуту є засновником ТОВ «Відродження» (юридична адреса: Дніпропетровська область, с. Покровське, вул. 40 років Жовтня, 17-а) та здійснюючи керівництво його господарською діяльністю, маючи умисел на привласнення майна, яке перебувало у її віданні, 11 серпня 2011 року без відображення в бухгалтерському обліку, без оформлення видаткової накладної та приходного касового ордеру, діючи з корисливих мотивів, усупереч інтересам підприємства, підписала розпорядження №в-003 від 11 серпня 2011 року на передачу ОСОБА_9 50 тон висівок, які останній вивіз зі складу підприємства, на загальну суму 38 850 грн. Гроші у серпні 2011 року були перераховані ОСОБА_9 на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка належала близькому родичу ОСОБА_6 ОСОБА_10 .
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати постановлені відносно ОСОБА_6 судові рішення через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Прокурор зазначає, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд не виконав вимог ст. 368 КПК України, зокрема, не встановив, чи мало місце інкриміноване діяння, чи містить воно склад кримінального правопорушення і якою статтею закону він передбачений, чи винна обвинувачена у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає вона покаранню за його вчинення. Вказані порушення вимог процесуального закону апеляційний суд залишив поза увагою, не дав вмотивованих відповідей на усі доводи апеляційної скарги прокурора, а отже ухвала суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні не підтримав скаргу та просив залишити судові рішення без зміни.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Твердження прокурора про порушення місцевим судом вимог ст. 368 цього Кодексу є безпідставними. Наведена норма процесуального закону визначає перелік питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Відповідно до ст. 369 КПК України вирок це судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті. При вирішенні усіх інших питань суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З системного аналізу норм процесуального законодавства вбачається, що суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття справи за такою підставою, у разі згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності і виконати вимоги, передбачені статтями 284-288, 314, 315 КПК України.

Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям провадження у справі як під час підготовчого судового засідання, так і під час розгляду справи по суті в загальному порядку, керуючись статтями 12, 49 КК України.

Стаття 49 КК України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини. Строк давності - це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу після вчинення злочину, сплив якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання, виконанні завдань загальної і спеціальної превенції.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч.1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалася у вчиненні11 серпня 2011 рокукримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, яке згідно ст. 12 цього Кодексу відноситься до злочинів середньої тяжкості, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за який відповідно до ст. 49 КК Українискладає 5 років. На момент розгляду справи в суді вказаний строк минув.

В ході проведення судового засідання обвинувачена ОСОБА_6 звернулася до суду із письмовим клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Після роз`яснення судом юридичних наслідків закриття справи з цієї підставинаполягала на прийнятті такого рішення судом.

Дотримуючись вимог, передбачених ст.ст. 284, 286 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закрив вищезазначене кримінальне провадження щодо неї у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

При цьому, суд відповідно до ст. 372 КПК України зазначив в ухвалі формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_6 ; суть питання, що вирішується ухвалою; встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення.

Зокрема, суд зазначив, що ОСОБА_6 вчинила інкримінований їй злочин 11 серпня 2011 року, до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів не притягувалася, від явки до органів слідства, прокуратури та суду не ухилялася, а строк давності притягнення її до кримінальної відповідальності за вказаний злочин не зупинявся і не переривався, обвинувачена не заперечує проти застосування до неї інституту звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, юридичні наслідки такого закриття їй зрозумілі і вона із ними погоджується. Тобто, суд установив усі обставини, необхідні для вирішення вказаного питання і дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрив кримінальне провадження щодо неї.

Згідно ст.17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Тому, аж до ухвалення вироку у справі, не можна говорити,що у суду є переконання у винності особи, а надто тоді, коли строки давності спливли значно раніше, ніж суд робить такий висновок.

З цих підстав , вимогу прокурора про необхідність встановити судом ,чи винна обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає вона покаранню за його вчинення, не можна вважати законною.

Суд апеляційної інстанції розглянув скаргу прокурора, доводи якої є аналогічні доводам його касаційної скарги, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвала місцевого суду відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою. З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України,п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14лютого 2017 рокустосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11