Ухвала
Іменем України

5 жовтня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-8178 ск 18
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 2 липня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000463 щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт,

засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України на 3 місяці арешту.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року, ОСОБА_4 остаточно визначено покарання 3 місяці 15 днів арешту.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 2 липня 2018 року цей вирок в частині призначеного ОСОБА_4 покарання змінено.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ст. 69 КК України штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_4 остаточно призначено покарання 200 годин громадських робіт та штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року постановлено виконувати самостійно.
У решті вирок суду залишено без зміни.
ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він з метою ухилення від відбування покарання у виді 200 годин громадських робіт, яке йому призначене вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року, відмовлявся отримувати листи про явку до кримінально-виконавчої інспекції для роз`яснення порядку та умов відбування покарання. 10 жовтня 2016 року ОСОБА_4 прибув в Перемишлянський РВ КВІ УДПТСУ у Львівській області, незважаючи на усне застереження щодо можливості кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання, категорично відмовився від ознайомлення з порядком та умовами відбування громадських робіт та отримання направлення для відбування призначеного судом покарання. Після винесеного попередження ОСОБА_4 не зробив належних висновків та продовжував злісно ухилятися від виконання покарання, не бажаючи стати на шлях виправлення.
У касаційній скарзі заступник прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що призначене апеляційним судом покарання із застосуванням ст. 69 КК України є надто м`яким. Вважає, що апеляційний суд безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, оскільки засуджений почав визнавати свою вину лише в судових дебатах. Наголошує, що апеляційний суд не маючи достатніх підстав, призначив ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надану до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 389 КК України та застосування ст. 71 КК України, прокурором у касаційній скарзі не оспорюється.
Що стосується призначеного засудженому покарання, то воно обрано з урахуванням вимог ст. 65 КК України.
Відповідно до вимог ст. 69 КК України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Зазначені вимоги закону апеляційним судом враховані в повній мірі.
Так, призначаючи ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, усі обставини справи, особу винного, який раніше судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Взято судом до уваги й обставини, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, а також не встановив таких, що його обтяжують.
Таким чином, рішення про призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України належним чином умотивовано.
Врахувавши конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, взявши до уваги визнання вини та щире каяття винного, суд визнав такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і відповідно до вимог ст. 69 КК України, перейшов до іншого, не передбаченого санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, більш м`якого покарання, а саме штрафу.

Узявши до уваги всі обставини справи, серед яких й ті, на які посилається прокурор у скарзі, суд призначив ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом покарання із застосуванням ст. 69 КК України, є законним, справедливим, воно сприятиме перевихованню ОСОБА_4 та попередженню вчинення ним нових правопорушень. Правильно визначено судом ОСОБА_4 і остаточне покарання, відповідно до ст. 71 КК України. Підстав вважати його невиправдано м`яким суд не вбачає.
Враховуючи викладене, касаційні вимоги прокурора безпідставні.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі не наведено.
З урахуванням зазначеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Українислід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 2 липня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5