Житомирський апеляційний суд
Справа №294/1089/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року. Житомирський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_2 - головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , секретаря судового засідання ОСОБА_7 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Судачівка Чуднівського району Житомирської області, проживаючого у тому АДРЕСА_1 , судимого 28.09.2018 Червоноармійським районним судом Житомирської області за ст. ст. 185 ч. 3, 75, 76 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, - за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Любарського районного суду Житомирської області від 10 липня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. ст. 70 ч. 4, 72 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28.09.2017 за ч. 3 ст. 185 КК України та остаточно призначено покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
До набрання вироком законної сили вирішено застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без використання електронних засобів контролю з покладенням обов`язків: заборони цілодобово залишати місце проживання в АДРЕСА_1 ; з`являтися за кожною вимогою до Любарського районного суду Житомирської області чи апеляційного суду Житомирської області.
Початок строку відбуття покарання вирішено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 535 грн. 00 коп. заподіяної матеріальної шкоди.
Згідно вироку, 24 лютого 2017 року о 14 год. у кімнаті житлового будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 таємно викрав чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_9 , - гроші в сумі 1200 грн., які були сховані потерпілою під матрацом ліжка.
24 квітня 2017 року о 16 год. у кімнаті будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_6 повторно таємно викрав із кишені піджака майно, що належить потерпілому ОСОБА_8 , - гроші в сумі 20 доларів США, що на момент вчинення злочину становить 535 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок, - пом`якшити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Твердить про явну несправедливість призначеного покарання у виді позбавлення волі тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Вважає, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та обставини, що пом`якшують його покарання. Зокрема, тих обставин, що на момент скоєння злочину він був не судимим, щиро розкаявся та просив вибачення у потерпілих, думки самих потерпілих, які просили суд призначити покарання без позбавлення волі. Також твердить, що він має неофіційно працює, має постійне місце проживання та хвору дружину, яка потребує його догляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 просить вирок залишити без змін. Твердить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши справу, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Висновки суду про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні крадіжки, вчиненої повторно, - злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, - таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, є обґрунтованими та не оспорюються в апеляційному порядку.
Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачено три види покарань за цей злочин середньої тяжкості, - арешт на строк від 3 до 6 місяців, обмеження волі на строк до 5 років, або позбавлення волі на строк до 5 років.
Згідно п. 23 Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
З матеріалів справи видно, що обвинувачений ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому злочину мав молодий вік 19-20 років та був раніше несудимим. Вчинив крадіжку повторно до постановлення вироку Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28.09.2017., яким його було звільнено від відбування виконання з випробуванням на 1 рік за вчинення 10.06.2017 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. На час постановлення вироку від 10.07.2018 щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину на досудовому розслідуванні, з 24.04.2018 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , негативно характеризувався за місцем проживання станом на 17.05.2017. Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що його дружина ОСОБА_11 за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги не доведено відповідними довідками.
За таких обставин, вирішивши призначити ОСОБА_6 реальне покарання за ч. 2 ст. 185 КК України за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку, яким його було звільнено від відбування виконання покарання з випробуванням, іспитовий строк якого не закінчився на час постановлення вироку у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції неправильно призначив остаточне покарання обвинуваченому за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.
З врахуванням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, вищевказаних даних про особу ОСОБА_6 та обставин, що пом`якшують його відповідальність, апеляційний суд визнає, що у даній справі немає достатніх підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, однак є частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про несправедливу суворість призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки реальне покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, з врахуванням всіх обставин справи та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, - є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення новий злочинів.
Крім того, за умови обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, судом першої інстанції неправильно було визначено початок строку відбуття покарання з моменту набрання вироком законної сили, оскільки таке рішення не може бути реально виконано. У даному випадку початок строку відбуття покарання необхідно рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Тому вирок місцевого суду підлягає відповідній зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Любарського районного суду Житомирської області від 10 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання.

Виключити з вироку вказівку про призначення ОСОБА_6 покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

Цей вирок виконувати окремо з вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28.09.2017., яким щодо ОСОБА_6 було застосовано звільнення від відбування виконання з випробуванням на 1 рік за ч. 3 ст. 185 КК України.
Початок строку відбуття покарання за вироком суду першої інстанції від 10.07.2018 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті цей вирок місцевого суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців з моменту ухвалення.
Судді: