490/8178/18 05.10.2018
н/п 1-кс/490/6521/2018
Справа № 490/8178/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2018 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000301 внесеного до ЄРДР 29.09.2018р., підозрюваному
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, національність українець, офіційно не працюючому, перебуваючому у цивільному шлюбі, раніше не судимий, проживає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 , слідчий ОСОБА_5
підозрюваний ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_6
в с т а н о в и в:
Досудовим розслідуванням встановлено суть кримінального правопорушення, що полягає у наступному, 29.09.2018 о 19 год. 30 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Део Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в темний час доби, по освітленій міським освітленням проїзній частині вулиці Прибузької, в районі будинку №111, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в порушення вимог до правостороннього руху в Україні виїхав на зустрічну смугу руху та продовжив рух по середині проїзної частини, перевищивши безпечну та максимально допустиму в населеному пункті швидкість. Після чого ОСОБА_3 при виявлені перешкоди у вигляді транспортного засобу «ВАЗ 2104», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався по своїй смузі руху, не прийняв заходів, щодо зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, шляхом повернення на свою смугу руху в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною автомобіля «Део Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ 2104», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 .

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «Део Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, водій та пасажир автомобіля «ВАЗ 2104» ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , водій та пасажир автомобіля «Део Ланос» ОСОБА_3 і ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження.

За вказаних дій ОСОБА_3 підозрюється в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.09.2018 за №0000301.
30.09.2018 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Матеріали, що додані до кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого.
З метою запобігання спроби ОСОБА_3 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого, прокурор просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Допитаний у якості підозрюваного ОСОБА_3 вину визнав, проти застосування запобіжного засобу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив про застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши думку прокурора, який доводи клопотання підтримав, думку підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В пункті 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Проте, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором у судовому засіданні не доведено.

Стосовно ризику, заявленого слідчим передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, про те, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду є необґрунтованим, оскільки згідно повідомлення головного лікаря МЛШМД ОСОБА_11 №7649/927 від 01.10.2018, ОСОБА_3 , знаходиться на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні МЛШД з 29.09.2018 по теперішний час з діагнозом: струс головного мозку, рвані рани обличчя, інфіковані рани обличчя, злам межмищелкового піднесення, перелом борцевідного стегна кістки лівої ноги, що свідчить про отримання останнім тілесних ушкоджень термін лікування яких становитиме приблизно 21 день.

Ризик того, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, має реальну можливість виїхати на тимчасово окуповану територію Автономної республіки Крим, де мешкає його матір, прокурором не вмотивований та не має жодного доказу на підтвердження цієї інформації, такий ризик є не інакше як припущення прокурора.

Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків не ґрунтується на матеріалах досудового розслідування і є безпідставним.

ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав, місце дорожньо-транспортної пригоди не покидав, відшкодував матері загиблого ОСОБА_12 витрати на поховання її сина ОСОБА_8 в сумі 7000 грн., про що свідчить її розписка від 01.10.2018.

З огляду на викладені обставини, прокурором не доведено, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачененим ст. 177 КПК України.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не виправдовує потреби досудового розслідування, тому слідчий суддя приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Згідно ст. 181 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, враховуючи, що підозрюваний має постійне місце проживання, працює, хочай неофіційно, отримує заробітну плату, раніше не судимий, має сімю, та утримує двох малолітніх дітей, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного, його явки за викликом до слідчого, прокурора або суду, а також виконання інших покладених на нього обов`язків, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту поклавши на нього обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392 КПК України,
п о с т а н о в и в:
У застосуванні до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання у певний період доби строком до 02 грудня 2018 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 20 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня, за виключенням часу перебування на стаціонарному лікуванні.
- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у вказаному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області у порядок та строки передбачені КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1