справа №619/485/18
провадження №1-кп/619/238/18
ВИРОК
іменем України

02 травня 2018 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
обвинуваченогоОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000011 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Слатине Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: -18 грудня 2013 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки; -03 вересня 2014 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.395 КК України в силу ст.ст.70, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; -07 грудня 2017 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

встановив
На початку вересня 2017 року, більш точну дату в ході досудового слідства встановити не представилося можливим, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні ТОВ «СільмашХарків», розташованого за адресою:Харківська область Дергачівський район с. Прудянка вул. 1-ї П`ятирічки №13, проходячи повз кабінет директора вказаного товариства ОСОБА_5 , побачив через відкриті двері кабінету ноутбук, який лежав на сейфі в кабінеті. В цей час у нього виник умисел на вчинення крадіжки даного ноутбуку. Маючи намір на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, впевнившись, що його подальші дії ніхто не бачить, та скориставшись відсутністю ОСОБА_5 на своєму робочому місці, ОСОБА_4 увійшов до кабінету, та здійснив крадіжку ноутбуку «ACER Extensa 5220», після чого покинув місце злочину, розпорядившись таким чином викраденим майном на свій розсуд. В результаті злочинних діянь з боку ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 2300 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.

Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися у крадіжці, тобто таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, що відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.66 КК України визнається судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. На теперішній час відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)».

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.65 КК України, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його наслідки, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність претензій потерпілої, а також дані про особу обвинуваченого.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.

Згідно ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Так як ОСОБА_4 вчинив зазначений злочин до постановлення вироку 07 грудня 2017 року Дергачівським районним судом Харківської області, то суд застосовує ч.4 ст.70 КК України.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ч.1 ст.70 КК України принципів необхідно застосувати ОСОБА_4 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд крім даних про особу винуватого та обставин, які пом`якшують покарання, враховує число злочинів, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.

Таким чином, суд дійшов висновку про застосування принципу часткового складання призначених покарань.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ст.ст.124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В силу ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_4 , з урахуванням вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року, на підставі ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покараньу виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбуття покарання відбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року та строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 30 січня 2018 року.

Речовий докази по справі: ноутбук «ACER Extensa 5220», який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 , - вважати їй повернутим.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення в Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса експертизи №315 від 24.01.2018 року в розмірі 858,00 грн.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1