Справа № 635/5286/17
Провадження № 1-кп/635/430/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2018 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участі прокурора ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001257 від 16.06.2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснокутськ Краснокутського району Харківської області, громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
в провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і що їх запобігання не можуть забезпечити більш м?які запобіжні заходи ніж тримання під вартою. Прокурор стверджує, що обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та продовжити злочинну діяльність.
Захисник та обвинувачений просили суд відмовити прокурору в задоволенні заявленого клопотання з мотивів його необґрунтованості та можливості застосування більш м?якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, посилаючись на наявність у обвинуваченого власного житла, розташованого в безпосередній близькості до суду.
Перевіривши матеріали справи судом встановлено наступне.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 18.06.2017 року, який продовжувався ухвалами суду від 10.08.2017 року, 13.09.2017 року, 21.09.2017 року, 15.11.2017 року, 12.02.2018 року та 5 квітня 2018 року. Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 3 червня 2018 року.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді від семи до п?ятнадцяти років позбавлення волі. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
В даному кримінальному провадженні не допитані всі свідки, показання яких можуть мати суттєве значення для справи і на показання яких обвинувачений перебуваючи на волі може суттєво вплинути. Крім того суд вважає, що тяжкість пред?явленого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину само по собі є значним чинником, що може спонукати обвинуваченого до втечі, а вчинення іншого кримінального правопорушення за таких обставин для обвинуваченого не буде мати ніяких перешкод.

Таким чином суд вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосуванні більш м?якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд задовольняє клопотання прокурора і продовжує обвинуваченому строк тримання під вартою на шістдесят днів. Доводи сторони захисту суд вважає такими, що не спростовують доводів прокурора та не дають підстав для застосування більш м?якого запобіжного заходу.
Керуючись ст. 331 КПК України, колегія судів
УХВАЛИЛА:
обвинуваченому ОСОБА_6 продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 23 липня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1 ,

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3