УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві

клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001125 від 26 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 10 серпня 2018 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001125 від 26 квітня 2016 року, в обґрунтування якого зазначено наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України майора юстиції ОСОБА_4 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме автомобіль марки «Mercedes Benz S500L», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 посилається на те, що арешт на майно автомобіль марки «Mercedes Benz S500L», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 було накладено необґрунтовано, оскільки в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року про накладення арешту на майно, в тому числі і автомобіль марки «Mercedes Benz S500L», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , зазначено, що арешт накладений на майно ОСОБА_5 . Проте, як вказує ОСОБА_3 в клопотанні арештований автомобіль марки «Mercedes Benz S500L», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 на праві власності належить йому з 2014 року, на підтвердження чого додав до клопотання відповідні документи. Крім того вказав, що не знає ОСОБА_5 , та немає жодного відношення до кримінального провадження №0001125 від 26 квітня 2016 року, тому необхідність в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала.

Власник майна ОСОБА_3 , представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд клопотання про скасування арешту на майно без їх участі. Просили задовольнити клопотання, з підстав наведених в ньому.

Старший слідчий в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, при цьому надіслав на адресу суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення клопотання та скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року. Зазначив, що в рамках кримінального провадження №0001125 від 26 квітня 2016 року, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, яке в може бути застосовано до ОСОБА_5 , якому відповідно до відомостей наданих АМТ МВС України належав автомобіль марки «Mercedes Benz S500L», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Оскільки ОСОБА_7 надав документи, які підтверджують його право власності на вказаний автомобіль, тому на даний час відпала потреба у арешті зазначеного майна.

Слідчий суддя вивчивши клопотання про скасування арешту майна та дослідивши долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб,конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого,третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Встановлено, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000036 від 08 лютого 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України майора юстиції ОСОБА_4 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме автомобіль марки «Mercedes Benz S500L», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , з урахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, яке в може бути застосовано до ОСОБА_5 .

Під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, слідчим суддею враховуються доводи слідчого щодо того, що на час розгляду клопотання потреба у арешті майна відпала, оскільки, як зазначено в клопотанні ОСОБА_3 , та встановлено в судовому засіданні, що автомобіль марки «Mercedes Benz S500L», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 з 2014 року належить на праві власності ОСОБА_3 , який немає жодного відношення до кримінального провадження №0000036 від 08 лютого 2018 року, в рамках якого було накладено арешт.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_3 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки ОСОБА_3 доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

При таких обставинах доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими та воно підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170,171,173,174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001125 від 26 квітня 2016 року задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001125, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року (справа №761/39083/17, провадження №1-кс/761/24858/2017), а саме на: автомобіль марки «Mercedes Benz S500L», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1