АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року,-
В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС шостого відділу РКП СУ ФР офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_7 , погодженого старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, перелік та ідентифікуючі ознаки якого наведено в клопотанні органу досудового розслідування.
Згідно ухвали суду, не зважаючи на визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні відповідне процесуальне рішення органу досудового розслідування не містить у собі обставин, за яких слідчий прийшов до висновку що майно є об`єктом кримінально-протиправних дій, набуто кримінально-протиправним шляхом та може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, а відтак у задоволенні клопотання було відмовлено.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що походження вилучених вироби та документів не підтверджено, тому в органу досудового розслідування є підстави вважати, що вказані вироби отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а вилучені документи можуть нести відомості щодо легалізації коштів, здобутих злочинним шляхом. У зв`язку з чим 16.03.2018 року винесено постанову про визнання речовими доказами вилучених предметів та документів, оскільки, на думку апелянта, наявні достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому відповідно до ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів на вилучене майно необхідно накласти арешт.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
22.03.2017 року старший слідчий з ОВС шостого відділу РКП СУ ФР офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_7 , за погодженням з старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку у банківському сейфі № НОМЕР_1 у відділенні ПАТ КБ «Правекс-банк» за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 10/2, перелік та ідентифікуючі ознаки якого наведені в клопотанні слідчого, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.
27.03.2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання слідчого було відмовлено, з посиланням на те, що органом досудового розслідування належним чином не доведено правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту майна.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.
Згідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною третьою статті 170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, ретельно дослідивши надані матеріали, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, відмовив у накладенні арешту на майно зазначеного у клопотанні слідчого, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення, слід визнати непереконливими.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2184 /2018 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1