Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

21 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000247 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, раніше неодноразово судимого, останній раз 05.11.2014 вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільненого 25.02.2016 по відбуттю строку покарання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Як встановлено вироком суду, 11 січня 2018 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебував у приміщенні супермаркету «Велика Кишеня» що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. Оболонська, 6, де в останнього виник умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в той же час, того ж дня, перебуваючи в приміщенні магазину за вищевказаною адресою, ОСОБА_6 , впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, скориставшись неуважністю ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, задля власного збагачення, витягнув з лівої кишені його пальто, в яке останній був одягнений, мобільний телефон марки «Lenovo P 770», вартістю 1500 грн. та сховав даний телефон до кишені власної куртки, в яку на той час був одягнений.

Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном, розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1500 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить пом`якшити призначене йому покарання та застосувати до нього умовне покарання.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що він повністю визнав свою вину, не перешкоджав, а навпаки допомагав проведенню слідчих дій та повністю відшкодував матеріальну шкоду завдану потерпілому.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що ні слідчим, ні суддею суду першої інстанції йому не було запропоновано надати довідки щодо стану його здоров`я, а саме довідок про наявність у нього таких хвороб, як ВІЛ, хронічна венозна недостатність нижніх кінцівок ІV cт. та інших.
У зв`язку з цим, обвинувачений просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги стан його здоров`я, а також те, що зазначає про те, що на його в нього мати пенсіонерка, яка знаходиться під його опікою.

Обвинувачений ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду, тричі не зявлявся в судові засідання, а тому, враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі обвинувачений не заявляв про своє бажання брати участь в апеляційному розгляді, суд апеляційної інстанції визнав за можливе провести судове засідання за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження; проаналізувавши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дійОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, а саме в межах призначеного йому покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, які помякшують або обтяжують покарання.
Зокрема, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав обставиною, яка помякшує покарання обвинуваченого, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Крім того, відповідно до абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції прийняв до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Враховуючи вищенаведене, обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його ставлення до протиправного діяння, фактичні обставини справи, а також висновки досудової доповіді, складеної інспектором Оболонського РС КМВ з питань пробації, відповідно до яких ймовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення є високою та виправлення особи без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції є неможливим.
З огляду на це, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання, передбачене санкцією цього закону, у виді обмеження волі.
При цьому, призначаючи покарання такого виду, суд першої інстанції, не вбачав можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а тому не застосував до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, як за своїм видом, так і розміром, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи його апеляційної скарги, це покарання не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Посилання обвинуваченого у скарзі на те, що він повністю визнав свою вину, активно сприяв проведенню досудового розслідування та відшкодував потерпілому спричинену шкоду, так само як і посилання на наявність у нього ряду хвороб та матері пенсіонерки, яка знаходиться під його опікою, не можуть свідчити про призначення ОСОБА_6 явно несправедливого покарання, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, останній, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення аналогічних злочинів, належних висновків для себе не зробив та, після відбуття покарання за попереднім вироком, через незначний проміжок часу, вчинив новий злочин проти власності, що дозволяє зробити висновок про його схильність до протизаконного способу життя.
Виходячи з вищенаведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, не вбачає законних підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Облонського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1183/2018

Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1