АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001837 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 125 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №00001837 від 15.02.2017 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.125 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №10.
Відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 на постанову слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві про зміну кваліфікації кримінального правопорушення.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції в ухвалі вказав, що зміст обвинувального акту не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Так, суд зазначив, ОСОБА_6 обвинувачується у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, за попередньою змовою групою осіб, що домовилися про спільне його вчинення. Всупереч вимог ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення в цій частині не викладено у повноцінній процесуальній формі, зокрема чітко не визначено кількість ударів, які наніс обвинувачений ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 , спосіб їх нанесення (яким чином і за допомогою чого завдавались потерпілому відповідні тілесні ушкодження).
Крім того, зазначаючи в правовій кваліфікації дій ОСОБА_6 , що злочин вчинено за попередньою змову групою осіб, що домовилися про спільне його вчинення, зокрема спільне розроблення злочинного плану, орган досудового розслідування у викладі формулювання обвинувачення не вказав роль кожного зі співучасників, обумовлену згаданим планом, в тому числі і самого обвинуваченого ОСОБА_6 , що, на переконання суду, не узгоджується як з вимогами ст. 291 КПК України, і свідчить про відсутність повноцінного процесуального викладу формулювання обвинувачення, так і з положеннями п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Щодо скарги захисника ОСОБА_8 на постанову слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві про зміну кваліфікації кримінального правопорушення, то суд в своїй ухвалі вказав, що відсутні правові підстав для задоволення даної скарги, оскільки остаточний правовий висновок щодо наявних будь-яких порушень під час проведення досудового розслідування можливо встановити під час дослідження сукупності матеріалів кримінального провадження, що на даній стадії (підготовчого судового засідання) з процесуальної точки зору є неможливим.
Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року про повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_6 , прокурору, скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, та призначити новий розгляд в уде першої інстанції.
Прокурор вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що твердження суду про те, що в обвинувальному акті не викладено у повноцінній процесуальній формі обвинувачення, не зазначена кількість ударів, які наніс обвинувачений потерпілому, їх спосіб нанесення, не вказано роль кожного зі співучасників вчинення злочину, не може бути підставою для повернення обвинувального акту, виходячи з того, що обвинуваченому інкримінуються дії вчинені за попередньою змовою групою осіб у простій співучасті, де всі співучасниками є співвиконавцями без розподілу ролей, всі вони виконували однорідну роль, їх дії охоплювались спільним умислом - нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Характер, кількість та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень також чітко зазначено в обвинувальному акті, відповідно до висновку експерта № 373 від 15 лютого 2017 року.
Як вважає сторона обвинувачення, суд зробивши хибні висновки прийняв необгрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки, остаточний правовий висновок щодо обставин вчинення правопорушення можливо лише на відповідній стадії судового розгляду під час дослідження сукупності матеріалів кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції встановив, що в порушення вимог ст.291 КПК України обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, оскільки він не містить формулювання обвинувачення відповідно до закону і з таким висновком погоджується колегія суддів.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо.
Обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено національним законодавством в тому числі і рішеннями Європейського суду з прав людини.

Всупереч викладеному, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_11 , при викладенні як фактичних обставин кримінального провадження, так і при формулюванні обвинувачення, не вказані конкретні обставини заподіяння потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що домовились про спільне його вчинення, а лише зазначено, що "обвинувачений разом з трьома невстановленими особами (матеріали щодо яких виділені в окреме провадження) почав безпричинно умисно наносити неповнолітньому Середі тілесні ушкодження, у результаті чого неповнолітній ОСОБА_10 впав на сніг та почав кликати на допомогу", що свідчить про неконкретність пред`явленого їм обвинувачення, про що правильно вказав суд в ухвалі.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги прокурора, які зводяться до того, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , відповідає вимогам ст. 291 КПК України, є непереконливими, висновки суду, з огляду на зміст обвинувального акта, щодо виявлених його недоліків відповідають фактичним обставинам провадження, а невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є законною підставою для повернення цього процесуального документа прокурору.
Враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час прийняття судом рішення про повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_6 прокурору, які б були підставами для його безумовного скасування, колегією суддів не встановлено, відсутні й підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргупрокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №00001837 від 15.02.2017 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.125 КК України повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №10. залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1609/2018
Категорія: ч.1 ст. 125 КПК України
Суддя у суді першої інстанції ОСОБА_12
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1