11-кп/775/304/2018(м)

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2018 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
представника потерпілих адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2018 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, раніше судимого 10.09.2012 р. Добропільським районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років з конфіскацією майна зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2
визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 190 КК України призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі, -
ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за вчинення кримінальних правопорушень при наступних обставинах.
11.01.2017 року приблизно о 18:00 год., ОСОБА_8 , знаходячись на території м. Маріуполя (точне місце знаходження в ході досудового слідства встановлено не було), маючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами інших громадян, шляхом їх обману під виглядом працівника банку, повторно, шляхом обману, набрав випадкову комбінацію цифр у вигляді номеру телефону НОМЕР_1 та представившись працівником служби безпеки банківської установи ПАТ «Ощадбанк», запевнив власника банківського рахунку ОСОБА_9 , що у зв`язку зі спробою невстановлених осіб зняти з його рахунку належні йому грошові кошти, які знаходяться на його особистому рахунку необхідно повідомити ідентифікаційний номер картки, дату її випуску та код СVV (код захисту). ОСОБА_9 , введений в оману та не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_8 , надав інформацію щодо його номеру банківської картки клієнта, строку її дії та код захисту. Отримавши необхідну інформацію для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, ОСОБА_8 з метою реалізації свого злочинного умислу, повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, використовуючи комп`ютерну техніку, підключену до всесвітньої мережі Інтернет, ввів надані ОСОБА_9 дані в платіжну Інтернет-систему «Ощад24/7» та перерахував грошові кошти в розмірі 1 100,00 (одна тисяча сто) гривень на свій банківський рахунок, відкритий в ПАТ «ПУМБ» № НОМЕР_2 , при цьому без використання електронно-обчислювальної техніки здійснення зазначеної операції ОСОБА_8 було неможливим.
Після чого, ОСОБА_8 продовжуючи вводити в оману потерпілого шляхом його завірення в тому, що ним вчиняються усі належні дії з захисту його банківського рахунку, знову зателефонував ОСОБА_9 та отримавши від нього комбінацію цифр, яка надійшла потерпілому у якості смс-повідомлення, завершив свій злочинний намір підтвердивши через Інтернет-мережу переведення грошових коштів на свій банківський рахунок. Тобто ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволодів коштами ОСОБА_9 , які в подальшому витратив на свої потреби, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди у розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень.
Він же, 26.01.2017 року приблизно о 15:40 год., знаходячись на території м. Маріуполя (точне місце знаходження в ході досудового слідства встановлено не було), маючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами інших громадян, шляхом їх обману під виглядом працівника банку, повторно, шляхом обману, набрав випадкову комбінацію цифр у вигляді номеру телефону НОМЕР_3 та представившись працівником служби безпеки банківської установи ПАТ «Ощадбанк», запевнив власника банківського рахунку ОСОБА_10 , що у зв`язку зі зміною рівня захисту та проведення технічних робіт з безпеки клієнтів банку йому необхідно повідомити ідентифікаційний номер картки, дату її' випуску та код СVV (код захисту). ОСОБА_10 , введений в оману та не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_8 , надав інформацію щодо його номеру банківської картки клієнта, строку її дії та код захисту. Отримавши необхідну інформацію для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, ОСОБА_8 з метою реалізації свого злочинного умислу, повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, використовуючи комп`ютерну техніку, підключену до всесвітньої мережі Інтернет, ввів надані ОСОБА_10 дані в платіжну Інтернет-систему «Портмоне» та перерахував грошові кошти в розмірі 1280 гривень на свій банківський рахунок, відкритий в ПАТ «ПУМБ» № НОМЕР_2 .
Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи вводити в оману потерпілого шляхом його завірення в тому, що ним вчиняються усі належні дії з захисту його банківського рахунку, знову зателефонував ОСОБА_10 та отримавши від нього комбінацію цифр, яка надійшла потерпілому у якості смс-повідомлення, завершив свій злочинний намір, підтвердивши через Інтернет-мережу переведення грошових коштів на свій банківський рахунок.
19.07.2017 року ОСОБА_8 приблизно о 18-10 год., діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, знаходячись на відкритій ділянці місцевості, біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , схопив рукою за золотий ланцюг, який знаходився на шиї потерпілої ОСОБА_11 , та шляхом ривку, відкрито заволодів майном, яке належить останній, після чого з місця злочину втік, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, заподіявши своїми діями потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 4 276, 00 грн.
28.07.2017 року ОСОБА_8 приблизно о 16-00 год., діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, знаходячись на відкритій ділянці місцевості, біля буд. № 88 по пр. Будівельників у Центральному районі м. Маріуполя, схопив рукою за ланцюг, який знаходився на шиї потерпілої ОСОБА_12 , та шляхом ривку, відкрито заволодів майном, яке належить останній, після чого з місця злочину втік, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, заподіявши своїми діями потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 500,00 грн.
На зазначений вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок відносно нього підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що має на утриманні дитину цивільної дружини, розкаявся в скоєному, а також відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Просить зарахувати строк попереднього утримання в слідчому ізоляторі та призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України.
Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.
Висновки суду про винність ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій в апеляційному порядку не оскаржуються.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до правових позицій, викладених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
У будь-якому разі призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку як прояв ставлення до скоєного. Адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував вимоги ст. 65 КК України та правові позиції Верховного Суду України, викладені в Постанові Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо загальних засад призначення покарання.
Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий (а.с. 124), за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 147, 148). Також судом було враховано наявність пом`якшуючих обставин, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Разом з тим судом дано належної оцінки обтяжуючим обставинам, таким як, вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.
Будучі раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, звільнившись за попереднім вироком, ОСОБА_8 знову вчинив умисні корисливі злочини. Систематичність протиправної діяльності ОСОБА_8 дає достатні підстави для висновку про стійку спрямованість його на протиправне збагачення та злочинний спосіб життя.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив обвинуваченому реальне покарання в розмірі, встановленому санкціями статтей кримінального закону, за якими його визнано винним.
Покарання, призначене обвинуваченому, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки визначено в межах санкцій ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 190 КК України, відповідно до положень загальної частини КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, конкретних обставин даного провадження. На думку колегії суддів по своєму виду і розміру призначене покарання ОСОБА_8 є співмірним протиправному діянню, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.
Відносно доводів апеляційної скарги щодо зарахування обвинуваченому ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, колегія суддів відмічає наступне. Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 року попередню редакцію ч. 5 ст. 72 КК України було скасовано та викладено у такій редакції «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день. З матеріалів провадження вбачається, що до обвинуваченого ОСОБА_8 починаючи з 06.10.2017 року було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Станом на 06.10.2017 року діяла ч. 5 ст. 72 КК України в редакції вищенаведеного закону від 18.05.2017 року, тому судом першої інстанції було правильно зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 06.10.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відносно доводів апеляційної скарги щодо наявності у обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини його цивільної дружини колегія суддів відмічає наступне. В матеріалах провадження відсутні докази відносно того що ОСОБА_8 було набуто батьківських прав відносно цієї дитини, тому ця дитина не може вважатися такою, що перебуває на утриманні обвинуваченого ОСОБА_8 ..
Позицію апелянта щодо неврахування судом першої інстанції наявності такої пом`якшуючої обставини, як добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди колегія суддів сприймає критично. Під час судового розгляду в суді першої інстанції до ОСОБА_8 було висунуто цивільні позови від потерпілих. Даний факт свідчить про те, що обвинувачений не вдавався до добровільного відшкодування завданої шкоди в позасудовий спосіб, таким чином суд не може погодитись з доводом апеляційної скарги щодо наявності такої пом`якшуючої обставини, як добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду ухвалений законно і обґрунтовано і підстав для його скасування або зміни немає, апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2018 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: