Ухвала

Іменем України
17 вереня 2018 р.

м. Київ
Справа № 285/965/16
Провадження №51-7217 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маковка Советського району Кримської області, українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень три роки позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 9 лютого 2016 року близько 14 години ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вирішив вчинити таємне викрадення електроінструментів з приміщення сараю ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Здійснюючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, ОСОБА_5 без відриву в часі прийшов до приміщення сараю ОСОБА_6 та, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони залишаться непоміченими, за допомогою фізичної сили відігнув металевий лист стінки сараю, після чого проник всередину приміщення, звідки умисно, таємно викрав електропилу марки «Craft CKS-2250» вартістю 1382 грн та кутову шліф машину (болгарку) марки «Craft CAG-230/2500» вартістю 878 грн З викраденим майном ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 2260 грн.
5 вересня 2016 року, близько 10 години, ОСОБА_5 , перебуваючи на території подвір`я розташованого по АДРЕСА_2 , помітив на дивані перед входом до будинку мобільний телефон марка «NOMI», який вирішив умисно, таємно, повторно викрасти.
Переконавшись, що його злочинні дії залишаються непоміченими та за ним ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 підійшов до дивану та викрав зазначений мобільний телефон, після чого з викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд,
Таким чином, ОСОБА_5 умисно, таємно, повторно викрав мобільний телефон марки «NOMI» вартістю 550 грн, в якому знаходилась сім-карта мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 20 грн, на рахунку якої були кошти в сумі 50 грн, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 620 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 та призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши положення ст. 75 КК України.
Так, захисник обґрунтовує свої вимоги тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання ОСОБА_5 не було враховано пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття обвинуваченого, відшкодування шкоди потерпілим, думку потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні, а також те, що ОСОБА_5 раніше не судимий. Захисник також зазначає, судом апеляційної інстанції не взято до уваги довід обвинуваченого, який вказував на те, що у нього залишилась матір, яка потребує догляду.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2 та 3 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Захисник ОСОБА_4 порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Призначаючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень за їх видом (категорією), які згідно зі ст. 12 КК України, є середньої тяжкості та тяжким, тяжких наслідків від яких не наступило, зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого діяння відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, що визначається характером та ступенем суспільної небезпеки злочину, виходячи з конкретних обставин його вчинення.
Крім того, суд призначаючи покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 ,врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, обставини кримінального провадження, обставину, що пом`якшує покарання, його щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_5 ухилявся від суду.

Крім того, суд взяв до уваги висновок досудової доповіді, згідно якої існує висока ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення і виправлення особи без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства.
Таким чином, врахувавши вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_5 покарання за ч. ч. 2 та 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально.

Апеляційний суд, з урахуванням вищезазначених даних, обґрунтовано зазначив, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідає вимогам ст. 65 КК Україниі підстав для його пом`якшення за доводами, наведеними в апеляційній скарзі обвинуваченого, немає. Окрім того, апеляційним судом за матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і був засуджений, однак на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливі злочини.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно несправедливим через його суворість, а підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 75 КК України, про що захисник зазначає у касаційній скарзі, не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Україниу відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3