Справа № 304/6/18
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.06.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/337/2018 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 16.02.2018.

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Пацканьово Ужгородського району Закарпатської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, одружений, непрацюючий, не судимий, засуджений за ч.2 ст. 309 КК України на два роки позбавлення волі.

Ухвалено: запобіжним заходом щодо ОСОБА_6 залишити домашній арешт на строк не більше 60 днів з дня ухвалення вироку, без застосування електронного засобу контролю; 176,2495 г речовини рослинного походження зеленого кольору, плоди (насіння) коноплі, подрібнювач червоного кольору із написом на кришці «REMO», знищити; експрес аналіз зберігати при матеріалах справи; поліетиленовий чохол в якому знаходилися 5 сім-карток мобільних операторів з написами «МТС оператор святи» та «№ 770346376 5J», «МТС» та «№ 60013125 7», «TELE2. Просто дешевле» та «№ *», «LYCA mobile» та «NOOSY»; портативні електронні ваги з написом на задній частині «Digital Scale 500gx0.1g Made in China», мобільний телефон марки «NOKIA LUMIA 520», IMEI НОМЕР_1 з сім-карткою мобільного оператора «ВФ Україна» ном. моб. тел. НОМЕР_2 та мобільний телефон марки «LEXANO», ІМЕІ НОМЕР_3 з сім-карткою мобільного оператора «ВФ Україна», ном. моб. тел. НОМЕР_4 повернути ОСОБА_6 ; процесуальні витрати в сумі 790,96 (сімсот дев`яносто гривень 96 копійок ), стягнути з ОСОБА_6 на користь Закарпатського НДЕКЦ МВС України.

ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що у листопаді 2017 року придбав особливо небезпечний наркотичний засіб рослинного походження - канабіс загальною масою 176,2495 г (в перерахунку на суху речовину), приховав його за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 і незаконно зберігав до 23.11.2017, коли під час обшуку його було виявлено та вилучено.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник ОСОБА_7 просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити. Зауважує, що відомості про кримінальне правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_6 , були здобуті під час досудового розслідування інших кримінальних проваджень, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.12.2017, а вже 27.12.2017, без повідомлення ОСОБА_6 в цьому кримінальному провадженні про підозру, слідчим було складено обвинувальний акт. Зазначає, що дане кримінальне провадження не містить постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук, ухвали слідчого судді про надання дозволу на використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в іншому кримінальному провадженні, без яких докази, здобуті під час обшуку, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 , не можуть бути визнані допустимими.

Вважає, що суд, ухваливши рішення про складання досудової доповіді та обмеживши, за клопотанням прокурора, дослідження матеріалів кримінального провадження тільки показаннями обвинуваченого і джерелами негативної інформації про нього, порушив засади забезпечення права на захист, безпосередності дослідження доказів, доведеності вини, не дав оцінки доказам обвинувачення з точки зору їх допустимості, залишив поза увагою, що обвинуваченому не було оголошено про підозру, посприяв однобічному з`ясуванню його особи, фактичних обставин кримінального провадження, зокрема тих, які пом`якшують покарання, і в решті ухвалив незаконний, необґрунтований вирок. Стверджує, що обвинувачений не зрозумів питань, пов`язаних з правовою кваліфікацією його дій, покаранням, яке йому загрожує, наслідків розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та погодився на обмеження своїх прав, сподіваючись на призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Вважає, що в діянні, пред`явленому ОСОБА_6 в обвинувачення, немає кваліфікуючої ознаки ч.2 ст. 309 КК України вчинення злочину особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтею 310 КК України, а є ознаки продовжуваного злочину, за вчинення якого він був засуджений у 2013 році.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, апеляційної скарги і доповнення до неї, пояснення захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу з доповненням, заперечення прокурора проти апеляційних вимог, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання; які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження. Доказування полягає у зібранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Доказами в кримінальному провадженні, згідно зі ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для при зняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, отримати їх роз`яснення, правову допомогу захисника, в тому числі за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату.

Відповідно до положень частини 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Згідно з частиною 4 цієї статті допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Допит обвинуваченого, згідно з ч.1 ст. 351 КПК України, починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого допитують прокурор, захисник, йому можуть бути поставлені запитання іншими учасниками судового провадження, в тому числі головуючим.

Діяння, в якому суд визнав винним ОСОБА_6 , кваліфіковано у вироку за ч.2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтею 310 КК України.

Клопотання прокурора щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, журнал судового засідання, носій інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, містять дані про обсяг досліджених судом доказів (а. 42-79, 80-85).

З них убачається, що з`ясування фактичних обставин кримінального правопорушення суд обмежив допитом обвинуваченого і в подальшому виходив з того, що обвинувачений не оспорює викладених в обвинувальному акті обставин, правильно розуміє їх зміст, визнав свою вину повністю, розкаявся, шкодує про вчинений злочин, просить його суворо не карати і сумнівів у добровільності його позиції немає.

Разом з тим допит обвинуваченого суд першої інстанції провів неповно, що перешкодило йому окреслити коло обставин, які обвинувачений не оспорює, переконатися у тому, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання чи невизнання зазначених в обвинувальному акті фактичних обставин, висунутого проти нього обвинувачення, його спроможності захищати свої права, свободи і законні інтереси без захисника, з`ясувати всі обставини, які підлягали доказуванню, відповідно до вимог ст. 91 КПК України.

З показань обвинуваченого, як вони викладені у вироку, вбачається, що він придбав виявлену у нього наркотичну речовину у жовтні 2017 року на вул. 8 Березня в м. Ужгород у особи, відомої йому як «Славік» в об`ємі приблизно 150 г у виді гранул для особистого вживання для полегшення головного болю.

Між тим, в обвинувальному акті зазначено як встановлене органом досудового розслідування, що ОСОБА_6 , вживаючи час від часу наркотичні засоби шляхом куріння, придбав за невстановлених обставин у листопаді 2017 року наркотичний засіб рослинного походження канабіс загальною масою, в перерахунку на суху речовину, 176,2495 г.

Зазначивши у вироку, що обвинувачений повністю визнав свою вину, суд, водночас, не з`ясував: явних розбіжностей між формулюванням обвинувачення та показаннями обвинуваченого; яким чином ОСОБА_6 визначив об`єм придбаної і вагу виявленої у його помешканні речовини, те, що вона є наркотичним засобом і яким саме; чи розуміє він, що означає використаний у формулюванні обвинувачення термін «у перерахунку на суху речовину», чи усвідомлює, чому його діяння кваліфіковано за ч.2 ст. 309 КК України, яке покарання йому загрожує, з якої причини він відмовляється від захисника і чи було йому роз`яснено, що в передбачених законом випадках захисник може бути залучений за рахунок держави.

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 за рівнем своїх правових знань можливості самостійно захищати свої права і законні інтереси в даному кримінальному провадженні не мав, на попередніх стадіях провадження про свої права повідомлений належним чином не був, їх роз`яснення і правової допомоги не отримав. Досудове розслідування і провадження в суді першої інстанції відбувались без захисника.

Такі порушення кримінального процесуального закону могли вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, привели до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_6 в учиненні кримінального правопорушення і тому, відповідно до вимог ст. ст. 411, 412 КПК України, утворюють підставу для скасування вироку судом апеляційної інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження ці порушення закону слід усунути, забезпечити додержання процесуальних прав обвинуваченого в повному обсязі, перевірити доводи сторони захисту і ухвалити судове рішення, яке відповідало б вимогам ч.1 ст. 370 КПК України.

Строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 закінчився, клопотань про його обрання Апеляційному суду не подано, отже питання щодо нього Апеляційний суд не розглядає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Перечинського районного суду від 16.02.2018 щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у Перечинському районному суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: