Справа № 539/3461/18
Провадження № 1-кп/539/407/2018
ВИРОК
Іменем України

18.10.2018 року м. Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Лубни обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним від 19.09.2018 року і додані до них документи по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00000658 від 30.05.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зіньків Полтавської області, громадянина України, розлученого, офіційно не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, який має середню освіту, не має утриманців, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2018 року ОСОБА_4 вирішив незаконно посіяти насіння конопель з метою їх вирощування та подальшого вживання шляхом куріння. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 на подвір`ї по АДРЕСА_3 , де на той час фактично проживав, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вніс у ґрунт насіння коноплі, за якими доглядав, коли вони проросли, тим самим незаконно посіявши та вирощуючи рослини коноплі.

29.05.2018 року працівники поліції, при проведенні санкціонованого обшуку господарства по АДРЕСА_3 , виявили та вилучили 47 рослин, які згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №1236 від 22.06.2018 є рослинами роду коноплі і відносяться до рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, а саме у незаконному посіві та вирощуванні конопель в кількості до п`ятдесяти рослин.

Крім цього, 29.05.2018 ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи, що конопля є наркотиковмісною рослиною, зірвав кілька стебел рослини коноплі, які незаконно у квітні 2018 року посіяв та вирощував на подвір`ї по АДРЕСА_3 , де на той час фактично проживав, які зберігав при собі з метою подальшого виготовлення наркотичного засобу для власного вживання, тим самим незаконно придбавши та зберігаючи наркотичні засоби без мети збуту.

29.05.2018 року працівники поліції при проведенні санкціонованого обшуку господарства по АДРЕСА_3 , виявили та вилучили 7 рослин, які згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №1654 від 09.08.2018 є канабісом, який відносяться до особливо небезпечного наркотичного засобу, маса в перерахунку на суху речовину становить 7,61 г.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується в умисному незаконному посіві та вирощуванні рослин конопель у кількості до п`ятдесяти рослин, тобто у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, та в умисному придбанні і зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, як особа, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 310 КК України, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

19.09.2018 року між прокурором Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі його захисника ОСОБА_6 було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений визнав свою винуватість у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 КК України.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 узгодили міру покарання останньому за вчинені ним злочини, передбачені ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки за ч. 1 ст. 310 КК України та у виді позбавлення волі на строк 3 роки за ч. 2 ст. 309 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначили остаточну міру покарання у виді 3 років позбавлення волі, від відбування якого узгодили ОСОБА_4 звільнити на підставі ст. 75 КК України.

В угоді передбачено наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам і інтересам окремих осіб, коли вони дали письмову згоду прокурору на укладання угоди, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні також просили вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, дав добровільну згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Злочини, у вчиненні яких ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнав себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

При цьому, керуючись приписами ч. 2 ст. 70 КК України, враховуючи узгоджені сторонами міри покарання за кожний злочин окремо, суд вважає можливим визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання, визначене в межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, яка передбачає більш суворе покарання, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання вини, якщо сторонами узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Вказані вимоги кримінального закону сторонами угоди про визнання винуватості дотримано.

Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 76 КК України у зв`язку з звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на нього слід покласти обов`язки, передбачені пунктами 1 та 2 цієї статті.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Запобіжний захід не обирався і підстав для його обрання не вбачається.

Судові витрати пов`язані із залученням експерта слід стягнути з обвинуваченого.

Відповідно до ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч. 1 ст. 310 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Таким чином, підлягає застосуванню на підставі ст. 96-1, п. 3 ч.1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація майна, яке було предметом злочину.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374, 472, 474 та 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19.09.2018 року між прокурором Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі його захисника ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 00000658 від 30.05.2018 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання за ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки та за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, призначивши йому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання, визначене в межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, яка передбачає більш суворе покарання, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму 1716,00 грн процесуальних витрат за проведення експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекусорів №1236 від 22.06.2018 року та №1654 від 09.08.2018 року.

На підставі ст. 96-1, ст. 96-2 ч. 1 п. 3 КК України застосувати спеціальну конфіскацію майна, яке було предметом злочину, та збергігається в Лубенському ВП ГУ НП в Полтавській області, а саме:

- 47 рослин роду коноплі та 7 стебел рослин канабісу,

конфіскувати у власність держави, знищити.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суд через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1