Справа № 418/585/17
Провадження № 11-кп/782/231/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого- судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області кримінальне провадження № 0000196 від 25.08.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Міловського районного суду Луганської області від 30.05.2018 року, яким,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Мілове Міловського району Луганської області, громадянина України, раніше судимого 28.07.2015 Міловським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, 25.03.2016 Марківським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 296 КК України, який зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним:

- за ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання, у вигляді обмеження волі строком на 04 роки, що, за правилами ч.1 ст. 72 КК України, відповідає покаранню у вигляді позбавлення волі строком на 02 роки.

На підставі ч. 1 статті 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2017 року до призначеного за новим вироком, остаточно призначено до відбування покарання ОСОБА_6 5 (п`ять) років 1 (місяць) 5 (п`ять) днів позбавлення волі.

Початок терміну відбуття покарання ОСОБА_6 обчислюється з 30 травня 2018 року.

ВСТАНОВИЛА:

У оскаржуваному вироку суду вказано, що 24.08.2016 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 знаходився в смт. Мілове на святкуванні 25-ї річниці незалежності України, яке проходило на майданчику біля районного будинку культури за адресою: смт. Мілове, вул. Первомайська буд. № 17. ОСОБА_6 , вийшов з магазину «Бабочка», та направився до майданчику поруч з районним будинком культури, де проходила святкова дискотека. По дорозі, на узбіччі вул. Первомайська, перед поворотом до місцевого парку імені Чечерева, ОСОБА_6 побачив вантажний автомобіль «ГАЗ 3302-288», білого кольору, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». У ОСОБА_6 виник умисел на вчинення хуліганських дій. Після чого, ОСОБА_6 , знаходячись у громадському місці, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, безпричинно, порушуючи спокійні умови відпочинку людей, з мотивів явної неповаги до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві та ігноруючи їх, демонструючи зневажливе ставлення до громадського порядку та моральності, прагнучи протиставити себе суспільству та проявити грубу силу, нехтуючи громадською думкою, діючи прилюдно та з особливою зухвалістю, кинув скляну пляшку з-під пива у переднє лобове скло вантажного автомобілю, який належить ОСОБА_7 , від чого скло на автомобілі розбилося. В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_6 , згідно довідки ПП «Ковальова О.А.», потерпілому ОСОБА_7 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1534 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком суду, просить скасувати вирок Міловського районного суду Луганської області від 30.05.2018 року, змінивши обвинувачення з ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 194 КК України та передати справу до суду першої інстанції на стадію судового слідства новим складом суду.

Звертає увагу про необхідність виконання вимог КК України при складанні покарань за сукупністю вироків. Зазначає, що він раніше скоїв злочин, за який був засуджений вироком Міловського районного суду від 28.07.2015 року до 5 років умовно, з іспитовим строком на 3 роки, та злочин, за який був засуджений вироком Марківського районного суду від 03.08.2016 року до штрафу у розмірі 8500 грн., який ним сплачено повністю.

Апеляційний суд Луганської області своїм вироком від 18.07.2017 року змінив вирок Міловського районного суду від 28.07.2015 року та Марківського районного суду від 03.08.2016 року, призначивши покарання за сукупністю вироків, остаточно призначивши 5 років 1 місяць позбавлення волі.

На думку ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що при розгляді справи по суті судом було задоволено його заяву про відмову від захисника на підставі виконання ним функцій обвинувача, головуючий суддя ОСОБА_8 у відмістку за це, визнав допустимими та зазначив у вироку свідчення ОСОБА_9 , який на протязі судового розгляду визнавав, що не бачив, щоб пляшку у скло автомобіля кидали навмисно, та покази свідка ОСОБА_10 , що стверджувала, що не бачила хуліганських дій ОСОБА_11 .

Але, на повторному допиту ці свідки з чужих слів, під натиском прокурора, показали, що саме він ОСОБА_6 виказав неповагу до суспільства. Таким чином, судом замість завдання шкоди чужому майну, його дії кваліфіковані як хуліганство, ознак якого у судовому засіданні встановлено не було. Судом було встановлено тільки, що він заходив до магазину «Бабочка», та те, що ОСОБА_9 затримав його, не являючись уповноваженою на це особою, та який не є очевидцем скоєння ним кримінального правопорушення, він тільки чув глухий удар. Суд також встановив, що він ОСОБА_6 порушив спокій тільки ОСОБА_7 за що був побитий ОСОБА_12 . Свідок ОСОБА_10 не надала доказів, що він ОСОБА_6 , вдарив її по обличчю і не заявила про це в поліцію. Таким чином, ОСОБА_6 вважає, що в його діях відсутні ознаки хуліганства, а є тільки завдання шкоди майну у незначному розмірі. А це, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку.

Також ОСОБА_6 звертає увагу суду, що при складанні покарань за сукупністю вироків, Міловський районний суд допустив помилку, що є істотним порушенням вимог кримінального закону.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначає, що раніше Апеляційний суд Луганської області вже осудив його за винні дії, за які його було засуджено вироком Марківського районного суду Луганської області, та за яким вже було виконане покарання у вигляді штрафу.

Оскільки вирок Марківського та Апеляційного судів не скасував вирок Марківського районного суду за один і той же незначний злочин його засуджено двома вироками з покараннями, одне з яких виконане. Таким чином ОСОБА_6 вважає, що йому завдано цими двома вироками матеріальну шкоду у розмірі 8500 грн., які були сплачені ним раніше в дохід держави.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, зазначивши, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає провадження за правилами судового розгляду у суді першої інстанції з урахуванням особливостей ,передбачених главою 31 КПК України.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення має бути законним та обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення , ухвалене компетентнім судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вищевказані вимоги закону виконав належним чином.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів кримінального провадження вбачається,що дане кримінальне провадження надійшло 25.07.2017 року до суду першої інстанції разом з обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 1 000196 від 25.08.2016 року.

Обвинувачений ОСОБА_11 від отримання обвинувального акту відмовився у присутності двох понятих(а.с.2-4 т.1)

На момент складання обвинувального акту щодо ОСОБА_6 останній перебував в Старобільському слідчому ізоляторі. Запобіжний захід стосовно нього не обирався.

На момент розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції по суті, обвинувачений відбував покарання в Холодногірській виправній колонії № 18,що знаходиться в м. Харків на підставі вироку Апеляційного суду Луганської області від 18.07.2017 року за ч.1 ст.296 КК України. (а.с.57-58 т.1)

На підставі ухвали суду від 07.11.2017 року ОСОБА_6 був тимчасово переведений з вищевказаної колонії до Старобільського СІЗО м.Старобільськ з метою забезпечення його участі у розгляді вищевказаного кримінального провадження, оскільки суд визнав його участь обов`язковою.(а.с.62 т.1)

З змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні вину свою не визнав, повідомив суд про те,що ніякого злочину він не скоював, скло на автомобілі потерпілого він не розбивав.

Судом були допитані в установленому законом порядку потерпілий ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 .

Так, з пояснень потерпілого ОСОБА_7 слідує, що він 24.08.2016 року виїхав здійснити торгівлю на своєму автомобілі ГАЗЕЛЬ, та став неподалік Будинку культури. Це був день святкування 25 річниці незалежності України. Почало темнити, вмикнулися ліхтарі на стовпах. Він стояв неподалік свого автомобіля, як почув хлопок. Після чого він відразу підбіг до автомобілю та побачив, що ОСОБА_12 схопив ОСОБА_11 та повалив на землю. На вулиці вже було темно,однак ліхтарі горіли,а тому було все видно. Затриманий ОСОБА_11 казав, що то не він, це він випадково,дослівно він вже не пам`ятає. Калюжний був у дуже сильному алкогольному сп`янінні. Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_6 торгівлю було припинено, свято для нього також закінчилося, його громадській спокій був порушений.

З пояснень свідка ОСОБА_9 видно,що того дня, коли стався злочин, а саме 24.08.2016 року він разом з потерпілим ОСОБА_7 знаходився неподалік Будинку культури,де проходило святкування. Автомобіль ОСОБА_7 був поблизу,оскільки останній здійснював торгівлю. Він бачив,що проходив якийсь хлопець,тоді він не знав,що це був обвинувачений ОСОБА_6 , який щось кинув в лобове скло автомобіля Газель, яке належить ОСОБА_7 . ОСОБА_14 був глухий. Після цього він затримав правопорушника та передав його працівникам поліції. Виявилося,що це був ОСОБА_15 . Викликали оперативну групу та почали розбиратися. Він чітко бачив,що обвинувачений кидав бутилу навмисно,людей було достатньо. Лобове скло не розбилося, а лопнуло з пасажирської сторони.

З пояснень свідка ОСОБА_10 вбачається,що того дня, коли стався цей випадок, вона стояла разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в смт.Мілове біля магазину «Бабочка»,яке знаходиться біля Будинку культури,де відбувалося святкування. З магазину вийшов ОСОБА_6 , підійшов до них, після чого вдарив її по обличчю ладонею та пішов далі, а саме до автомобілю Газель, з якого здійснювали торгівлю. Вона почула як заторохтіло скло, все почали говорити, що це ОСОБА_6 розбив скло на автомобілі. Сама вона особисто бачила, як ОСОБА_6 робив замахування пляшкою в сторону стоячого автомобілю «Газель». Моменту кидка вона не бачила. ОСОБА_18 було багато. Після цього з`явилися працівники поліції.

З пояснень свідка ОСОБА_13 видно, що 24 серпня було свято. В той день він бачив ОСОБА_6 , який до них підходив та просив придбати йому пляшку пива. Вони стояли разом з ОСОБА_16 , купили собі по пляшці пива та пішли на свято до Будинку культури. Більше нічого не бачив.

Як вбачається з змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України при обставинах, встановлених вироком суду, знайшло своє підтвердження в ході судового засідання показами свідків та письмовими доказами, а саме:

-протоколом огляду місця події від 24.08.2016 року та додатками до протоколу огляду місця події від 24.08.2016 року у вигляді фото таблиці вантажного автомобіля ГАЗ 3302-288 білого кольору, 2011 року випуску з пошкодженнями на лобовому склі та фотознімками осколків від скляної пляшки з під пива, які знаходяться на асфальті ліворуч біля автомобіля ГАЗ « 3302-288» на 4 аркушах;

-протоколом № 16 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 24.08.2016 року , який проводився о 22 години вечора, згідно висновку якого ОСОБА_6 знаходився в стані алкогольного сп`яніння;

-довідкою ПП ОСОБА_19 ,згідно якої вартість переднього лобового скла на грузовий автомобіль ГАЗ «3302-288», 2011 року випуску, складає 1534 грн.00 коп.;

-довідкою про судимість від 05.09.2016 року на 3-х аркушах;

-вироком Міловського районного суду від 28.07.2015 року,згідно якого обвинуваченому ОСОБА_6 було призначено покарання за ч.2 ст.15,ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, іспитовий строк три роки;

-вироком Апеляційного суду Луганської області від 18.07.2017 року,згідно якого обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ст.71 ч.1 КК України остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Суд критично віднісся до показань ОСОБА_6 , розцінив його невизнання вини, як спосіб захисту, спосіб уникнути покарання за вчинене діяння.

Суд прийшов до висновку, до обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання. Злочин скоєний з прямим умислом. Суд першої інстанції кваліфікував дії обвинуваченого, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства,що супроводжувалося особливою зухвалістю,тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.296 КК України.

З змісту апеляційної скарги ОСОБА_6 вбачається,що він не згоден з такою кваліфікацією своїх дій. Вважає,що в його діях відсутні ознаки хуліганства, а є тільки завдання шкоди майну у незначному розмірі. На його думку, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Перевіряючи його довід, колегія суддів звернула увагу на таке.

Як слідує з змісту вироку,обвинувачений ОСОБА_6 повідомив суд про те,що ніякого злочину він не скоював,скло на автомобілі потерпілого він не розбивав, а в апеляційній скарзі він фактично визнав той факт,що саме він причетний до події, пов`язаної з спричиненням шкоди (кинув пляшку з-під пива у переднє лобове скло вантажного автомобілю, від чого скло на автомобілі розбилося)потерпілому ОСОБА_20 . Він лише не згоден з розміром шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає,що всі інші доводи обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу його незгоди з поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , лише підтверджують правильність висновків суду першої інстанції,що ОСОБА_6 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства,що супроводжувалося особливою зухвалістю, тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.296 КК України.

Що стосується його доводів,що суд допустив істотні порушення кримінального процесуального закону при розгляді його кримінального провадження, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

З змісту вироку суду вбачається, що суд при призначенні покарання обвинуваченому керувався вимогами ст.65 КК України.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції послався на те, що при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 він врахував відсутність пом`якшуючої його покарання обставини, всі дані про його особу, у тому числі ,що він раніше судимий вироком Міловського районного суду Луганської області від 28.07.2015 року за ч.2 ст.15,ч.2 ст.186 КК України та вироком Апеляційного суду Луганської області від 18.07.2017 року , про які також вказує обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.

Перевіряючи довід обвинуваченого щодо неправильного складання йому покарань за сукупністю вироків, колегія суддів звернула увагу на наступне.

Вироком Міловського районного суду Луганської області від 28.07.2015 року ОСОБА_6 було призначено покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, із застосуванням ст..ст.75,76 КК України з випробуванням на строк 3 роки. (а.с.43-44 т.1)

Вироком Апеляційного суду Луганської області від 18.07.2017 року був скасований вирок Міловського районного суду Луганської області від 03.08.2016 року за ч.1 ст.296 КК України в частині призначеного покарання, та ОСОБА_6 новим вироком було призначено покарання за ст.296 ч.1 КК України у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.71 ч.1 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання було частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Міловського районного суду Луганської області від 28.07.2015 року у вигляді 4 років 7 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.(а.с.49-55 т.1)

Суд першої інстанції,дослідивши вищевказані вироки, прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням ст.ст.71,72 КК України.

При цьому суд у вироку мотивував прийняте рішення належним чином, пославшись на те,що відповідно до п.1 ч.1 ст.72 КК України при складані покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в біль суворий вид, виходячи із такого співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

При призначені покарання суд врахував невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Луганської області від 18.07.2017 року, яка на день постановлення вироку складає 3 роки 3 місяці та 22 дня, та прийшов до обґрунтованого висновку щодо остаточного призначення покарання з урахуванням вимог ч.1 та ч.4 ст.71 КК України.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень суду першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Що стосується доводів обвинуваченого про те,що раніше він був вже засуджений вироком Марківського районного суду Луганської області від 03.08.2016 року за ч.1 ст.296 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн., який був сплачений ним, а тому він був засуджений двома вироками з покараннями, одне з яких виконане за один і той же незначний злочин, то колегія суддів вважає його безпідставним.

Вироком Апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2017 року був скасований вирок Марківського районного суду Луганської області від 03.08.2016 року в частині призначеного покарання,а саме покарання у виді штрафу.

Колегія суддів при апеляційному розгляді не встановила законних підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції.

У вироку суду правильно зазначено, що застосування ст.ст.69,75,76 КК України до обвинуваченого ОСОБА_6 буде суперечити закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.404,405,407,408,418,419,376 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Міловського районного суду Луганської області від 30.05.2018 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України залишити без змін.

Початком строку відбування покарання за вироком обчислювати ОСОБА_6 з дня набрання вироку чинності з 11 вересня 2018 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк та таким же способом з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3