Провадження №1-кп/523/346/18
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

19.10.2018 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , адвоката - захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса змінений обвинувальний акт від 16.10.2018 року разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0002670 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.01.2017 року Фрунзівським районним судом Одеської області за ст.122 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.06.2017 року, приблизно о 00:30 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №116 по проспекту Добровольського в м.Одесі, діючи корисливих мотивів, умисно, маючи злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , майно якого визначив предметом свого протиправного умислу. З метою реалізації злочинного умислу він, підійшов до ОСОБА_8 ззаду та штовхнув потерпілого, від чого останній впав на землю. Після чого засунув руку в передню ліву кишеню штанів потерпілого з метою відкритого викрадення мобільного телефону марки «Lenovo A8590» imei1: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 вартістю 4000 грн.

Однак, ОСОБА_8 помітивши його дії, сказав, щоб останній повернув мобільний телефон. Проте, зазначену вимогу ОСОБА_7 проігнорував та з метою утримання викраденого ним майна при собі з місця вчинення правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

Таким чином, своїми протиправними діями завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 4000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у зміненому обвинувальному акті від 16.10.2018 року обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно в червні місяці 2017 року в нічний період часу на пр.Добровольського в м.Одесі, штовхнувши потерпілого забрав належний йому мобільний телефон.

Та в той же час, обвинувачений зазначив, що щиро кається у скоєному ним кримінальному правопорушенні, дуже шкодує, викрадене майно потерпілому повернув, а наслідком вчинення ним протиправного діяння стала важка життєва ситуація, адже на той час орендував квартиру, не мав грошей, його батько хворіє, переніс два інсульти та інфаркт.

Та, даючи свої покази в судовому засіданні, обвинувачений просив врахувати те, що на зараз він все усвідомив, більше не буде робити таких помилок, просив не призначати йому суворого покарання, надати йому можливість виправитись, жити біля родини, створити свою сім`ю. Зауваживши при цьому, що на теперішній час він вже працевлаштувався, та хоч неофіційно проте працює «по утепленню стін», допомагає батькові, з яким проживає, має молодшу сестру, та має намір підписати контракт на строкову службу.

Так як, ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.186 ч.1 КК України за ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Разом з тим при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом враховується той факт, що відносно обвинуваченого 05.01.2017 року Фрунзівським районним судом Одеської області постановлено вирок за ст.122 ч.1 КК України, яким призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік. Враховується і тяжкість скоєного злочину, і висновки органу пробації, що висвітлені в досудовій доповіді.

Однак, в той же час, призначаючи обвинуваченому покарання, судом приймаються до уваги роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме те, що в кожному випадку і щодо кожного підсудного (обвинуваченого), який визнається винним у вчиненні злочину, повинні застосовуватись принципи справедливості та індивідуалізації покарання.

Тому в той же час, до обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття у вчиненні злочину і сприяння в його розкритті.

Судом також враховується важкий психологічно-емоційний стан обвинуваченого, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих життєвих обставин, які послугували причиною скоєння обвинуваченим вищевказаного кримінального правопорушення. До такого висновку суд дійшов, проаналізувавши покази обвинуваченого, що дані ним в ході судового розгляду.

Окрім цього, обвинувачений визнав, що дійсно ним було скоєно злочин, та в послідуючому усвідомив протиправність своїх дій, за час знаходження в умовах ізоляції його від суспільства вже зробив для себе висновки, розкаявся, звільнившись з місць тримання під вартою, хоч не офіційно проте працевлаштувався, проживає з батьком, який хворіє та потребує допомоги, обвинувачений також має намір створити власну родину та працювати за контрактом на строковій службі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом також враховуються думка потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні зазначив, що претензій матеріального та морального характеру не має, що також підтверджується його письмовою заявою від 16.10.2018 року.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання судом також враховується, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази матеріалів кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його вік, стан здоров`я, обставини скоєного кримінального правопорушення, повернення потерпілому викраденого майна, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, з можливим призначенням йому виду покарання, передбаченого санкцією ст.186 ч.1 КК України, у виді штрафу.

З врахуванням положень п.2 абзацу 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи даний вид покарання у виді штрафу, судом враховується майновий стан обвинуваченого, та вважає, що ОСОБА_7 зможе його сплатити, оскільки хоч неофіційно, проте працює.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, та цілком достатньою для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Однак, відповідно до ст.72 ч.3 КК України основні покарання у виді штрафу при призначенні за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Згідно обвинувального акту кримінальним правопорушення потерпілому ОСОБА_8 спричинено майнову шкоду на загальну суму 4000 грн, в ході досудового розслідування потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду відшкодовано повністю шляхом повернення майна, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. У кримінальному провадженні експертизи не проводились, у зв`язку із чим витрати на залучення експертів відсутні.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень в дохід держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді домашнього арешту скасувати.

Покарання за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 05.01.2017 року, призначене ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Речовий доказ по матеріалам кримінального провадження - мобільний телефон - вважати повернутими за належністю потерпілому ОСОБА_8 під зберігаючу розписку.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1