Справа№359/9846/17
Провадження №1-кп/359/207/2018

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2018 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
під час судового розгляду кримінального провадження №0001931, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.08.2017 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по обвинуваченню у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,
розглянувши клопотання захисників обвинуваченого про визнання очевидно недопустимим доказом висновку експерта від 20.10.2017 року №11-2/6740, -
в с т а н о в и в :
На розгляді в Бориспільському міськрайонному суді Київської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , починаючи з 08.12.2017 року.
В ході судового засідання захисниками обвинуваченого заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом висновку головного судового експерта Київського міського науково-дослідного центру МВС України від 20.10.2017 року №11-2/67-40.
В обґрунтування клопотання захисники посилаються на те, що прокурором на підтвердження вини обвинуваченого надано висновок експерта №11- 2/6740 від 20.10.2017 р. Сторона захисту вважає його недопустимим доказом, виходячи із того, що слідчим ОСОБА_7 на підставі матеріалів правоохоронних органів 23.08.2017р. були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення тільки за ч. 1 ст. 263 КК України і вже аж 28.11.2017р. о 20 год. 02 хв. слідчим ОСОБА_7 до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. Що свідчить про те, що органами досудового розслідування здійснювалось досудове розслідування кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 309 КК України до внесення відомостей про це до ЄРДР, а саме в період з 23.08.2017 року та по 28.11.2017 року, що є грубим порушенням вимог КПК України та відповідно до сталої судової практики тягне за собою визнання всіх доказів, здобутих під час проведення такого досудового розслідування - недопустимими. У відповідності до відомостей, зазначених у висновку експерта, об`єкт дослідження був доставлений на експертизу у пакеті, що містив підписи понятих та старшого інспектора-криміналіста. Між тим, у протоколі обшуку від 13.09.2017 серед учасників слідчої дії, під час якого був вилучений пакет з білою порошкоподібною речовиною, інспектор-криміналіст не зазначений. Також слід звернути увагу на те, що речовина, передана на дослідження експерту, на час проведення експертизи не була визнана речовим доказом та долучена до матеріалів кримінального провадження. Так, вказана речовина була вилучена 13.09.2017р., а речовим доказом була визнана та передана на зберігання на підставі постанови слідчого лише 23.10.2017р. тобто вже після проведення дослідження речовини та виготовлення експертом його висновку, при цьому відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 309 КК України, якою передбачена відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів - були внесені до ЄРДР взагалі аж 28.11.2017р. У зв`язку з вищевикладеним вказаний висновок експерта є очевидно недопустимим доказом та не може бути використаний в якості доказу, що в свою чергу тягне неможливість його дослідження (або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате), в силу ч.2 ст. 89 КПК України.

Обвинувачений та його захисники дане клопотання підтримали.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання не вбачаючи очевидної недопустимості зазначеного захисниками доказу.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання, вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до діючого кримінально-процесуального законодавства України докази в кримінальному провадженні повинні бути належними та допустимими.
Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, відповідно до положень ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
При цьому, стаття 87 КПК України передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст.89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Дослідивши клопотання в нарадчій кімнаті, суд не вбачає очевидної недопустимості висновку експерта № №11- 2/6740 від 20.10.2017 р. у кримінальному провадженні №0001931, зазначеного захисниками доказу і вважає за необхідне дослідити висновок експерта в ході судового розгляду.
За таких обставин відсутні будь-які підстави для визнання під час судового розгляду зазначених у клопотанні доказів недопустимими, а, відповідно до ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та їх оцінка має ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, а тому на даній стадії судового розгляду, відсутні дані щодо очевидності недопустимості доказів, на які вказує сторона захисту.
За таких обставин, суд вважає вищевказане клопотання таким, що заявлено передчасно, тому на даній стадії судового розгляду клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.89,372 КПК України, суд
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання очевидно недопустимим доказом висновку експерта від 20.10.2017 року №11-2/6740 (а.с. 89-89), - відмовити.

Дослідити висновок експерта від 20.10.2017 року №11-2/6740 в ході судового розгляду.
Вирішення питання недопустимості дослідженого доказу в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України, з рахуванням всіх досліджених судом доказів.
Ухвала суду остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду оголошено 23.04.2018 року.

Суддя: ОСОБА_1