Номер провадження: 11-сс/785/1581/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000345, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2018 року за ч.3 ст.368 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 528 600 гривень строком до 17.11.2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманнінеповнолітню дитину 2006 року народження, працюючого на посаді старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції №4 Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, майора поліції, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0000345, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2018 року за ч.3 ст.368 КК України.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що під час розгляду клопотання знайшли своє підтвердження наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину та доведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків, у зв`язку з чим застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді застави в сумі 36 820 гривень.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначає, що:

- у кримінальному провадженні відсутня обґрунтована підозра щодо нього за ч.3 ст.368 КК України, натомість в його діях вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України;

- у кримінальному провадженні відсутні заявлені слідчим ризики з огляду на особу ОСОБА_8 ;

- слідчий суддя визначив йому завідомо непомірний розмір застави, оскільки він та його родина не мають змоги внести заставу самотужки, а заставна сума, внесена за підозрюваного, була позичена ними, що поставило його родину у скрутне матеріальне становище.

Обставини, встановлені слідчим суддею.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 19.09.2018 року близько 16 години, він, перебуваючи у автомобілі «BMW Х6», д/н "К.Д.А.", на паркувальному майданчику поблизу будинку № 4 за адресою: м. Одеса, вул. Желябова, одержав для себе від громадянина України ОСОБА_10 неправомірну вигоду у сумі 1500 (одна тисяча пятсот) доларів США за не вчинення в інтересах останнього дій з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме - непритягнення громадянина ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за порушення правил експлуатації вказаного транспортного засобу, невилучення та непереміщення автомобіля «BMW Х6», д/н " НОМЕР_1 ", на штрафний майданчик.
19.09.2018 року ОСОБА_8 був затриманий в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, та 20.09.2018 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368 КК України.
21.09.2018 року слідчий звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання слідчого мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме - можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків або інших учасників кримінального провадження, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів. які мають значення для кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, а запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також наявність зазначених у клопотанні слідчого ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС 2 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області ОСОБА_11 від 30.07.2018 року щодо неодноразових надходжень скарг на корупційні дії з боку працівників Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, зокрема ОСОБА_8 та ОСОБА_12 ;

- протоколом затримання ОСОБА_8 від 19.09.2018 року, з якого вбачається, що під час затримання останнього та його обшуку з кишені штанів були вилучені грошові кошти в сумі 1300 доларів США, помічені спеціальною люмінесцентною речовиною;

- протоколом освідування ОСОБА_8 від 19.09.2018 року, складеного за результатами освідування останнього, в ході якого були отримані змиви з рук ОСОБА_8 ;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 19.09.2018 року та від 21.09.2018 року, в яких зазначені обставини помічення грошових коштів, вручення їх громадянину ОСОБА_10 , затримання та освідування ОСОБА_8 ;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_10 від 19.09.2018 року, в якому зазначені показання свідка щодо обставин вимагання у нього грошових коштів ОСОБА_8 та документування працівниками СБУ протиправних дій останнього;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 20.09.2018 року, в якому зазначені обставини затримання ОСОБА_8 працівниками СБУ.

У зв`язку з викладеним апеляційний суд доходить висновку про те, що на даному етапі ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги підозрюваного щодо невірної, на його думку, кваліфікації його дій за ч.3 ст.368 КК України та наявності в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, оскільки на даному етапі підозра щодо нього є обґрунтованою, що підтверджується матеріалами судового провадження. Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене, у ньому тривають слідчі та процесуальні дії, а рішення про остаточне формулювання обвинувачення не прийнято, тому питання про зміну кваліфікації дій ОСОБА_8 може бути вирішене після завершення досудового розслідування. Апеляційний суд на даному етапі кримінального провадження та під час перегляду ухвали слідчого судді позбавлений можливості вирішити питання про правильність чи неправильність кваліфікації дій підозрюваного, а лише перевіряє обґрунтованість висунутої йому підозри в межах наданих слідчому судді та апеляційному суду матеріалів, яка в даному випадку є цілком обґрунтованою.

Щодо наявності заявлених у клопотанні слідчого ризиків, апеляційним судом встановлено наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що у підозрюваного ОСОБА_8 наявні міцні соціальні зв`язки у м. Одесі, він одружений, зареєстрований у Лиманському районі Одеської області, проживає в м. Одесі разом з дружиною, має на утриманні неповнолітню дитину, має позитивні характеристики з місця роботи, нагороджений відзнакою «За сумлінну службу». Разом з цим, апеляційний суд констатує, що вищевказані обставини не є достатнім стримуючим чинником, з урахуванням обставин, характеру інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також суворості покарання, яке загрожує йому в разі визнання винним у вчиненні злочину, тому не можуть беззаперечно свідчити про відсутність заявленого слідчим ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи старшоим інспектором-черговим сектору реагування патрульної поліції №4 Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, може здійснити спроби знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, особисто або через інших осіб вчинювати тиск на свідків або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд вважає, що на підставі наданих документів слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що на даній стадії досудового розслідування підозра обґрунтована, а також наявні ризики, які унеможливлюють застосування до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, оскільки він не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що оскільки викладені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження доказами, тому підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Надаючи оцінку доводам підозрюваного щодо визначення йому завідомо непомірного розміру застави, апеляційний суд визнає вказані доводи необґрунтованими, з огляду на таке.

ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Разом з цим, частиною п`ятою ст.182 КПК України встановлено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
З огляду на підвищену суспільну небезпеку злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , а також враховуючи, що такі дії створили у суспільстві негативне враження безладдя, безкарності та хабарництва у системі правоохоронних органів, з огляду на суспільно-політичну ситуацію в державі та активні заходи, направлені на боротьбу з корупцією, у даному випадку визначення слідчим суддею застави в розмірі, що перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, є виправданим, відповідає обставинам кримінального правопорушення та в повній мірі здатне забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Доводи підозрюваного ОСОБА_8 щодо непомірності розміру застави спростовуються самим фактом її внесення. Доводи апеляційної скарги щодо того, що внесення розміру застави поставило сім`ю підозрюваного у скрутне матеріальне становище, оскільки змусило позичати значну суму грошей, апеляційний суд також визнає безпідставними, оскільки внесення застави є правом підозрюваного або заставодавця, а не його обов`язком, тому в даному випадку внесення застави є свідомим та добровільним рішенням заставодавців. Крім того, на підтвердження цих доводів апеляційному суду не було надано жодного доказу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а інших доводів суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000345, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2018 року за ч.3 ст.368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4