ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/222/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/51/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА
Іменем України

09 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційну скаргу заступника прокурора області на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.05.2018р. відносно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а кримінальне провадження закрите.
Згідно ухвали, з довідки КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» за вихід. №75 від 30.01.2018р., ОСОБА_8 перебував на лікуванні в Обласному наркологічному диспансері м. Харкова з 18.12.2017р. по 22.12.2017р. з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, вживання речовини, пов`язане зі шкодою для здоров`я, стан наркотичної залежності не діагностований. Проте взявши до уваги те, що ОСОБА_8 добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов курс лікування від наркотичної залежності, суд першої інстанції вважав, що є всі законні підстави для задоволення заявленого клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з тим що обвинувачений добровільно звернувся у лікувальний заклад та прошов курс лікування від наркотичної залежності.
Заступник прокурора області у поданій апеляційній скарзі вважає, що суд без належних підстав застосував ч.4 ст.309 КК України оскільки поза увагою залишились рекомендації наведені у п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів». На підставі цього, апелянт просить у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

У письмових запереченнях захисник посилаючись на висновок експертизи, який до речі не був долучений до матеріалів справи вважає, що лікування від наркоманії мале позитивний наслідок, а тому добровільне звернення до лікувального закладу і необхідність проходження лікування обвинуваченим повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження. Звідси, захисник просить відмовити прокурору у задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, з`ясувавши позицію сторони захисту, які вважали рішення суду правомірним і просили залишити його без змін, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З ухвали суду (т.1 а.с.47-49) вбачається, що той скористався положенням ч.4 ст.309 КК України і на підставі цього звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності і закрив провадження..
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі ст.94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
Під час розгляду кримінального провадження за вищевказаним обвинуваченням ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про своє звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.4ст.309 КК України.
Згідно із зазначеними положеннями особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України.
При цьому, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно було з`ясовувати чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися у такий спосіб від відповідальності за вчинений злочин, як цього вимагає Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів».

Як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 18.12.2017р. добровільно звернувся до КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» (т.1, а.с.32), у зв`язку з чим в період з 18 12 2017р. по 22 12.2017р. він проходив курс лікування оскільки потребував цього, що також підтверджується цією ж довідкою.

Вищезазначена інформація була перевірена і слідчим ОСОБА_9 . Згідно відповіді №859 від 26.12.2017р. (т.1 а.с.37) ОСОБА_8 на момент звернення був встановлений діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, вживання речовини, пов`язане зі шкодою для здоров`я.

Отже, судом першої інстанції не було встановлено даних про те, що ОСОБА_8 до лікувального закладу звернувся не добровільно і ставив при цьому за мету ухилитися в такий спосіб від кримінальної відповідальності. Не встановлено таких даних і колегією суддів апеляційного суду після детального дослідженням матеріалів справи.

Навпаки досліджені докази свідчать, що ОСОБА_8 звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування ще до початку судового розгляду по суті обвинувачення в суді першої інстанції і до затвердження обвинувального акту (т.1 а.с.2), а тому на думку колегії суддів, він не знав і не міг знати про наслідки досудового та судового провадження, і такі його дії мали добровільний характер, що об`єктивно підтверджується вищенаведеними відомостями.

Жодних інших доказів, які б спростовували чи ставили під сумнів вищенаведене судом першої інстанції не досліджувалось, а сторонами не долучались до матеріалів кримінального провадження.

Посилання захисника на доказ, який не був досліджений у суді першої інстанції і не долучений до матеріалів кримінального провадження є на думку колегії суддів безпідставним оскільки його відповідно до процесуального закону не можливо дослідити.

Таким чином, на думку колегії суддів, наявні об`єктивні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_8 добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов лікування з метою вилікуватися від наркоманії, а отже доводи апеляційної скарги поданої прокурором, з урахуванням представлених доказів, слід визнати необґрунтованими.

Отже, оскільки апеляційні доводи не знайшли свого підтвердження, а колегією суддів не встановлені підстави для зміни чи скасування ухвали суду то вказане рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора області залишити без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.05.2018р. відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді