Дата документу 21.08.2018
Справа № 334/5846/18
Провадження № 1-кс/334/2271/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
З Запорізької місцевої прокуратури № 3 до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області в порядку ст. 218 КПК України надійшли матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 01.02.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Встановлено, що до Запорізької місцевої прокуратури №3 надійшло звернення від Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради щодо незаконного оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У зверненні зазначено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності на цей об`єкт, серія та номер: 162, нібито було видано 17.01.1994 Орджонікідзевською районною адміністрацією м. Запоріжжя. Враховуючи, що в 1994 році замість районних адміністрацій діяли виконавчі комітети відповідних районних рад, видача вказаного свідоцтва саме Орджонікідзевською районною адміністрацією м. Запоріжжя викликає у департаменту правового забезпечення міської ради сумніви у справжності такого документу.

В ході проведення ряду оперативно-розшукових заходів, слідчих та процесуальних дій, встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майно шляхом обману, використовуючи завідомо підроблений офіційний документ, реалізовуючи свої злочинні дії та усвідомлюючи їх суспільно небезпечний характер, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, розробив злочинний план, кінцевою метою якого було заволодіння об`єктом нерухомості, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 , знаючи та розуміючи, що не має відповідного документу а відповідно і права власності на вищевказану квартиру, при невстановлених слідством обставинах придбав підроблений офіційний документ, а саме свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , нібито виданого 17.01.1994 від імені першого заступника голови виконкому Орджонікідзевської Ради народних депутатів, згідно з яким, ОСОБА_5 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 шляхом приватизації, з метою подальшого його використання при реєстрації відповідних відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у вигляді зазначеного об`єкта нерухомості.

13.10.2017, продовжуючи діяти з метою досягнення мети особистого незаконного збагачення шляхом обману, ОСОБА_5 прибув до приміщення КП «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Серікова буд. 30, та надав державному реєстратору завідомо підроблене свідоцтво про право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна від 17.01.1994 для проведення державної реєстрації права власності, чим використав завідомо підроблений офіційний документ.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 358 КК України, яке кваліфікується як використання завідомо підробленого документа.

Далі, отримавши від ОСОБА_5 відповідну заяву та оригінали правовстановлюючих документів, в тому числі і підроблене свідоцтво про право власності, державний реєстратор ОСОБА_6 , будучи введеним в оману щодо дійсних повноважень власника та не будучи обізнаним щодо його злочинних намірах, здійснив державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказаний об`єкт нерухомого майна шляхом внесення в базу даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних відомостей.

13.10.2018 року ОСОБА_5 отримав від державного реєстратора оригінали правовстановлюючих документів на зазначену квартиру після проведення державної реєстрації речових прав, тим самим незаконно заволодівши нею та завдавши матеріальну шкоду майновим правам Запорізької територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, яка є дійсним власником зазначеного нерухомого майна, в розмірі вартості цього нерухомого майна в сумі 549 140 грн. (відповідно до довідки Правобережної товарної біржи), що в шістсот та більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є шкодою у особливо великих розмірах.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, яке кваліфікується як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у особливо великих розмірах.

31.05.2018 року ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

Відповідно до витягу реєстраційної картки ТЗ, автомобіль «NISSAN MAXIMA» 1998 року випуску у кузові зеленого кольору, д/н НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацію майна, з метою забезпечення якої та за для недопущення подальшого відчуження майна, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешт на автомобіль «NISSAN MAXIMA» 1998 року випуску у кузові зеленого кольору, д/н НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 .

В судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Представник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 , проти задоволення клопотання заперечував, з підстав його необґрунтованості. Суду пояснив, що транспортний засіб «NISSAN MAXIMA», не знаходиться у володінні підозрюваного, оскільки проданий за дорученням. Купівля-продаж автомобілів є безпосередньо професійною діяльністю ОСОБА_5 , а тому на ньому зареєстрована велика кількість транспортних засобів, які насправді знаходяться у володінні інших осіб.

Суд дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, приходить до наступного.

Відповідно до змісту ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до пояснень, наданих адвокатом ОСОБА_7 , транспортний засіб «NISSAN MAXIMA», не знаходиться у володінні підозрюваного, оскільки проданий за дорученням. Купівля-продаж автомобілів є безпосередньо професійною діяльністю ОСОБА_5 , а тому на ньому зареєстрована велика кількість транспортних засобів, які насправді знаходяться у володінні інших осіб.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Тобто, клопотання слідчого про накладення арешту, стосується майна у якого на теперішній час є добросовісний набувач.
З урахуванням викладеного слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не обґрунтоване і задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили але не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1