ЄУН № 336/2180/18
пр. № 1-кп/336/402/2018
УХВАЛА
Іменем України
10 липня 2018 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню з обвинувальним актом, складеним щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_2 , звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя направлено кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вказала, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просила призначити справу до розгляду.
Захисники та обвинувачений заперечували проти призначення судового розгляду у кримінальному провадженні, вказуючи на невідповідність обвинувального акту положенням чинного законодавства та наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.
Так, захисник адвокат ОСОБА_5 зазначав, що в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування містяться суперечливі відомості щодо обвинуваченого, адже його по батькові зазначено по різному, в реєстрі відсутні відомості щодо багатьох проведених процесуальних дій, зокрема, відсутні відомості про допит більш ніж десяти свідків, також відсутні відомості про звернення слідчим з клопотаннями до слідчих суддів та відомості про прийняті такими суддями процесуальні рішення за клопотаннями, номер кримінального провадження зазначений помилково. Також захисник зауважив, що кримінальне провадження за ст. 122 ч. 1 КК України є кримінальним провадженням приватного обвинувачення та може бути розпочате виключно за заявою потерпілого, натомість як сам потерпілий ОСОБА_9 , тобто особа, якій, за версією обвинувачення, спричинені тілесні ушкодження, з заявами про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не звертався, а син ОСОБА_9 . ОСОБА_9 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні не може бути, адже це прямо суперечить положенням КПК України. Також захисник посилався на те, що стороною обвинувачення обвинувальний акт затверджений поза межами строку досудового розслідування, що є неприпустимим.
Захисник адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 підтримали клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 з цих самих підстав.
Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_8 проти клопотання захисника заперечували, вказували про наявність підстав для призначення кримінального провадження до розгляду по суті. ОСОБА_9 не пояснив суду, які саме його права порушені внаслідок саме скоєння злочину, вказуючи, що він поніс матеріальні витрати, оскільки придбавав ліки для батька.
При вирішенні питання щодо можливості призначення судового розгляду кримінального провадження суд виходить з наступного,
Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти наступні рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
При дослідженні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування судом встановлено наступне.
ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 15.07.2011 року приблизно о 18.00 годині, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись біля під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_3 , під час раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_9 , наніс останньому один удар лівою рукою в область обличчя та один удар правою рукою в ліву частину обличчя, чим спричинив потерпілому закритий двостороннім перелом нижньої щелепи ліворуч в ділянці суглобового відростка та праворуч в ділянці 43-44 зубів, травматичних підвивих зуба 43, що був видалений, синець в підщелепній ділянці ліворуч з переходом на ліву бічну поверхню шиї, які у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у с. 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Оцінюючи доводи захисника з приводу невірного зазначення в обвинувальному акті по батькові обвинуваченого, суд не вважає, що така помилка є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки є суто технічною опискою та не впливає на розуміння того, яка саме особа обвинувачується у скоєнні злочину у відповідності до обвинувального акту.
Водночас інші зауваження захисника заслуговують на увагу.
Так, відповідно до ст. 291 ч. 3, 4 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;
2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;
3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);
4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;
5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Таким чином, для забезпечення ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.
Однак, вищевказаним вимогам обвинувальний акт не відповідає у зв`язку з наступним.
Так, статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
При цьому КПК України не передбачає можливості позбавлення особи, яка набула процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні, такого статусу чи виключення її зі складу потерпілих у кримінальному провадженні.
Враховуючи вищевказане, ОСОБА_9 , набувши статусу потерпілого у кримінальному провадженні, внаслідок смерті, яка настала не від кримінального правопорушення, не втратив такого статусу, оскільки такої можливості КПК України не передбачено, та про нього в обвинувальному акті мали бути зазначені відомості як про потерпілого з вказівкою про те, що він на час складення обвинувального акту помер.
Підстави для зазначення потерпілим у кримінальному провадження ОСОБА_9 , якому не спричинено фізичної шкоди від злочину, а згідно з обвинувальним актом не спричинено також і матеріальної шкоди, не зрозумілі.
Судом не оцінюються доводи захисника з приводу відсутності підстав для внесення відомостей про злочин до ЄРДР у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 з такими заявами до правоохоронних органів не звертався, оскільки на стадії підготовчого судового засідання суд не досліджував такої заяви ОСОБА_9 , тож і не міг дати їй оцінку, що могло б бути здійснено в ході судового розгляду кримінального провадження по суті.
Водночас суд погоджується з доводами захисника про те, що обвинувальний акт складений після спливу строку досудового розслідування.
Так, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що статусу обвинуваченого за положеннями КПК України 1960 року ОСОБА_4 набув 01.11.2012 року, коли було складено відповідну постанову про притягнення його в якості обвинуваченого.
При цьому чинний КПК України не містить положень, які б вказували на те, що з набранням чинності КПК України 2012 році особи, які набули статусу обвинувачених у кримінальному провадженні, втрачають такий статус, адже п. 10 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України визначено, що кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій згідно з положеннями цього Кодексу.
Водночас ОСОБА_4 в межах КПК України був повідомлений про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України 01.02.2018 року (розділ реєстру 1 п. 28).
Статтею 219 ч, 1 КПК України як в редакції, яка діяла на час повідомлення ОСОБА_4 про підозру у скоєнні злочину, так і в теперішній редакції, було визначено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Таким чином, строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, навіть якщо його рахувати за положенням КПК України 2012 року розпочався 01.02.2018 року та мав закінчитись 31.03.2018 року.
До вказаного строку у відповідно до положень ст. 219 ч. 3 КПК України не включається строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу.
Оскільки ознайомлення підозрюваного та його захисника з матеріалами кримінального провадження тривало з 29.03.2018 року по 10.04.2018 року, тож строк досудового розслідування продовжився на три дні, відповідно 29, 30 та 31 березня 2018 року, в які сторона захисту знайомилась з матеріалами кримінального провадження.
При цьому потерпілий та його представник КПК України не віднесені до сторін кримінального провадження, тож строк для ознайомлення їх з матеріалами кримінального провадження не має виключатись зі строку досудового розслідування і фактично строк досудового розслідування закінчився 13.04.2018 року.
Водночас навіть якщо враховувати строк ознайомлення з матеріалами кримінального провадження потерпілого та його представника з 12.04.2018 року по 18.04.2018 року, з урахуванням того, що 11.04.2018 року жоден з учасників кримінального провадження з матеріалами кримінального провадження не знайомився, тож строк досудового розслідування сплив 20.04.2018 року.
При цьому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт мав бути направлений до суду, оскільки саме з цією подією КПК України пов`язує закінчення строку досудового розслідування.
При цьому обвинувальний акт був затверджений прокурором лише 24.04.2018 року, тобто поза межами строку досудового розслідування, а до суду направлений 25.04.2018 року, про що мається відмітка у супровідному листі та штемпель вхідної кореспонденції суду на супровідному листі.
Оскільки обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, про що вказує ст. 110 ч. 4 КПК України, тож суд погоджується з доводами захисника про те, що складення та затвердження обвинувального акту відбулось поза межами строку досудового розслідування, що прямо суперечить КПК України.
Фактично прокурором, а саме прокурор уповноважений висувати обвинувачення особі, обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні злочину висунуто поза межами строку досудового розслідування.
При цьому суд також звертає увагу на те, що, за поясненнями прокурора в судовому засіданні, після складення обвинувального акту і до його затвердження прокурором, слідчим виносились у кримінальному провадженні процесуальні рішення щодо уточнення певних відомостей, що є неприпустимим. Відомості про такі рішення відсутні в реєстрі матеріалах кримінального провадження, що позбавляє суд оцінити доводи захисника з приводу невідповідності та суперечливості данних в матеріалах кримінального провадження щодо номеру кримінального провадження та імені обвинуваченого.
У відповідності до положень ст. 284 ч. 1 п. 10 КПК України прокурор мав би вирішити питання щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження, адже кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, враховуючи, що злочин, передбачений ст. 122 ч. 1 КК України віднесений до злочинів середнього ступеня тяжкості.
Також прокурором не вирішено і питання у порядку ст. 286 КПК України, яка вказує, що, встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду.
Перед направленням клопотання до суду прокурор зобов`язаний ознайомити з ним потерпілого та з`ясувати його думку щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності.
Враховуючи, що тілесні пошкодження ОСОБА_9 спричинені 15.07.2011 року, злочин, передбачений ст. 122 ч. 1 КК України статтею 12 КК України віднесений до злочинів середнього ступеня тяжкості, а строк притягнення особи до кримінальної відповідальності у разі вчинення злочину середнього ступеня тяжкості складає 5 років у відповідності до ст. 49 КК України, тож на момент повідомлення ОСОБА_4 про підозру у скоєнні злочину строк притягнення його до кримінальної відповідальності сплив, тож прокурор мав би, з`ясувавши у підозрюваного про наявність згоди на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності, та з`ясувавши у потерпілого ОСОБА_9 його думку, у разі отримання такої згоди, звернутись до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Натомість таких обов`язкових у відповідності до положень КПК України дій вчинено не було.
Суд також зауважує і на те, що у всупереч положенням КПК України копія обвинувального акту, надана обвинуваченому та захисникам, фактично не являється копією обвинувального акту, що направлений до суду, адже на наданій захисником копії обвинувального акту, яка має повністю відповідати оригіналу, відсутня печатка прокуратури.
Також суд погоджується і з доводами захисника про те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про усі процесуальні дії, процесуальні рішення та заходи забезпечення кримінального провадження, які вчинялись та приймались у кримінальному провадженні, що викликає у суду обґрунтований сумнів щодо належного відкриття учасникам кримінального провадження матеріалів його у відповідності до положень ст. 290 КПК України.
Враховуючи усе вищевикладене, суд частково погоджується з доводами сторони захисту та вбачає підстави для повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись ст. 314, 392, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.
Суддя ОСОБА_1