Номер провадження: 11-сс/785/1212/18
Номер справи місцевого суду: 522/8636/18, 1-кс/522/9163/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

встановив:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0001651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку 16.05.2018 року у службових приміщеннях прикордонно-інспекційного пункту ветеринарної медицини №18 Одеської регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспортні, розташованих за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1.

Своє рішення про накладення арешту на вищезазначене майно, слідчий суддя мотивував тим, що, встановлена наявність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки накладення арешту необхідно частково для позбавлення можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, відчужити зазначене майно, яке за обставинами кримінального провадження може бути визнано речовим доказом по кримінальному провадженню, та для забезпечення можливої конфіскації грошових коштів за вироком суду.

В своїй апеляційній скарзі, адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_8 , зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою з підстав: 1) неповноти судового розгляду; 2) невідповідності висновків фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_7 вказує, що протокол обшуку від 16.05.2018 року за місцем проживання ОСОБА_8 слід визнати недопустимим доказом, так як органом досудового розслідування під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , порушено право на захист підозрюваного ОСОБА_8 , в зв`язку з тим, що обшук проведено за відсутності захисника підозрюваного, без належного повідомлення захисника про час та місце проведення зазначеної слідчої дії. Крім цього, зазначає, що слідчим порушено вимоги кримінального процесуального законодавства, так як ним до протоколу огляду місця події внесено відомості про вилучення майна, а саме змиви з рук ОСОБА_8 , вату та гумові рукавиці, за допомогою яких здійснювалось освідування, штани та футболка ОСОБА_8 , однак, змиви з рук ОСОБА_8 , вату та гумові рукавиці були отримані на підставі постанови про проведення освідування та така слідча дія як освідування була зафіксована у протоколі освідування від 16.05.2018 року, а штани та футболка під час затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, що підтверджується самим протоколом та відміткою у протоколі огляду. Також, вказує, що штани та футболка не можуть бути вилучені під час огляду місця події, так як вони вилучені у присутності понятих, які не були учасниками огляду місця події. Крім цього, в порушення вимог ч. 6 ст. 173 КПК України, слідчим суддею порушено строк розгляду клопотання про арешт майна та слідчим суддею порушено право учасників провадження на участь у судовому розгляді клопотання слідчого про арешт майна, а саме: не повідомлення підозрюваного та його захисника про розгляд клопотання слідчого про арешт майна, не було викликано необхідністю його забезпечення, так як майно, на яке слідчий просить накласти арешт, було тимчасово вилучене 16.05.2018 року, до того ж, слідчий не просив про розгляд клопотання за відсутності власника майна, крім цього, для участі у розгляді клопотання не були викликані представники прикордонно-інспекційного пункту ветеринарної медицини №18 Одеської регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, майно яких також було вилучене під час огляду місця події.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про арешт майна дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції, внаслідок чого постановив законне та обґрунтоване рішення.

В провадженні органу досудового розслідування знаходиться кримінальне провадження №0001651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він, обіймаючи посаду провідного лікаря ветеринарної медицини №18 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспортні, 16.05.2018 приблизно о 12.00 годині, перебуваючи у своєму службовому кабінеті, розташованому на другому поверсі адміністративної будівлі прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 18 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні, яка розташована за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1 (територія Одеського морського торгівельного порту), діючи умисно, передав ОСОБА_10 ветеринарне свідоцтво форми № 2 серії АА № 002887 за що одержав від останнього вимагаєму неправомірну вигоду у розмірі 400 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.05.2018 становить 10484 (десять тисяч чотириста вісімдесят чотири) гривні. Цього ж дня, о 12.05 годині, після отримання зазначеної неправомірної вигоди, ОСОБА_8 був затриманий співробітниками правоохоронних органів в приміщенні свого службового кабінету, де в ході огляду виявлено грошові кошти у сумі 400 (чотириста) доларів США, які останній отримав у якості неправомірної вигоди від ОСОБА_10 у приміщенні службового кабінету ОСОБА_8 .

16.05.2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Апеляційним судом встановлено, що у клопотанні слідчого зазначені правові підстави та мета арешту майна, з обґрунтуванням конкретної можливості використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні, а також зазначенням цілей кримінального провадження, для досягнення яких необхідно застосувати арешт майна, а саме запобігання знищенню, пошкодженню, псуванню майна.

Доводи апеляційної скарги щодо отримання змивів з рук підозрюваного ОСОБА_8 з порушенням вимог КПК України спростовуються матеріалами провадження, оскільки апеляційним судом встановлено, що освідування особи підозрюваного ОСОБА_8 проводилось безпосередньо в рамках огляду місця події від 16.05.2018 року.

Викладені в апеляційній скарзі захисника твердження щодо вилучення штанів, футболки, вати та гумових рукавичок у присутності понятих, які не були учасниками огляду місця події, спростовуються наданою прокурором в судовому засіданні копією протоколу освідування особи від 16.05.2018 року.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення права підозрюваного ОСОБА_8 на захист під час проведення першочергових слідчих дій, що, на думку захисника, свідчить про недопустимість таких слідчих дій, апеляційний суд визнає непереконливими. Більш того, питання про допустимість чи недопустимість доказів вирішується судом під час розгляду обвинувального акту по суті, а апеляційний суд у свою чергу позбавлений можливості вирішити дане питання під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, у кримінальному провадженні наявні усі підстави вважати, що майно, на яке був накладений арешт, дійсно може бути предметом, знаряддям кримінального правопорушення та зберегти на собі його сліди, тому може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Інших доводів щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційному суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року, якою частково задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна, вилученого в ході проведення обшуку 16.05.2018 року у службових приміщеннях прикордонно-інспекційного пункту ветеринарної медицини №18 Одеської регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспортні, розташованих за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1, у кримінальному провадженні №0001651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4