УХВАЛА
Іменем України
07 червня 2018 року Справа № 542/421/18

Провадження № 1-кс/542/79/18

Слідчий суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Нові Санжари Полтавської області, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Новосанжарського відділення поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в :
04.04.2018 року ОСОБА_3 звернулася до Новосанжарського районного суду Полтавської області зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Новосанжарського відділення поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 . Після уточнення скарги просила:

1. Визнати бездіяльність слідчого Новосанжарського відділення поліції Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000630 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, що полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

2. З метою забезпечення позову та виконання рішення суду зобов`язати слідчого ОСОБА_4 накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_5 .

3. Зобов`язати слідчого ОСОБА_4 витребувати інформацію з Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем та жителем АДРЕСА_1 у період з 2015 року по 2018 рік.

В судовому засіданні ОСОБА_3 дала пояснення, аналогічні викладеним в скарзі, просила скаргу задовольнити повністю.

В судове засідання слідчий СВ Новосанжарського відділення поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 не з`явився. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Його неявка не є перешкодою для розгляду скарги, у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні, вислухавши її пояснення та думку, дослідивши копії документів, доданих до скарги, не вирішуючи питання, що можуть стати предметом судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, суд приходить до наступного висновку.

Із змісту абз. 2 ч. 3 ст. 93 КПК України вбачається, що ініціювання потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Із змісту ст. 220 КПК України вбачається, що клопотання потерпілого про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику вирішення слідчими суддями питань, пов`язаних із слідчими (розшуковими діями)» від 03.06.2016 року сформульовано висновок про те, що не може розцінюватись як бездіяльність, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, невчинення слідчих (розшукових) дій, які ініціює заявник, оскільки відповідно до ст. 220 КПК України має бути забезпечено лише розгляд відповідного клопотання, нездійснення якого і є предметом оскарження відповідно до вказаного пункту. Якщо ж за результатами розгляду клопотання слідчий, прокурор приймають постанову про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, то така постанова, очевидно, є предметом оскарження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 року зазначено про те, що відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК України з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК України. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Відповідно до п. 18, ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Користуючись своїми процесуальним правами, потерпіла ОСОБА_3 14.03.2018 року зверталась до слідчого з письмовим клопотанням про висунення ОСОБА_5 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та скерування її до суду з обвинувальним актом.

20.03.2018 року вона отримала відповідь слідчого ОСОБА_4 , в якому він повідомив, що станом на 20.03.2018 року вимог порушення законодавства з його боку не допущено, тому, як достатніх доказів для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення на даний час у нього не достатньо.

Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Так, згідно з п. 18 ст. 1 КПК України до компетенції слідчого судді відноситься здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, суд не має повноважень на надання слідчому вказівок про вчинення конкретних дій, тому в цілому в задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 9, 93, 220, 303-310, 376, 392, 532, 533 КПК України,
у х в а л и в:
Відмовити скаржнику ОСОБА_3 в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого СВ Новосанжарського відділення поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя /підпис/
Відповідає оригіналу

ОСОБА_6 Голови Новосанжарського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1