У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 800 032 85 від 16 квітня 2017 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, працюючого монтажником інженерних систем ТОВ Вісмер, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 14.02.2017 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, який звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14.02.2017 та остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Вирішено питання речового доказу у провадженні.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 15.04.2017, приблизно о 16 год. 30 хв., знаходячись в приміщенні торговельного залу гіпермаркету Караван, розташованому по вул. С.Сосніних, 17, в м. Києві, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ Група Рітейлу України.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна ОСОБА_5 , продовжуючи знаходитись в торговельному залі вказаного гіпермаркету, проходячи між рядами з товарами, взяв з полиць чуже майно, яке належить ТОВ Група Рітейлу України, а саме: одну упаковку Конструктор Лего Гідроплан, вартістю 409,82 грн., та поклав її у візок покупця, який мав при собі, після чого попрямував до примірочної кабіни, що знаходилася на території гіпермаркету, взявши з візка покупця упаковку Конструктор Лего Гідроплан, зайшов до примірочної кабіни та, скориставшись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, переклав вміст упаковки до сумки чорного кольору, яка була при ньому. Після цього, ОСОБА_5 вийшов з примірочної кабіни та поклав порожню упаковку, в якій знаходився Конструктор Лего Гідроплан на полицю, де взяв її до цього. Після цього, ОСОБА_5 , не оплативши взятий ним товар, пройшов повз лінії кас вказаного гіпермаркету та направився до приміщення туалету разом з викраденим майном, яке належить ТОВ Група Рітейлу України, що знаходилось у його особистій сумці чорного кольору, вийшовши з приміщення гіпермаркету та пішов до туалету, таким чином отримав реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, однак, у подальшому був затриманий співробітниками служби безпеки гіпермаркету Караван разом з майном, яке таємно викрав.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок щодо нього змінити в частині кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення із застосуванням положень ч. 2 ст. 15 КК України та призначити покарання, виходячи з приписів ст. 68 КК України.
На обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений, не заперечуючи той факт, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини провадження і судом було встановлено, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів та обмежився його-обвинуваченого допитом і дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, але, у той же час, зазначає, що судом першої інстанції судовий розгляд було проведено неповно, оскільки залишились недослідженими обставини у частині того, що ним-обвинуваченим було вчинено спробу викрасти саме вміст з упаковки, а не весь виріб (товар) цілком, а тому вартість вмісту з коробки є меншою, ніж вартість всього виробу. Крім того, зазначена вартість виробу - 409.82 грн. є ціною, за якою цей товар продається у магазині, і не відповідає вартості, за якою його було обліковано у ТОВ Група Рітейлу України. А тому, на його- ОСОБА_5 переконання, ані слідчим, ані прокурором не доведено розмір шкоди, яка могла би бути завдана вчиненням ним правопорушення, як би він довів його до кінця, та судом першої інстанції було невірно встановлено матеріальний склад злочину, що призвело до неправильного застосування кримінального закону, адже вартість майна, яке обвинувачений намагався викрасти, може бути меншою, ніж 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що не підпадає під кримінальну відповідальність.
Також, ОСОБА_5 стверджує, що судом першої інстанції невірно було застосовано закон про кримінальну відповідальність, а саме не було застосовано положення ч. 2 ст. 15 КК України та не кваліфіковано вчинене ним правопорушення як замах на злочин, оскільки спроба вчинити правопорушення була припинена з незалежних від нього обставин - затримання охороною гіпермаркету Караван, яка виявила вчинення ним- ОСОБА_5 певних дій, і, як наслідок, при призначенні покарання не було застосовано положення ст. 68 КК України.
Надав ОСОБА_5 суду апеляційної інстанції і клопотання про застосування до нього ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році.
Представник потерпілого ТОВ Група Рітейлу України ОСОБА_7 повідомлявся про дату, час та місце розгляду провадження у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб.
Згідно клопотання ОСОБА_7 , він просив провести підготовче судове засідання та судовий розгляд без залучення потерпілої сторони, а тому його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та клопотання про застосування до нього акту амністії, пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання про застосування акту амністії, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 не оспорює фактичні обставини провадження, встановлені судом.
А саме, вироком суду встановлено, що ОСОБА_5 , заволодівши майном ТОВ Група Рітейлу України, а саме - Конструктором Лего Гідроплан, з яким пройшов повз лінію кас гіпермаркету Караван, не заплативши за товар, та пішов до туалетної кімнати, таким чином маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, був затриманий лише при виході з туалетної кімнати.
А тому, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, і не можуть бути кваліфіковані як закінчений замах на вчинення вказаного злочину тільки з підстав того, що ОСОБА_5 був затриманий співробітниками служби безпеки гіпермаркету Караван.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що у провадженні не доведено фактична вартість викраденого ним виробу, оскільки ОСОБА_5 , взявши Конструктор Лего Гідроплан з полиці, розташованої в гіпермаркеті Караван, а потім розпорядившись ним на власний розсуд, фактично погодився з вартістю даного товару, за якою він саме продається ТОВ Група Рітейлу України - 409,82 грн., ціна якого не може бути зменшеною за рахунок того, що ОСОБА_5 не викрав коробку, в яку був упакований Конструктор Лего Гідроплан, а повернув її на полицю, яка не може вважатися товаром - Конструктором Лего Гідроплан.
Кримінальна відповідальність за крадіжку майна настає, якщо вартість майна в 2017 році склала 160,0 грн. і більше.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений, відповідно до положень ст. 12 КК України, до злочинів середньої тяжкості, відношення обвинуваченого до вчиненого, його особу, який раніше судимий, вчинив злочин в період визначеного судом іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працює, має на утриманні малолітню дитину.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнав - щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, - судом не встановлено.
За наведеним, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_5 покарання саме у виді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України.
При цьому, підстав для застосування положень ч. 3 ст. 68 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.
Водночас не можна не вказати на те, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді 2 років позбавлення волі не перевищує двох третин від максимального строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, що становить 3 роки 4 місяці.
Призначення іншого покарання не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці та особі обвинуваченого, оскільки з урахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційна скарга обвинуваченого також не містить будь-яких доводів того, що призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.
Не послався обвинувачений і в суді апеляційної інстанції на жодну обставину, яка б могла свідчити про призначення ОСОБА_5 за даним вироком суду суворого покарання.
Судом першої інстанції правильно застосовані і положення ст. 71 КК України та до призначеного покарання за даним вироком частково приєднане невідбуте покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року, згідно з яким його було засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі з застосуванням положень ст. 75 КК України, - та остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для зміни вироку суду.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
За наведеним, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Не є грунтовним і клопотання ОСОБА_5 про застосування до нього ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році, оскільки, як пояснив сам ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції, батьком дитини, якій не виповнилося 18 років, в свідоцтві про народження він не записаний.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 800 032 85 від 16 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_5 - без змін.
В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про застосування до нього Закону України Про амністію у 2016 році - відмовити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3