Справа № 307/1629/18
Провадження № 1-кп/307/540/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, кримінальне провадження № 0000471 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не одруженого, сезонного робітника, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 263 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
06.05.2018 р., у невстановлений досудовим слідством час, ОСОБА_5 , знаходячись у смт. Буштино, придбав у невстановленої особи кастет, який з цього часу зберігав при собі та перевозив у своєму автомобілі марки «ВАЗ 21099», н/з НОМЕР_1 , до моменту виявлення та вилучення його працівниками поліції, 08.05.2018 р., на вул. Б.Хмельницького, в смт. Буштино, в 03.00 год.
Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин передбачений ст. 263 ч. 2 КК України носіння кастета без передбаченого законом дозволу.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що в травні 2018 року, він придбав у незнайомої йому особи кастет для самооборони, який поклав під сидіння свого автомобіля. Через два дні після цього 08.05.2018 р. - його зупини працівники поліції, які побачили та вилучили цей кастет.
Висновком експерта № 174 від 24.05.2018 р. стверджено, що наданий на дослідження предмет є кастетом, відноситься до категорії холодної зброї ударно-дробильної дії, виготовлений у саморобний спосіб, з використанням спеціального обладнання.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю.
Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст обвинувачення, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку суд, керуючись ст. 349 ч. 3 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом висновку експертизи та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він дав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. 349 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 дійсно вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 263 ч. 2 КК України.
Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину; вчинив злочин вперше, характеризується позитивно; обставин, які обтяжують покарання суду не надано.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК ( 2341-14 ) суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.
Враховуючи наведені пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді штрафу. Підстав для призначення більш суворого покарання передбаченого ст. 263 ч. 2 КК України суд не знайшов.
В обвинувальному акті зазначено що вартість витрат на залучення експерта для проведення судової експертизи холодної зброї становить 572 грв.
Відповідно до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експерта, які згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави, тому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_5 витрат за проведення експертизи в дохід держави в сумі 572 грв.
Речовий доказ кастет - підлягає знищенню.

Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 263 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (вісімсот п`ятдесят гривень).
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.
Речовий доказ кастет - знищити.
Стягнути з ОСОБА_5 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні процесуальних витрат на користь держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1