Справа № 594/721/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт матеріалів досудового розслідування, внесеного 24 травня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320 щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, -

в с т а н о в и в :

03 липня 2018 року до Борщівського районного суду від прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області ОСОБА_7 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 . Даний акт складений 26 червня 2018 року старшим слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні- старшим слідчим СУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_8 , затверджений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7
03 липня 2018 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду передано судді Борщівського районного суду ОСОБА_9 для розгляду питання про об`єднання (спільного розгляду) кримінальних проваджень.
Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2018 року в об`єднанні матеріалів кримінального провадження, внесеного 24.05. 2018р. до ЄРДР за № 0000320 щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та матеріалів кримінального провадження № 0000130. внесеного 24.05.2018р. до ЄРДР щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України відмовлено. Матеріали справи передано до канцелярії суду для здійснення його автоматичного розподілу між суддями та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, за виключенням судді ОСОБА_9 , передано на розгляд судді ОСОБА_1 .
В ході підготовчого судового засідання прокурор просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту щодо ОСОБА_6 . Крім того, заявив клопотання про виклик в судове засідання всіх без виключення осіб, які в доданому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені як свідки.

Захисник ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_6 щодо призначення справи до судового розгляду заперечили. При цьому, захисник посилався на те, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення не є конкретним, що в свою чергу позбавляє обвинуваченого здійснювати належним чином свій захист. Не є конкретизованим, яким саме чином начальник Борщівського відділення поліції міг сприяти обвинуваченому. Також, на його думку кваліфіковано дії ОСОБА_6 невірно. За обставин які викладені в обвинувальному акті вбачається порушення ним норм ч. 2 ст. 369 КК України. Крім того, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_6 є раніше судимим, що дійсності не відповідає.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що за власної волі дій, про які йдеться мова в обвинувальному акті не вчиняв, до цього його спонукав начальник Борщівського відділення поліції.

За таких обставин, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до норм ст. 291 КПК України в обвинувальному акті має бути викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 містить виклад загальних обставин в такому відсутня конкретизація щодо доручень, які в межаж своїх повноважень надає начальник відділення поліції поліцейським та які є обов`язковими для виконання. Не конкретизовано про яку саме допомогу та у вирішенні якого саме питання просив обвинувачений начальника відділення поліції за неправомірну вигоду у сумі 3000 грн. Не кокретизовано з якою пропозицією про надання неправомірної вигоди за вирішення питання про непритягнення його до кримінальної відповідальності за фактом спричинення ним тілесних ушкоджень дружині ОСОБА_6 звернувся до начальника відділення поліції 29 травня 2018 р. Не конкретизовано і те, яким саме чином начальник відділення поліції міг сприяти обвинуваченому у вирішенні питання щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності.

Така неконкретність є перешкодою для реалізації обвинуваченим передбаченого ст. 42 КПК Україниправа знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення його обвинувачують.

Відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом. Неконкретність такого обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, в силу вимог ст. 458 КПК України, суд враховує висновки Верховного Суду України викладені у постанові від 24 листопада 2016р. у справі № 5-328кс16, згідно яких аналіз норм ст. 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах "Маттоціа проти Італії" від 07 березня та 04 липня 2000 року та "Ващенко проти України" від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: "Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенціїможе бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)".

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі "Маттоціа проти Італії", детальніше прописано: "Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення".

Наведене вище на думку суду свідчить про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, зокрема, встановленими ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору, в зв`язку з чим судом не підлягають до вирішення питання пов`язані з підготовкою до судового розгляду.

Виходячи з наведеного вище, керуючись ст.ст. 42, 291, 314, 315, 458 КПК України, суд

у х в а л и в :

Обвинувальний акт матеріалів досудового розслідування, внесеного 24 травня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320 щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області протягом 7 діб з моменту проголошення.

Головуюча: