У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 серпня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання сторони кримінального провадження прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 17.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 про накладення арешту на земельну ділянку (кадастровий номер :72:311:0002) по АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить громадянину ОСОБА_4 із забороною користуватися та розпоряджатися даним майном.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000057 від 17.07.2018 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що земельна ділянка (кадастровий номер :72:311:0002) по АДРЕСА_1 зареєстрована у Державному земельному кадастрі 18.12.2013 (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.12.2013 № НВ-013) на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), кадастрова справа А-18827 щодо відведення вказаної земельної ділянки відсутня, Київська міська рада не приймала рішення про передачу у власність чи користування зазначеної земельної ділянки.
Також, прокурор зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що документи, які посвідчують право власності чи право користування (оренди) вказаною земельною ділянкою у Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не зареєстровані.
При цьому, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер :72:311:0002) неодноразово відчужувалась на підставі договорів дарування та на даний час належить громадянину ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки від 15.11.2017 №2546.
Разом з тим, прокурор вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що право власності на дану земельну ділянку було зареєстровано Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві за ОСОБА_5 18.03.2014 року, індексний номер рішення №11735844 та видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 19.03.2014 року.
В подальшому, приватним нотаріусом ОСОБА_6 27.10.2015 вказану земельну ділянку ОСОБА_5 було перереєстровано на користь ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 27.10.2015 р. за №2528.
04.11.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 дану земельну ділянку ОСОБА_7 було перереєстровано на користь ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 04.11.2015 р. за №743.
15.11.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 дану земельну ділянку ОСОБА_9 було перереєстровано на користь ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 15.11.2017 за №2547.
Як зазначив прокурор у клопотанні, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що невстановлені особи, діючи умисно, шляхом обману (шахрайства) використовуючи підроблені документи, заволоділи комунальним майном - земельною ділянкою (кадастровий номер :72:311:0002) по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, прокурор вказує, що 16.08.2018 року, на підставі ухвали слідчого судді було проведено огляд земельної ділянки (кадастровий номер :72:311:0002) по АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу огляду, на вказаній земельній ділянці розташоване приміщення тимчасової споруди, яка використовується в якості шиномонтажу суб`єктом господарювання ОСОБА_10 . Зліва від тимчасової споруди знаходиться нежитлова будівля з прилеглою територією, виконана з цегли червоного кольору. Вказана вище земельна ділянка по периметру огороджена цегляним парканом з колючою проволокою. На земельній ділянці знаходяться 3 будівельних крани, в розкомплектованому стані з табло «КРАН СЕРВІС УКРАЇНА». Тимчасова споруда та цегляна будівля підключені до електромережі.

16.08.2018 року дану земельну ділянку визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для арешту майна, у тому числі з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на положення ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000057 від 17.07.2018, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №9 від 16 серпня 2018 року земельну ділянку (кадастровий номер :72:311:0002) по вул. С. Колоса (Леніна), 2-Д у Солом`янському районі м. Києва визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000057.

Таким чином майно, на яке просить прокурор накласти арешт відповідає критеріям визначеним в статті 98 КПК України, а саме те, що майно є речовим доказом, та майном, щодо якого існує сукупність розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, що в сукупності слугує підставою для застосування обмежувальних заходів з метою уникнення приховування, перетворення чи знищення майна.
Тому, з урахуванням вказаних обставин, з метою забезпечення збереження речових доказів, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні прокурора та може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням про арешт майна.
Враховуючи викладене, перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до висновку, що існує необхідність у накладенні арешту на майно, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.
Керуючись ст.ст. 131, 170-173, 175, 235, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку (кадастровий номер :72:311:0002) по АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить громадянину ОСОБА_4 , із забороною користуватися та розпоряджатися даним майном.

Ухвала про арешт майна підлягає виконанню негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1