Ухвала
іменем України
26 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 758/952/16-к
провадження № 51- 2185км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у кримінальному провадженні щодо нього,

встановив:
За вироком Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що відповідно

до ст. 89 КК судимостей немає,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Судом вирішено долю речових доказів.
Ухвалено задовольнити цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

та ОСОБА_7 про стягнення на їх користь матеріальної шкоди, а про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, а саме ухвалено стягнути з ОСОБА_4

на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 41 810 грн,

у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по 100 000 грн кожній особі.
Відповідно до вироку в ніч з 11 на 12 листопада 2014 року приблизно

о 2:00 ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння перебував біля будинку № 7/9

на вул. Введенській у м. Києві. Під час спілкування з ОСОБА_8 у ОСОБА_4 виник умисел на позбавлення життя останнього. З цією метою, ОСОБА_4 взяв

з місця свого проживання кухонний ніж та повернувся до місця вказаного конфлікту, де, побачивши ОСОБА_8 , один раз ударив його вказаним ножем

у груди, завдавши поранення, від якого потерпілий помер.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року вказаний вирок районного суду залишено без змін.
Не погодившись із постановленими судовими рішеннями, засуджений звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вирок Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 13 квітня 2017 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На його думку, зазначені судові рішення підлягають скасуванню на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому засуджений зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції не навів переконливих доводів щодо безпідставності аргументів у його апеляційній скарзі та апеляційній скарзі його захисника.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Оскільки касаційний суд є судом права, а не факту, і переглядає судові рішення згідно зі ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, то доводи засудженого щодо необ`єктивної оцінки доказів, наявних у матеріалах провадження, і невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що вже були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій, які дали їм належну оцінку, перегляду в касаційному порядку не підлягають.
Зі змісту оскаржених судових рішень убачається, що висновок суду

про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, ґрунтується на доказах, безпосередньо досліджених судом та оцінених з точки зору належності, допустимості й достатності.

Що стосується доводів засудженого про порушення апеляційним судом норм ст. 419 КПК та про формальний підхід апеляційного суду до розгляду його апеляційної скарги та апеляційної скарги його захисника, то колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляції та докладні мотиви прийнятого рішення, при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, на яких апеляцію визнано необґрунтованою,

а також слід надати мотивовані відповіді на всі доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , вказаних вимог закону дотримався. Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи в апеляційних скаргах перевірив суд апеляційної інстанції

та дав на них змістовні відповіді, а ухвала в цілому відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що йдеться

в касаційній скарзі засудженого, колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав

для задоволення скарги немає.
Враховуючи те, що касаційні вимоги засудженого є необґрунтованими, а також те,

що інших доводів, які були би підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі ОСОБА_4 не навів, суд касаційної інстанції вважає,

що у цій справі необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав

для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 13 квітня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3