Постанова
Іменем України
19 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 643/19033/15-к
провадження № 51-1127км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0004675, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Владимир Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Московського районного суду міста Харкова від 22 січня 2016 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_6 , у строк відбуття покарання, зараховано період перебування його під вартою з 27 вересня 2015 року по 29 вересня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року апеляційні скарги потерпілого та прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 27.09.2015 року, близько 00.30 години, знаходячись на сходовому майданчику 8-го поверху у шостому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклих неприязних відносин, що склалися між ним та раніше малознайомим йому сусідом ОСОБА_8 , наніс останньому один удар в область лівої частини грудної клітини ножем, після чого ОСОБА_8 , з метою припинення протиправних дій ОСОБА_6 намагався відштовхнути останнього руками, при цьому, ОСОБА_6 , відбиваючи поштовх правою рукою, в якій він тримав ніж, зворотною стороною ножа, на якій малися зазубрини, спричинив колючий удар по правій руці та голові ОСОБА_8 .
Своїми діями, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 3184-С/15 від 09.11.2015 року належить до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, не навів мотивів відхилення доводів апеляції прокурора в частині застосування ст.75 КК, недостатньою мірою урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини справи.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 подала письмове заперечення на касаційну скаргу прокурора. У якому вказує на законність та обґрунтованість судових рішень, зазначає, що судами були належним чином враховані усі обставини справи, зокрема поведінка потерпілого ОСОБА_8 , який спровокував конфлікт, дані про особу винного і його щире каяття. За викладених обставин, захисник просить залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
У судовому засіданні прокурор вимоги касаційної скарги не підтримав.
Засуджений та його захисник просили залишити касаційну скаргу без задоволення.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують його.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Твердження прокурора, наведені у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості, та звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України безпідставні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання, місцевий суд дотримався положень статей 50, 65 КК України, дійшов висновку про необхідність призначення покарання у мінімальних межах санкції статті, за якою його засуджено, зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 цього Кодексу, що, на думку суду, є співмірним протиправним діянням, достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Судом враховано ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_6 вину визнав, раніше не судимий, є людиною похилого віку, хворіє, є пенсіонером, який продовжує працювати, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на його утриманні перебувають дружина інвалід другої групи та дочка інвалід з дитинства, яка є студенткою. Крім того, відповідно до ст. 66 КК України, суд урахував обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.

Суд апеляційної інстанції розглянув скаргу прокурора, доводи якої є аналогічними доводам, викладеним у його касаційній скарзі, та визнав їх безпідставними, про що в ухвалі, відповідно до ст. 419 КПК України, наведено докладні мотиви прийнятого рішення. Призначене ОСОБА_6 покарання не можна вважати явно несправедливим, необґрунтованим чи недостатнім для досягнення його мети. Переконливих доводів, які б спростовували висновки апеляційного суду у частині призначеного покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурор у касаційній скарзі не навів.

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку засудженого після постановлення судових рішень, чим фактично досягнута мета покарання, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини дали апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.

Урахувавши наведене, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9