Справа №201/3581/18
Провадження №1-кс/201/3107/2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність органу досудового розслідування щодо неповернення тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В:
Заявник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування щодо неповернення тимчасово вилученого майна, в якій просить слідчого суддю зобов`язати орган досудового слідства СВ ДФС у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_4 все вилучене під час обшуку 21.10.2015р. за адресою: АДРЕСА_1 , майно.

Посилається на те, що 21.10.2015р., в рамках кримінального провадження №0000194, старшим слідчим ДФС у Харківській області майором податкової міліції ОСОБА_5 було проведено обшук у квартирі АДРЕСА_2 , за протоколом якого у ОСОБА_4 було вилучено майно (мобільний телефон Iphone 6 - IMEI: НОМЕР_1 , та інше). Як відомо заявнику, матеріали кримінального провадження №0000194 від 05.10.2015р. разом з вилученими в ході досудового розслідування речовими доказами 21.10.2015р. були направлено для подальшого досудового розслідування до СВ ГУ ДФС у Дніпропетровській області. В подальшому, 13.12.2017р. кримінальне провадження, в рамках якого було проведено обшук та вилучено майно було закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України. 28.03.2018р. ОСОБА_4 було подано вимогу до СУ ДФС у Дніпропетровській області про повернення вилученого у неї майна, проте станом на момент звернення до суду з даною скаргою майно його власниці повернуто не було, у зв`язку з чим остання і звернулась, через свого адвоката, до суду з даною скаргою.

Представник ОСОБА_4 у судове засідання надав заяву, в якій просив здійснити розгляд справи без його участі, скаргу підтримав та просив суд її задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в ній та доказів, наявних у матеріалах справи.

Представник ГУ ДФС у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, заперечень на скаргу не надав.

Відсутність представника ДФС у Дніпропетровській області під час судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, слідчим суддею встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2015р., в рамках кримінального провадження №0000194, старшим слідчим ДФС у Харківській області майором податкової міліції ОСОБА_5 було проведено обшук у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу обшуку від 21.10.2015р., під час обшуку було відшукано та вилучено мобільний телефон Iphone 6 - IMEI: НОМЕР_1 та sim-картку оператора Київстар № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи, матеріали кримінального провадження №0000194 від 05.10.2015р. разом з вилученими в ході досудового розслідування речовими доказами 11.11.2015р. направлено для подальшого досудового розслідування до ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Кримінальне провадження №0000158 від 28.11.2014р. за цим номером було об`єднане із кримінальним провадженням № 0000194 від 05.10.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження №0000158 від 28.11.2014р. закрите 13.12.2017р. на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України.

28.03.2018р. ОСОБА_4 звернулася до ГУ ДФС у Дніпропетровській області з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна під час обшуку 21.10.2015р. за адресою: АДРЕСА_1 . Однак на момент подачі скарги до суду жодної відповіді вона не отримала.

На момент розгляду справи жодної інформації про накладення на дане майно арешту у розпорядження суду надано не було.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, подані заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з приписом ч. 2 ст. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Системний аналіз норм КПК України дає підстави вважати, що вилучене під час обшуку майно є тимчасово вилученим майном, яке при наявності передбачених ст. 98 КПК України ознак може бути визнано речовим доказом або на яке, при наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав, ухвалою слідчого судді може бути накладено арешт.

Однак, навіть при наявності ознак, зазначених у ст. 98 КПК України, які дають підстави вважати тимчасово вилучене майно речовим доказом, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України вказане майно повинно бути якнайшвидше повернуте володільцю, а підставою для збереження вказаного майна в органі досудового слідства може бути лише ухвала слідчого судді, винесена за результатами розгляду клопотань про тимчасовий доступ до речей і документів або про арешт майна.

За змістом ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучене, в таких випадках: якщо прокурор визнав вилучення майна безпідставним; якщо слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на таке майно; якщо слідчий не звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у встановлений ч. 5 ст. 171 цього Кодексу строк (не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна); якщо слідчий суддя не постановив ухвалу про арешт майна протягом сімдесяти двох годин з дня надходження до суду клопотання (ч. 6 ст. 173 КПК України).

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором, долю речових доказів та документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 КПК України.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи, що слідчим не надано доказів того, що вилучені під час обшуку речі використовувались як засоби і знаряддя злочину, вилучене майно відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України підлягає поверненню власнику.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З огляду на закриття кримінального провадження, в межах якого у заявника було вилучено зазначене майно, суд приходить до висновку про обґрунтованість даної скарги та відсутність необхідності в подальшому неповерненні вилученого слідчими майна, у зв`язку із чим дана скарга підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність органу досудового розслідування щодо неповернення тимчасово вилученого майна, - задовольнити.
Зобов`язати ГУ ДФС у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_4 майно, вилучене 21.10.2015р. під час обшуку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1