Справа № 204/2638/18
Провадження № 1-в/204/650/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , представника установи ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 лікарів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2018 року до суду надійшла заява представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2018 року справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 .
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 405 від 14.04.2018 року, зазначено про те, що психічний стан ОСОБА_10 залишається нестійким, що свідчить про його особливу небезпеку для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.
В судовому засіданні представники ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_5 , якого підтримала лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_11 , підтримали подану заяву та просили суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 , оскільки психічний стан пацієнта нестійкий. Примусові заходи продовжувалися на підставі висновку лікарів-психіатрів, тому що захисник постійно відтягує розгляд справи, а потім оскаржує дані ухвали. Примусові заходи медичного характеру треба продовжувати до постановлення ухвали про припинення застосування примусових заходів медичного характеру. 11.10.2018 року складено новий висновок лікарів-психіатрів, але стан ОСОБА_10 не покращився, та він залишається особливо небезпечним для оточуючих. Крім того, зважаючи на пояснення адвоката, слід зауважити, що ОСОБА_10 законно тримається в лікарні. Ухвали суду про припинення примусового лікування не було.
Прокурор ОСОБА_4 підтримала подану заяву. Вважає, що ОСОБА_10 має бути продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
ОСОБА_10 , заперечував проти задоволення заяви, оскільки вважає себе здоровою людиною. Заперечує порушення режиму. Зазначає, що товаришує з пацієнтами. Колись був один конфлікт у минулому році. Все що записано у щоденниках є неправдою.
Крім того, адвокат ОСОБА_6 пояснив, що в квітні 2017 року комісією було оглянуто ОСОБА_10 і висновок комісії направлено в Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. 31.05.2017 року Красногвардійській районний суд відмовив у задоволенні заяви закладу у зв`язку з тим, що було виявлено захворювання, а саме кіста в головному мозку. В порушення нормативних актів комісія знов 07.06.2017 року складає висновок. 07.08.2017 року Красногвардійський суд відмовив в задоволенні заяви про продовження. 19.10.2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області, розглянувши апеляцію прокурора, залишає зазначене рішення в силі. Того ж дня знов скликається комісія та представник закладу ОСОБА_12 звертається до суду с заявою про продовження заходів медичного характеру. Тричі Красногвардійський суд приймав рішення про продовження. Тричі суд апеляційної інстанції скасовував рішення. 08.10.2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував рішення Красногвардійського районного суду та, таким чином, з 03.06.2017 року ОСОБА_10 без рішення суду позбавлений свободи та знаходиться незаконно в лікарні з суворим наглядом та незаконно отримує лікування. Відсутня жодна ухвала про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_10 . Останнє рішення суду від 02.12.2016р. При цьому, 6 місячний строк тримання в лікарні сплинув. Поспілкувавшись з підзахисним, на його думку ОСОБА_10 спокійна людина, яка адекватно міркує. Він звертався усно до керівництва лікарні с проханням проведення альтернативних експертиз але йому було відмовлено. Письмово він не звертався. Та докази звернення відсутні. Вважає, що не має сенсу письмово звертатися. Крім того, у ОСОБА_10 мається кіста у головному мозку, що робить неможливим лікування останнього в умовах психіатричної лікарні, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста.

В судовому засіданні голова комісії лікарів психіатрів ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_10 був поміщений не тільки з врахуванням діагностованого психічного розладу, але й з урахуванням тяжкості вчиненого злочину. На сьогоднішній день в анамнезі життя хворого є вживання алкогольних напоїв з шести років, обсяг вживання яких в день досягав одного літру, що здійснювало вплив на підростаючий мозок хворого. З одинадцяти років почав вживати марихуану, спайси, амфетамін. Але лікування не проходив. В подальшому ОСОБА_13 переніс дві черепно-мозкові травми. Тобто маються два травмуючих фактори: токсичне та травматичне пошкодження мозку. Внаслідок чого із-за звичайної сварки ОСОБА_13 йде додому, бере ніж та вбиває опонента. В СІЗО співкамерники боялися його, так як він погрожував їх вбити, після чого суд направив ОСОБА_13 на лікування в умовах лікарні з суворим наглядом. Медичні заходи застосовані на підставі аналізу: клінічного, особистісного та соціального. На момент квітня 2018 року клінічні фактор особистості залишаються, соціальний фактор вирішується батьками. Оскільки зазначені фактори не ліквідовані, він повинен бути в лікарні. У нього кіста головного мозку що було виявлено випадково при комп`ютерній томографії. В динаміці зміни відсутні. Це новоутворення ні в якому випадку не впливає на симптоми психічного розладу у ОСОБА_14 , воно не загрожує його життю та здоров`ю. Новоутворення є вродженим, а висновки спеціалістів, надані захисником, мають лише консультативний характер, оскільки надавалися без безпосереднього огляду ОСОБА_10 . ОСОБА_13 дуже добре може говорити і в житті дуже добре орієнтований. На сьогодні не ліквідовано фактори небезпеки, які привели його до лікування. Злобливість, роздратованість, скарги хворих, які просили відгородити їх від ОСОБА_13 мають місце. На момент огляду, а саме на 14 квітня 2018 року були всі фактори для його лікування. Після цієї комісії він оглядався та на сьогодні продовжують існувати захворювання, які обумовлюють його лікування в умовах суворого нагляду. Змін на краще не має. На комісії ОСОБА_13 каже, що не буде відповідати на запитання за відсутності його адвоката.

В судовому засідання лікар ОСОБА_8 суду пояснила, що вона повністю підтримує висновок комісії лікарів та лікаря ОСОБА_15 . Останній раз щодо ОСОБА_13 проводили комісію 11 жовтня 2018 року але вона не брала в ній участі як член комісії.

В судовому засіданні лікуючий лікар ОСОБА_9 суду пояснила, що психічний стан ОСОБА_13 є нестійким, існують психопатичні розлади як тоді так і на сьогодні. Не можна брати до уваги пояснення адвоката, що він бачить, що ОСОБА_13 одужав, оскільки за ті короткочасні зустрічі не можливо встановити стан ОСОБА_13 . В лікарні при постійному нагляді проявляються всі його ознаки захворювання. Він знущається над пацієнтами. Персонал лікарні неодноразово запобігав нанесенню тілесних ушкоджень іншим пацієнтам зі сторони ОСОБА_13 . Він заперечує сам факт вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин в минулому, хоча перед іншими пацієнтами вихвалявся який спосіб життя він вів до лікарні. Зі сторони родичів та адвоката здійснюється перешкоджання в лікуванні. Батьки вважають, що їх син здоровий і йому не потрібне лікування. Він відмовляється від прийому ліків. За ним постійно потрібно слідкувати. Але його лікування йому підібрано індивідуально і дуже добре. Вчиняє конфліктні ситуації з хворими та проявляє до них агресію. Це підтверджується відповідними щоденниками лікуючого лікаря, які містяться в історії хвороби ОСОБА_13 в тому числі й за останні півроку

Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява представника установи пропродовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Частиною 5 ст. 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року, відносно ОСОБА_10 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Частиною 2 ст. 95 КК України передбачено, що особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 405 від 14.04.2018 року, психічний стан ОСОБА_10 залишається нестійким характеризується психопатоподібними розладами з проявами роздратованості, подразливості, дійової розкутості, агресивності по відношенню до інших хворих, провокуванням їх на конфлікти, відмовами від лікування, що свідчить про збереження клінічного чинника суспільної небезпеки. Зниження кричичності мислення, негативна налаштованість до рекомендацій лікаря з приводу лікування та обстеження з відсутністю розуміння хворобливості свого стану, осмислення чинників, що обумовили СНД, жалю з приводу скоєного, відсутність соціально-позитивних особистісних орієнтацій з легковажним ставленням до вживання психоактивних речовин свідчить про збереження особистісного криміногенного чинника. До того ж присутній негативний вплив соціального оточення на настанови пацієнта (впевненість батьків пацієнта в необхідності відміни лікування в умовах даної лікарні, налаштування пацієнта на відмову від обстеження головного мозку, нерозуміння з їх боку хворобливого стану пацієнта, що заважає лікувальному процесу), тобто соціальний чинник суспільної небезпеки. Таким чином, збереження криміногенності факторів, що приймали участь у генезі скоєного пацієнтом суспільно небезпечного діяння свідчить про його особливу небезпеку для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.
Оцінюючи зазначений висновок, суд вважає, що він є належним доказом необхідності продовження лікування ОСОБА_10 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В судовому засіданні оглянуто історію хвороби ОСОБА_10 .
З щоденників, які ведуться лікуючим лікарем за наслідками спостереження за ОСОБА_10 , а також в процесі його лікування вбачається, що психічний стан останнього, починаючи з 2017 року не покращився, а його поведінка свідчить про збереження соціальних чинників суспільної небезпеки та збереженні криміногенності факторів, що приймали участь у ґенезі скоєного ним суспільно небезпечного діяння.
Так, згідно записів щоденників за 2017 рік, а саме від:
28.06.2017 року - під наглядом медперсоналу під час прийому таблетованих препаратів, ховає таблетки. Зловживання психоактивних речовин заперечує;
06.07.2017 року сприймає настанови на лікування з негативізмом та ворожістю. Швидко афектується, грубить.
13.07.2017 року Серед хворих веде себе гордовито, часто пристає з образливими репліками, принижу, намагається притискати більш слабких. Сміється над пацієнтами, розмахує кулаками перед їх обличчями, провокує конфлікти. Не контролює свої проступки та їх наслідки. Критика до свого стану грубо порушена.
31.10.2017 року під наглядом медперсоналу ображає сусіда по палаті більш слабкого хворого (Наума П) …. Намагається кулаком вдарити його по голові, але був зупинений санітаром. Проходячи повз ліжка Н. намагається ногою вдарити по нозі сусіда, навмисно провокуючи його на конфлікт.
Також маються й аналогічні записи протягом року.
Згідно записів щоденників за 2018 рік, а саме від:
02.02.2018 року …ховає таблетки з метою в подальшому викинути. Негативно налаштований на лікування;
16.02.2018 року у відділенні поводиться нагло, грубить, сперечається зі співробітниками, конфліктує з хворими.
21.03.2018 року - … повністю заперечує негативні моменти свого життя, зберігається агресивна нестійкість, запальність, схильність гнобити інших хворих;
28.03.2018 року у відділенні поводить себе вибірково. За відсутності лікаря зачіпає хворих, замахується, словесно провокує сварки.
Аналогічна поведінка ОСОБА_10 спостерігається і в подальшому.
Крім того, 11.10.2018 року було проведено комісію лікарів психіатрів, за наслідком якої складено висновок №1053, згідно п. 27 якого: у ОСОБА_10 зберігаються афективно-поведінкові розлади. Мають місце прояви афективної нестриманості, вибуховості, розгальмованості. В поведінці з оточуючими грубий, роздратований, розгальмований з проявами вербальної агресії по відношенню до інших пацієнтів. Принижував більш слабких хворих. Повністю відсутнє розуміння хвороби і наслідків своєї поведінки, вживання психоактивних речовин. Порушена здатність керувати своїми емоціями і поведінкою. Виявляє зниження морально-етичних норм, відсутність жалю з приводу скоєного, дуже легковажне ставлення до свого кримінального вчинку. Негативно налаштований до лікування під впливом своїх батьків, які не вважають сина психічно хворим, намагаються перешкоджати лікуванню сина. За даним експериментально-психологічного обстеження в емоційно-вольовій сфері виявляються емоційна нестійкість, підвищена дратівливість, збудливість. Все вищевикладене свідчить про збереження чинників особливої суспільної небезпеки хворого.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Гюльфуччі проти Франції» (заява № 31038/12) зазначив, що особа не може бути позбавлена його або її свободи на підставі психічного розладу, окрім випадків, коли було достовірно продемонстровано, що він або вона мали психічні розлади, а психічний розлад був такого типу або рівня, який забезпечує примусове ув`язнення, а продовження ув`язнення не виходить за межі продовження існування розладу.
Встановлені в судовому засіданні обставини, досліджена медична документація, пояснення лікарів-психіатрів в їх сукупності в повній мірі підтверджують висновок комісії лікарів-психіатрів № 405 від 14.04.2018 року та існування особливої небезпеки ОСОБА_10 для оточуючих, що обумовлює необхідність лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Що стосується доводів захисника про відсутність відповідного рішення суду про тримання ОСОБА_10 в умовах психіатричного закладу, що робить таке тримання незаконним, то зазначає наступне.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року, відносно ОСОБА_10 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2016 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру.
25.04.2017 року проведено комісію лікарів-психіатрів, за наслідком якої складено висновок № 475, згідно якого ОСОБА_10 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року в задоволенні заяви представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_10 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив з необхідності з`ясування та обґрунтування лікарями можливості чи неможливості впливу виявленого утворення у головному мозку пацієнта на його психічний стан та на стан здоров`я в цілому, виключивши існування загрози життю пацієнта.
07.06.2017 року проведено комісію лікарів-психіатрів, за наслідком якої складено висновок № 662, згідно якого ОСОБА_10 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Як вбачається з висновку, психопатологічна симптоматика, що зумовлює особливу небезпеку хворого для себе і оточення, не перебуває в якомусь причинно-наслідковому зв`язку із діагностованою 07.10.2016 року ретроцеребелярною арахноїдальною кістою головного мозку, носить вроджений та інтактний (безсимптомний) характер кісти у зв`язку з чим пацієнт на теперішній час не потребує, як то медикаментозного або нейрохірургічного її лікування, а лише динамічного спостереження лікаря-невролога, що забезпечується йому у лікарні перебування.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_10 .
З аналогічним обґрунтуванням, що міститься в ухвалі Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року.
19.10.2017 року проведено комісію лікарів-психіатрів, за наслідком якої складено висновок № 1153, згідно якого ОСОБА_10 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 рокузадоволено заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_10 .
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року скасовано і призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01.06.2016 року відносно ОСОБА_10 в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
14.04.2018 року проведено комісію лікарів-психіатрів, за наслідком якої складено висновок № 405, згідно якого ОСОБА_10 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2018 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_10 скасовано і призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01.06.2016 року відносно ОСОБА_10 .
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, щодо ОСОБА_10 скасовано та відмовлено в задоволенні заяви представника психіатричного закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_10 .
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Дніпровський апеляційний суд зазначив, що суду першої інстанції не надано даних щодо огляду ОСОБА_10 комісією лікарів психіатрів після 19 жовтня 2017 року для вирішення питання про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. З огляду на викладене суд позбавлений можливості вирішити питання про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, а тому в задоволенні заяви лікаря-психіатра слід відмовити.
11.10.2018 року проведено комісію лікарів-психіатрів, за наслідком якої складено висновок № 405, згідно якого ОСОБА_10 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
В свою чергу, розглядаючи заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_10 на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів № 405 від 14.04.2018 року, суд встановив, що ОСОБА_10 оглядався комісією лікарів-психіатрів 19.10.2017 року, 14.04.2018 року, 11.10.2018 року, та згідно яких останній, з урахуванням його психічного стану, потребуєпродовження примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Згідно ч. 2 ст. 95 КК України, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги.В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
Підставою для застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом ОСОБА_10 є ухвала Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року, відносно, яка набрала чинності.
Суд не може встановлювати обмеженого строку для медичного лікування особи, оскільки останній продовжував би становити соціальну небезпеку до його остаточного одужання. Більше того, проводилися регулярні (двічі на рік) перевірки стану його здоров`я. При цьому, тривалість примусового лікування ОСОБА_10 виправдовувається міркуваннями з приводу захисту громадян від душевнохворого заявника, який становить загрозу суспільству.
Застосування примусового медичного лікування не є свавільним з огляду на стан здоров`я ОСОБА_10 та на соціальну загрозу, яку він собою являє.
Виважене чи умисне застосування убійної сили державними уповноваженими, а також позитивний обов`язок держави захищати право на життя, або введення ефективних положень кримінального закону з метою не допустити вчинення правопорушень чи злочинів, включаючи і фізичну недоторканність людей. Також це може означати, що за певних, чітко визначених обставин, позитивний обов`язок, покладений на державні органи, може виражатися у практичному застосуванні превентивних заходів з метою захисту особи, життя якої перебуває під загрозою з боку кримінальних дій іншої особи, а також можливе регулювання ситуації, що потребує затримання душевнохворої особи, яка виявляє симптоми перебування під загрозою вчинення самогубства (див. Keenan v. the Unated Kingdom)
Судом встановлено, що ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України»на виконання вимог ч. 2 ст. 95 КК України неодноразово в передбачені законом строки, оглядали ОСОБА_10 комісією лікарів-психіатрів та своєчасно зверталися до суду с відповідними заявами про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
При цьому, перебування в психіатричній лікарні протягом усього часу не може вважатися порушенням права на свободу та особисту недоторканність та не має на меті покарання, а викликано саме необхідністю не допустити вчинення правопорушень чи злочинів, включаючи і фізичну недоторканність людей, а тривалість пов`язана з необхідністю досягнення мети лікування та зниження суспільної небезпеки для оточуючих з боку ОСОБА_10 .
Слід також зазначити, що нас сьогодні судом не розглядалося питання припинення застосування примусових заходів медичного характеру за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, як того вимагає ч. 1 ст. 95 КК України.
Що стосується доводів захисника щодо неможливості проходження лікування ОСОБА_10 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом у зв`язку із наявністю у останнього кісти головного мозку, то слід зазначити, що в матеріалах історії хвороби та справи міститься консультативний висновок завідувача відділення церебральної нейрохірургії №2 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І.Мечникова», доктора медичних наук, доцента кафедри нервових хвороб та нейрохірургії, заслуженого лікаря України, лікаря нейрохірурга вищої категорії ОСОБА_16 від 06.06.2017, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлено «ретроцеребелярна арханоїдальна кіста. Кіста має вроджений характер, не оказує тиску на мозок. Хірургічного втручання не потребує». Крім того, у зв`язку з необхідністю вирішення додаткових питань була проведена повторна консультація. З консультативного висновку від 08.08.2017 обласної клінічної лікарні ім. І.І.Мечникова, вбачається, що трактовка нейрохірургічної частини встановленого діагнозу ОСОБА_10 залишається незмінною: «Ретроцеребелярна арханоїдальна кіста, яка носить вроджений характер. Кіста не напружена, об`ємного впливу на мозок не створює, порушення лікворовідтоку не викликає, та не викликає розвитку гідроцефалії. Виявлена кіста клінічно себе не проявляє та не потребує медикаментозного чи хірургічного втручання. Кіста не впливає на даний момент на здоров`я та психічний стан пацієнта, та не створює загрози для життя пацієнта. На даний час відсутні протипоказання до призначення протисудомних, психотропних та седативних препаратів для лікування психічного захворювання в ДЗ «УПЛСН МОЗ України».
Що стосується консультативного висновку спеціаліста № 8590 від 20.03.2017 та № 20749 від 31.07.2017 ДЗ «Інститут нейрохірургії ім.Академіка А.П.Ромоданова», то суд не може прийняти їх як доказ оскільки, вони мають лише консультативний характер, оскільки надавалися без безпосереднього огляду ОСОБА_10 , ґрунтувалися лише на підставі аналізу проведеного раніше додаткового дослідження, без врахування теперішнього стану пацієнта та даних анамнезу захворювання.
Таким чином, суд вважає, що заява представника установи підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_10 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 01 лютого 2016 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1