Справа №522/4443/18
Провадження №1-кс/522/7252/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2018 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ст. слідчого з ОВС 1ВР КП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 та матеріали кримінального провадження №0000014 від 16.02.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий з ОВС першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладання арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000014 від 16.02.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, мотивуючи наступним.

Фізична особа підприємець ОСОБА_5 , діючи умисно, перебуваючи на податковому обліку в ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, в звітній (податковий) період 2016 рік занизив сумму податкових зобо?язань по єдиному податку, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 4 707 000 грн.

Встановлено, що громадянин ОСОБА_5 здійснює реалізацію імпортної продукції торгівельних марок «UKC», «Domotec».

Усього протягом 2016 року за даною схемою імпортовано та реалізовано товарів на територію України на суму 27,4 млн. грн. Після розмитнення імпортований товар було реалізовано гр. ОСОБА_5 в роздріб та оптом з націнкою у 20%. Згідно податкової звітності дохід від здійснення підприємницької діяльності як платника єдиного податку 2-ї групи за 2016 рік громадянином ОСОБА_5 за даний період складає 882,6 тис. грн.

За результатами дослідження, відповідно до висновку економічного дослідження №24 від 09.02.2018 року фахівця-економіста ОСОБА_6 , дохід ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1 ) за 2016 рік складає 32 880 000 грн., заниження податкових зобов`язань по єдиному податку за зазначений період, документально підтверджується у сумі 4 707 000 грн.

12.04.2018 проведено обшук складського приміщення №241 на «Харківському майданчику», яке знаходиться на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, в ході якого вилучено: чорнові записи, котрі поміщені в дві картонні коробки сірого кольору.

12.04.2018 проведено обшук складських та інші приміщеннях розташованих на офісно складській базі за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Авангардівська, Масив, 17: № 298/1, 298/2, АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено: чорнові записи на 9 арк.

12.04.2018 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено: копію закордонного паспорту ОСОБА_7 , копія свідоцтва про державну реєстрацію, копія свідоцтва про сплату єдиного податку, записна книжка чорного кольору з чорновими записами, сертифікат NCCDIT953.

До судового засідання слідчий чи прокурор не з`явився, написав заву про розгляд клопотання за його відсутністю.
На підставі ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття учасників кримінального провадження для розгляду клопотання, не перешкоджає його розгляду.
Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, із урахуванням наведених володільцем майна тверджень на теперішній час, підстави для накладання арешту майна слідчим не достатньо обгрунтовані, а тому подальше обмеження особи володіння своїм майном є не доцільним.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).
Таким чином з урахуванням вище викладеного та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, з урахуванням пояснень представника власника майна, та долучених ним документів, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 167, 170, 171, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання ст. слідчого з ОВС 1ВР КП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 та матеріали кримінального провадження №0000014 від 16.02.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, про арешт майна відмовити.

Вилучені під час обшуків 12.04.2018 року, за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_2 - речі та документи підлягають поверненню.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Одеської області на протязі 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя: ОСОБА_1