11 жовтня 2018 року справа № 489/4882/15
кримінальне провадження
№ 1-кп/489/640/18
УХВАЛА
Іменем України

10 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,

представників потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7

встановив:
До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , просив повернути обвинувальний акт прокурору на підставі ч.3 ст.314 КПК України, так як він не відповідає вимогам закону. Свої доводи виклав у письмовому клопотанні, яке долучено до матеріалів провадження.

Прокурор та представники потерпілого проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на їх необґрунтованість та просили призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КПК України, відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Стаття 109 КПК України, вказує, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити:

1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;

2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;

3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Частиною 4 ст. 291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Із реєстру матеріалів досудового розслідування № 000365, який додано до обвинувального акту, вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено дату та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, як того вимагає ч. 4 ст. 278 КПК України. При цьому слідчий, за погодженням прокурора, зазначає в обвинувальному акті про повідомлення ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КПК України.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено кримінальне провадження в якому пред`явлено обвинувачення ОСОБА_3 за № 0000365 від 19.01.2018, однак згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказане кримінальне провадження було зареєстровано 19.01.2017. Також в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акту, містить інший номер від дійсного номеру кримінального провадження № 000365.

При цьому суд враховує, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

В ході підготовчого судового засідання встановлено, що захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєва зі скаргою про скасування повідомлення про підозру.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.07.2018 відмовлено у відкритті провадження за скаргою захисника про скасування повідомлення про підозру.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13.08.2018, скасовано ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.07.2018 про відмову у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_7 .

На час проведення підготовчого судового засідання скарга на повідомлення про підозру слідчим суддею не розглянута.

Таким чином, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про належне повідомлення обвинуваченій про підозру, прокурором фактично проігноровано той факт, що повідомлення про підозру на час затвердження обвинувального акту оскаржується, внаслідок чого суд приходить до висновку, що підстав для складання обвинувального акту та направлення його до суду не було.

Так п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, обвинувальний акт повинен містити формулювання обвинувачення.

Процесуальне значення обвинувального акта полягає в тому що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи (осіб) якій висунуто обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК).

Обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені між собою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Також, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19.12.1989) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09.10.2008) зазначив, що у підпункті «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Крім того, суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. Надання по кримінальній справі повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, вказані недоліки є істотними, так як порушують право особи на захист, яка, через передчасне направлення прокурором обвинувального акту до суду, не в повній мірі реалізувала своє право на захист на досудовому розслідуванні, що в подальшому вплине на реалізацію нею своїх прав під час судового розгляду, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.291, 314,337,372 КПК України, суд

постановив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365 від 19.01.2017 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, повернути прокурору, для усунення порушень вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 11.10.2018 об 11:30 годині.

Суддя ОСОБА_1