У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2018 року.

Обвинувачені:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинувачений у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Одеси, громадянин України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинувачений у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Єреван, Республіки Вірменії, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий, обвинувачений у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187 та ч.2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_9
обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисник: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2018 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2018 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 повернуто прокурору Одеської місцевої прокуратури № 3 для усунення недоліків.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає безпідставними посилання суду на невідповідність обвинувального акта вимогам КПК з тих підстав, що в обвинувальному акті детально викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень.

Вважає, що суд першої інстанції не має права в підготовчому судовому засіданні надавати оцінку щодо доведеності даних про подію, так як вищезазначена вимога відсутня в ст.314 КПК України.

Крім того зазначає, що твердження суду першої інстанції про не відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам захисту є безпідставними, оскільки в матеріалах містяться розписки від захисників та обвинувачених про ознайомлення з матеріалами провадження в повному обсязі.

Вказує, що посилання суду першої інстанції на відсутність висновку експерта про встановлення розміру матеріальних збитків потерпілим, відповідно до вимог ст.314 КПК України взагалі виходить за рамки розгляду обвинувального акту в підготовчому судовому засіданні.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисники ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просять залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд виходив з того, що він не відповідає вимогам діючого законодавства.

Суд першої інстанції вказав на невідповідність обвинувального акта вимогам КПК з тих підстав, що обвинувальний акт направлений до суду в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить конкретного формулювання обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що на думку суду, є порушенням права обвинуваченого на захист.
При цьому зазначено, що в реєстрі досудових розслідувань, який є обов`язковим додатком до обвинувального акту, наявні суттєві невідповідності обвинувальному акту.
Зазначено, що із обвинувального акта вбачається, що прокурором після об`єднання матеріалів кримінальних проваджень захисникам не були відкриті матеріали досудового розслідування .
Крім цього, вказано, що із реєстру матеріалів досудових розслідувань не вбачається наявність висновку експерта про встановлення розміру матеріальних збитків, що у відповідності до вимог ст. 242 КПК України є обов`язковим.
Сукупність вказаних недоліків свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинувачених та захисників, які вважали ухвали суду законною та обґрунтованою та просили апеляційну скаргу залишити без зміни, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Повертаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції вказав, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

За змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Верховний Суд України у своїй постанові № 5-328 кс 16 від 24 листопада 2016 року, виклав правову позицію стосовно питання про повернення обвинувального акту з підстав відсутності формулювання обвинувачення відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Вказаною постановою зазначено, що суду належить встановити, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Мотивуючи вказаний висновок Верховний Суд врахував наступне.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (справа "Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи.

Крім цього Верховний Суд в постанові посилається на рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

Цією ж постановою Верховний Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновку слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , на думку Апеляційного суду, є достатніми для повного розуміння обвинуваченими суті висунутого обвинувачення, що є необхідним для підготовки захисту.

Як вбачається з обвинувального акта, в ньому викладенні фактичні обставини кримінального правопорушення (в тому числі і формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України), які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на норми закону України про кримінальну відповідальність, сформульовані висунуті обвинувачення.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (відносно ОСОБА_7 ), що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що обвинувальний акт не містить конкретного формулювання обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Однак, при цьому, суд не навів мотивів з яких він дійшов такого висновку.

З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції вдався до обговорення питань, які не є предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог статті 314 КПК України.

Посилання суду на те, що в реєстрі досудових розслідувань, який є обов`язковим додатком до обвинувального акту, наявні суттєві невідповідності обвинувальному акту (на арк.52 міститься інформація про повідомлення про підозру ОСОБА_14 та про застосування щодо нього запобіжного заходу, але будь-яких відомостей в обвинувальному акті не вказано про зазначених осіб), а також відсутність в матеріалах провадження висновку експерта про встановлення розміру матеріальних збитків потерпілим, як на підставу для повернення обвинувального акту прокурору, є необґрунтованими, оскільки зазначене не перешкоджає суду призначити кримінальне провадження до розгляду.

Твердження суду першої інстанції про не відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам захисту є безпідставними, оскільки в матеріалах провадження містяться розписки від обвинувачених та захисників про ознайомлення з матеріалами в повному обсязі.

Отже, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 не містить недоліків, які б перешкоджали призначити судовий розгляд.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, Апеляційний суд приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному ЕРДР за № 0002446 від 07.05.2017р. відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , повернуто прокурору для усунення недоліків - скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: