ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/49/18

Провадження № 1-кп/486/58/2018

01 серпня 2018 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області кримінальне провадження, зі зміненим в ході судового розгляду обвинуваченнямвідносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Довжанськ (Свердловськ) Луганської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: житловий масив АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 11.10.2013 року Свердловським міським судом Луганської області за ч. 5 ст. 185, 69 КК України до чотирьох років позбавлення волі,
- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2018 року ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

В ході судового розгляду 25 червня 2018 року начальником Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , на підставі ст. 338 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 341 КПК України, складено та погоджено з керівником Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_8 обвинувальний акт, в якому змінено обсяг висунутого ОСОБА_4 обвинувачення з ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, а також формулювання такого обвинувачення та викладення фактичних обставин вчинення інкримінованого йому злочину. Копії обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням було вручено обвинуваченому, його захиснику та потерпілій в судовому засіданні та долучено до матеріалів кримінального провадження (а.с. 84-86).

22 листопада 2017 року ОСОБА_4 , з невстановленими особами прибули на автомобілі до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_7 зі своєю сім`єю. Після чого ОСОБА_4 підійшов до хвіртки в огорожі домоволодіння та почав дзвонити у дзвоник. Впевнившись, що з будинку ніхто не виходить, ОСОБА_4 , не отримавши згоди власника домоволодіння, усвідомлюючи, що порушить недоторканість володіння громадян, і бажаючи вчинити такі дії, відчинивши засув, зайшов через хвіртку до подвір`я домоволодіння, чим фактично здійснив вторгнення до володіння потерпілої ОСОБА_7 .

Потім ОСОБА_4 почав стукати у вхідні двері та вікна домоволодіння, чим налякав неповнолітнього сина потерпілої ОСОБА_7 , який перебував у домоволодінні та про що повідомив останню. Зрозумівши, що його викрито, ОСОБА_4 свої незаконні дії припинив та вибіг з двору вказаного домоволодіння.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, при обставинах, вказаних в описовій частині вироку. У скоєному щиро кається. Просив суд призначити йому покарання у вигляді мінімального штрафу, передбаченого санкцією статті.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 підтвердила обставини, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення при обставинах вказаних в описовій частині вироку та додатково пояснила, що ніяких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Щодо призначення покарання, потерпіла висловилась на розсуд суду.
У зв`язку з повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, за згодою учасників судового провадження, дослідження інших доказів визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
За результатами судового розгляду суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння підтверджується відповідними доказами, дослідженими в судовому засіданні в повній їх сукупності.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу останнього, який характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіарта не перебуває, раніше судимий, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, висновок органу пробаціїта вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі, але не максимального строку, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 162 КК України. До такого висновку суд приходить з урахуванням того, що ОСОБА_4 вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, на шлях виправлення не став та продовжив кримінальну діяльність, незаконно проник до володіння ОСОБА_7 , має не погашену судимість за вироком Свердловського міського суду Луганської області від 11.10.2013 року за ч. 5 ст. 185, 69 КК України.
На переконання суду до ОСОБА_4 не доцільно застосовувати таке покарання як штраф, оскільки такий вид покарання це перш за все грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в особливій частині КК України, з урахуванням положень частини другої статті 53 КК України.
Санкція ст. 162 КК України передбачає, в тому числі, накладення штрафу від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 850 грн. до 1700 грн.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 ніде не працює, його матеріальне становище викликає сумнів у суду стосовно виконання останнім вироку суду в частині сплати штрафу як грошового стягнення.
На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.11.2017 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.01.2018 року з можливістю внесення застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 97400 грн. 09.12.2017 року внесено заставу.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 370, 371, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту постановки на облік у виправному центрі.
Речові докази:

- рушник білого кольору (сейф пакет №3118190), цвяхосмик (сейф-пакет №3118191) та чохол кольору хакі з кувалдою та ломом (пакет), які передані на зберігання в кімнату речових доказів Южноукраїнського ВП ГУНП в Миколаївській області знищити;

- мобільний телефон марки «Cromax» в розібраному стані, акумуляторну батарею до мобільного телефону та сім-карту оператору «Київстар» (сейф-пакет №2990235), які передані на зберігання в кімнату речових доказів Южноукраїнського ВП ГУНП в Миколаївській області повернути ОСОБА_4 , як власнику.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1