Справа № 317/1188/18
№/п 1-в/317/148/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2018 р.

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

захисника засудженого - ОСОБА_5

представника адміністрації ДУ «БВК (№99)» ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду м.Запоріжжя клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовного - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Пологи Запорізької області, українця, гр.України, освіта середня спеціальна, неодруженого, до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
В С Т А Н О В И В:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовного - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , в обґрунтування якого було зазначено, що ОСОБА_4 був засуджений 09.07.2015 року вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя за ст.185 ч.2 КК України до 4 років 60 місяців позбавлення волі. У строк відбування покарання ОСОБА_4 зараховано строк тримання під вартою з 18.06.2015 року по 17.08.2015 року.

Також в клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 відбуває покарання у ДУ «БВК (№99)» з 2015 року.

На даний час, як вказав адвокат, засуджений ОСОБА_4 став на шлях виправлення та заслуговує на застосування відносно нього заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, оскільки ОСОБА_4 працює на виробництві, має стійки соціальні зв`язки, має заохочення, характеризується позитивно.

В судовому засіданні був присутній адвокат ОСОБА_5 , підтримав своє клопотання, просив суд його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та просив суд його задовольнити.

Прокурор заперечував проти клопотання адвоката, вважає його передчасним.
Представник адміністрації виправної установи ОСОБА_6 проти клопотання адвоката ОСОБА_5 заперечував.
Суд, вивчивши особову справу засудженого, вислухавши думку учасників справи, вважає клопотання адвоката таким, що не підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Судом були витребувані характеризуючи матеріали на засудженого та особова справа.

Згідно наданих ДУ «БВК (№99)» до суду матеріалів, ОСОБА_4 засуджений 14.05.2015 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст.185 ч.2 до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч.1 КК України частково приєднана не відбута частина покарання за вироком цього ж суду від 19.02.2014 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

09.07.2015 року ОСОБА_4 був знов засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. З урахування ст. 70 ч.4 КК України ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 10.03.2016 року ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 18.06.2015 року по 17.08.2015 року включно у відповідності до ст. 72 КК України.

Виходячи з цього, початок строку : 18.06.2015 року, кінець строку : 17.10.2019 року.

Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 23.06.2015 року.

Під час тримання у Вільнянському та Запорізькому слідчих ізоляторах характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 13.09.2016 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)».

Згідно довідки про стягнення та заохочення, ОСОБА_4 за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки має 6 заохочень правами начальника установи. Крім того засуджений має 3 стягнень, які зняті та погашені, однак свідчать про нестабільну поведінку засудженого.

На даний час на виробництві установи та у господарській обслузі не працевлаштований. У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, однак до виконання вимог персоналу ставиться не сумлінно через особисту не організованість. Не приймає участі у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованого виховного впливу, підвищення свого загальноосвітнього рівня не прагне, на профілактично виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки.

Провину у скоєному злочині визнає але робить це з метою отримання поблажливості.

28.10.2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтями 100,101 Кримінально-виконавчого кодексу України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації за бажанням засудженого.

28.07.2017 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м яким за бажанням засудженого.

26.04.2017 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтею 81 Кримінального кодексу України у вигляді умовно - дострокового звільнення у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд зазначає, що довідка про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_4 свідчить про те, що його поведінка за весь час відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

Крім того, суд зазначає, що до суду надана довідка з бухгалтерії ДУ «БВК (№99)» про те, що за вироком суду ОСОБА_4 має цивільний позов на суму 306,90 гривень, однак виконавчі листи на стягнення боргу відсутні, при цьому на підтвердження того, що засуджений ОСОБА_4 сплачує цивільний позов адвокат ОСОБА_5 жодного документу до суду не надав.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.537, ч.2, ч.3 ст.539 КПК України, ст.153, 154 КВК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя ОСОБА_1