Провадження № 1-кп/331/140/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у залі суду кримінальне провадження №1-кп/331/140/2018 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, який має загально-середню освіту, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

- 09.02.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 25 днів;

-13.08.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі із випробуванням на 1 рік;

- 14.06.2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі із випробувальним строком два роки, ухвалою Комунарського районного суду від 14.12.2017 року скасовано звільнення від покарання із випробуванням та направлено засудженого до виправної установи для відбування покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового розслідування ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у тому, що він, будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливого злочину, судимість за скоєння якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив корисливий злочин на території Олександрівського району м. Запоріжжя, за таких обставин. Так, 18.10.2017 приблизно о 18 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля буд.41 по вул. Благовєщенській в м. Запоріжжі шляхом ривку відкрито викрав з шиї потерпілої ОСОБА_6 золотий ланцюжок вагою 6,97 гр., 585 проби, розміром 50 см., вартістю 5 230 грн., золотий підвісок вагою 1,45 гр., 585 проби, вартістю 1 085 грн., які належать останній, а всього майна на загальну суму 6 315 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою провину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що 18.10.2017 року після закінчення роботи на ринку «Анголенко» він придбав у магазині «АТБ» пиво та повертався додому. Приблизно біля будівлі Олександрівського відділення поліції він побачив дівчину, яка плакала. Поруч із нею стояв чоловік. Його зацікавила ситуації та він вирішив дізнатися, що сталося та допомогти дівчині. Оскільки у нього були знайомі із числа правоохоронців Олександрівського ВП, він запропонував піти до райвідділу та отримати допомогу. Однак черговий не захотів із ними розмовляти. Тоді вони вийшли та стали поруч із будівлею райвідділу, де він у розмові наполягав на тому, що необхідно розібратися у ситуації та піти до райвідділу. У той момент, коли вони вдруге зайшли до відділу поліції, дівчина показала на нього та сказала: «Это он». Він був здивований, оскільки нічого протизаконного у відношенні дівчини не вчиняв та не розумів, у чому його звинувачують. Потім його затримали у зв`язку із вчиненням непокори законній вимозі поліцейських, після чого прийшла жінка слідчий та стала розпитувати з приводу дівчини. Він відповідав, що її не знає. Далі його виводили до іншої кімнати для того, щоб отримати відбитки пальців рук. У той момент він залишав свій верхній одяг у кабінеті слідчого. Після цього поліцейські провели огляд його речей. Він виклав на стіл усе, що у нього було. Але працівник поліції сам заліз до нього у кишеню та витягнув звідти фрагмент ланцюга, який йому не належав. У подальшому його відпустили додому, а через декілька днів знову викликали до райвідділу та обрали запобіжний захід у вигляді триманні під вартою. Він не вчиняв ніякого злочину, а намагався допомогти дівчині, у якій були проблеми. Ланцюг не зривав та не брав, чому його обмовляє свідок у судовому засіданні, не знає, оскільки із ним не знайомий. Просив виправдати його, оскільки грабіжу не вчиняв.

На підтвердження провини ОСОБА_3 стороною обвинувачення було надано суду наступні докази.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні відмовилась давати пояснення та відповідати на запитання на підставі ст. 63 Конституції України.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що у той день вони закінчили роботу на ринку «Анголенко» та вирішили випити пива. Коли стало темніти, він та ОСОБА_8 прийшли у район Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у двори будинків, де стояли та вживали алкогольні напої. Несподівано до них підійшов ОСОБА_3 , якого вони раніше не знали та який на той момент перебував у стані сп`яніння, та став просити випити, а потім тягнути ОСОБА_8 у бік відділу поліції Олександрівського району, затягнувши у приміщення. Він бачив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_3 вийшли із приміщення, після чого ОСОБА_3 пішов у невідомому напрямку. Тоді ОСОБА_8 запропонувала піти до неї додому, щоб продовжити вживати алкогольні напої. У той момент, коли він та ОСОБА_8 стояли біля загальних воріт двора будинку по АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_8 , ззаду до неї підбіг ОСОБА_3 , зірвав ланцюг з шиї та зник, при цьому частина ланцюга залишились у неї на шиї. ОСОБА_8 намагалась зупинити злочинця, однак він запропонував їй не наражатися на небезпеку та піти одразу до Олександрівського ВП, який знаходився поруч. Через деякий час ОСОБА_9 , також прийшов до приміщення райвідділу, де його затримали.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він працює у Олександрівському відділенні поліції. 18.10.2017 року він чергував у відділенні поліції та пам`ятає, як до приміщення поліції зайшли чоловік та жінка, постояли декілька хвилин та вийшли. Приблизно через 10 хвилин до приміщення знову прийшла та сама жінка, яка повідомила, що у неї зірвали золотий ланцюг, він викликав слідчого для написання заяви про вчинений злочин. Через деякий час до приміщення поліції прийшов чоловік, і жінка одразу сказала, що золотий ланцюг у неї зірвав цей чоловік. Усі події відбувалися близько 18 години вечора, і чоловік і жінка були у стані алкогольного сп`яніння, тримали у руці пляшку із пивом.

Також стороною обвинувачення були надані суду наступні письмові докази:

-рапорт старшого чергового Олександрівського ВП ОСОБА_10 , про те, що 18.10.2017 року до чергової частини звернулась жінка, яка повідомила про те, що на вул.. Ілліча, 41 у м. Запоріжжі 10 хвилин тому невідомий зірвав золотий ланцюг з шиї та побіг у невідомому напрямку;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.10.2017 року, згідно якого ОСОБА_6 повідомила, що невідомий біля будинку АДРЕСА_4 відкрито викрав золотий ланцюг із кулоном, даних про прикмети особи, яка вчинила злочин у заяві не наведено;

-документи щодо придбання золотих прикрас ланцюг розміром 50 масою 6,97 г., та підвісок масою 1.45 г.

-довідка про вартість одного граму золота, яка складає 600 грн.

-протокол огляду від 20.10.2017 року, під час якого слідчим було оглянуто ДВД-диск, на якому містились зображення із камер спостереження Олександрівського ВП, полімерний пакет із ланцюжком із жовтого металу довжиною 21 см, паперовий пакет із полімерним пакетом із фрагментом ланцюжка із жовтого метала довжиною 2.9 см та фрагментами пошкоджених ланок ланцюжка із фото таблицею до протоколу;

-заява потерпілої ОСОБА_6 про добровільну видачу фрагменту ланцюжка від 18.10.2017 року;

-копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 , за ст.. 185 КУпАП, у якій міститься копія протоколу від 18.10.2017 року, копія протоколу про адміністративне затримання від 18.10.2017 року ОСОБА_3 , який був затриманий 18.10.2017 року о 20.45 годин у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 185 КУпАП, у якому зазначено, що огляд затриманої особи у порядку ст.. 264 КУпАП не проводився, протокол огляду особистих речей ОСОБА_3 на підставі ст.. 34 Закону України «Про національну поліцію», під час якого було виявлено запальничка, туалетна вода, труси, грошові кошти у розмірі 114 грн, фрагмент виробу схожого на золото 1 штука;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.10.2017 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала особу на фото під номером 4, яка вчинила щодо неї злочин ( згідно довідки на фото зображений ОСОБА_3 )

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.10.2017 року, згідно якого свідок ОСОБА_7 впізнав особу на фото під номером 2, яка вчинила злочин щодо його знайомої ОСОБА_6 (згідно довідки на фото зображений ОСОБА_3 )

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 20.10.2017 року під час якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала ланцюжок довжиною 2.9 см під номером 3 як той, що раніше належав їй,

-висновок експерта № 3-1630 від 17.11.2017 року, згідно якого один фрагмент ланцюжка з металу жовтого кольору, який було надано потерпілою ОСОБА_6 , та один фрагмент ланцюжка з металу жовтого кольору, який вилучався у затриманого ОСОБА_3 мають одну групову приналежність, тобто належать до одного типу та виду виробів, але встановити, чи складали раніше дані фрагменти одне ціле не є можливо у зв`язку із тим, що вільні кінці обох фрагментів ланцюжків не містять слідів розділення з індивідуально-характерними комплексами окремих (індивідуальних) ознак. Відсутність слідів розділення на вільних кінцях даних фрагментів ланцюжків також унеможливлює з`ясування способу їх відокремлення;

-відеозапис з запис камер спостереження Олександрівського ВП, який було продемонстровано у судовому засіданні, згідно якого на відео зафіксовано, як о 18.49.35 годин чоловік (зовні схожий на ОСОБА_3 ) та жінка заходять у приміщення поліції, але жінка майже одразу виходить, ОСОБА_3 спілкується із поліцейськими до 18.50.30, потім також уходить. Далі о 18.54.10 (тобто через 3 хвилини та 40 секунд) до приміщення поліції заходить жінка та спілкується із черговим, за нею заходить чоловік із пляшкою пива. Пізніше о 18.57.10 (тобто через 3 хвилини) до приміщення заходить чоловік (зовні схожий на ОСОБА_3 ), спілкується із жінкою, показує вміст кишень, жестикулює, слідчий забирає його та жінку до кабінету. Згідно довідки на камерах відеоспостереження час зафіксовано на 20 хвилин більше реального часу. Чоловік, зовні схожий на ОСОБА_3 , одягнений у джинси та куртку із капюшоном, жінка одягнена у джинси, футболку та куртку по типу піджака.

Суд, вислухавши пояснення обвинуваченого, свідків, дослідивши докази обвинувачення та захисту, вважає, що участь обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому органом досудового розслідування правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України в судовому засіданні не доведена.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 62 Конституції України та ч.3 ст. 373 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може піддаватися кримінальному покаранню , доки не буде визнаний винним в законному порядку, обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах або припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі частини 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого та прокурора.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішення, докази необхідно оцінювати керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 53 рішення від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 42 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 12.06.2008 року «Яременко проти України» зазначено, що визначаючи, чи було провадження у справі загалом справедливим, також має враховуватись, чи було дотримано прав на захист. Слід, зокрема, розглянути, чи заявникові була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання. Крім того, має бути врахована якість таких доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності. При тому, що питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується.
Так, суд вважає доведеним та таким, що підтверджується належними доказами факт викрадення у потерпілої ОСОБА_6 золотого ланцюжка із підвіскою загальною вартістю 6315 грн., про що свідчить заява про вчинений злочин від самої потерпілої, довідки про вартість викраденого майна та документи про придбання золотих прикрас, а також заявою потерпілої про добровільну видачу частини ланцюга від 18.10.2017 року та протоколом огляду від 20.10.2017 року в частині огляду фрагменту ланцюга довжиною 21 см.
Однак, суд вважає такою, що не знайшла свого підтвердження причетність ОСОБА_3 до вчинення відкритого викрадення майна потерпілої з огляду на наступне.

Так, основним доказом , який доводить провину ОСОБА_3 , на думку органу слідства, є факт вилучення у останнього фрагменту золотого ланцюга під час огляду його речей після адміністративного затримання у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Дійсно, згідно копій матеріалів адміністративної справи щодо ОСОБА_3 18.10.2017 року о 20.45 ОСОБА_3 було затримано у зв`язку із вчиненням останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. У вказаному протоколі зазначено, що особистий огляд та огляд речей ОСОБА_3 не проводився. В той же час у адміністративній справі міститься копія протоколу огляду від 18.10.2017 року, згідно якого о 23.23 годин під час огляду особистих речей ОСОБА_3 згідно до ст. 34 Закону України «Про національну поліцію» було виявлено запальничку, туалетну воду, труси, грошові кошти у розмірі 114 грн, фрагмент виробу схожого на золото 1 штука. Усе майно вилучено у Олександрівському ВП.

Аналізуючи копію наданого суду на дослідження протоколу огляду, суд приходить до висновку про те, що вказаний доказ не може свідчить про провину ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, оскільки огляд особистих речей обвинуваченого проведено у порушення норм КПК України.

Так, як вбачається зі змісту протоколу огляду огляд речей ОСОБА_3 проводився на підставі ст. 34 Закону України «Про національну поліцію», згідно якої поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб. При виявленні в ході поверхневої перевірки будь-яких слідів правопорушення поліцейський забезпечує їх схоронність та огляд відповідно до вимог статті 237 Кримінального процесуального кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, окрім протоколу огляду, проведеного у рамках збору доказів по справі про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було проведено огляд вилучених у ОСОБА_3 речей у порядку ст. 237 КПК України, у тому числі і фрагменту виробу схожого на золото, опис вказаного предмету не здійснено, його індивідуальні ознаки не зафіксовано.

У подальшому слідчим під час розслідування кримінального провадження за ч.2 ст. 186 КК України було отримано дозвіл слідчого судді на тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження, однак, як вбачається із змісту протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 20.10.2017 року слідчим була вилучена лише адміністративна справа щодо ОСОБА_3 на 10 аркушах, відомостей про те, що слідчим було вилучено і фрагмент виробу схожого на золото або інше майно, яке належало ОСОБА_3 , немає.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що речовий доказ фрагмент виробу схожого на золото, було отримано слідчим із порушенням норм діючого кримінального-процесуального законодавства, а саме: із порушення норм ст. 208 КПК України, яка дозволяє проводити особистий обшук особи у разі її затримання, із оформленням відповідного протоколу затримання, та у порушення вимог ст. 237 КПК України, якою передбачено проведення огляду речей із їх детальним описом та опечатуванням у присутності понятих, у разі виявлення під час поверхневої перевірки слідів кримінального правопорушення. За таких підстав, суд визнає вказаний речовий доказ неналежним доказом та відкидає його із числа доказів по справі.

Під час досудового розслідування фрагмент ланцюжка був пред`явлений потерпілій ОСОБА_6 для впізнання, що оформлено протоколом пред`явлення речей для впізнання від 20.10.2017 року. Однак, керуючись концепцією «плоди отруйного дерева», суд приходить до висновку, що вказаний доказ підлягає виключенню із доказової бази, оскільки безпосередньо речовий доказ (предмет), який був пред`явлений потерпілій для впізнання, визнаний судом недопустимим доказом.

Аналізуючи висновок експерта № 3-1630 від 17.11.2017 року суд також бере до уваги той факт, що вказаний доказ є похідним від самого речового доказу фрагменту ланцюжка, тому не може були використаний для доведення провини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочині. Крім того, суд зауважує, що постанова про призначення судово-трасологічної експертизи була прийнята слідчим ОСОБА_11 11.11.2017 року, при тому, що вказаний слідчий отримав доручення на проведення досудового слідства у даному провадженні лише 20.11.2017 року, що підтверджується даними реєстру матеріалів досудового розслідування. Також слідчим було невірно викладено фабулу обвинувачення, а саме: зазначені обставини вчинення іншого злочину щодо іншої потерпілої ОСОБА_12 , що у подальшому було взято до уваги експертом. Виявлені судом порушення під час призначення та проведення трасологічної експертизи ставлять під сумнів вірність отриманих висновків, тому відкидається судом.

Також прокурором було надано суду у якості доказу протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.10.2018 року, під час якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала особу на фото під номером 4 як ту, що зірвала у неї з шиї золотий ланцюжок. Однак, суд вважає, що вказаний доказ отриманий у порушення вимог ст. 228 КПК України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Частиною 6 ст. 228 КПК України передбачено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Зі змісту протоколу від 19.10.2017 року вбачається, що потерпілою не було вказано жодних ознак зовнішності, за якими вона може впізнати особу, яка вчинила щодо неї злочин, окремих прикмет не зазначено. Вказана інформація відсутня і у протоколі прийняття заяви про вчинений злочин. Не виявилось можливим з`ясувати обставини вчиненого злочину та отримати опис прикмет злочинця і у судовому засіданні, оскільки потерпіла відмовилась від дачі пояснень на підставі ст. 63 Конституції України. Крім того, суд зауважує, що слідчим не була обгрунтована необхідність у проведенні впізнання саме за фотознімками, оскільки з матеріалів справи виходить, що особа ОСОБА_3 була встановлена ще 18.10.2017 року, дані про місце його проживання були відомі слідству на момент проведення впізнання за фотознімками. За таких обставин, оскільки перевірити достовірність впізнання потерпілою ОСОБА_3 саме як особи, яка вчинила щодо неї злочин, у судовому засіданні не виявилось можливим, тому використання цього доказу як точного та безсумнівного на підтвердження провини обвинуваченого неможливо.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що був безпосереднім очевидцем вчинення злочину щодо ОСОБА_6 та бачив особу, яка зірвала у неї ланцюг з шиї. У судовому засіданні він впізнав ОСОБА_3 як злочинця, та підтвердив, що під час досудового засідання за його участю також проводилось впізнання особи ОСОБА_3 , за фотознімками.

Оцінюючи вказані пояснення у сукупності з іншими доказами суд зазначає, що згідно відеозапису з камер спостереження, вбачається, що перший раз до приміщення відділу поліції ОСОБА_3 прийшов разом із ОСОБА_6 , при цьому з їх поведінки зрозуміло, що ОСОБА_3 саме супроводжував потерпілу, оскільки до приміщення не заходив, а після виходу із приміщення потерпілої ще залишився спілкуватися із поліцейськими близько хвилини. Як пояснив у судовому засідання свідок ОСОБА_7 , після того, як потерпіла ОСОБА_6 вийшла із приміщення поліції, вони пішли до її будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який знаходиться поруч із будівлею відділку поліції, та біля під`їзду ОСОБА_3 зірвав у неї з шиї ланцюг, після чого потерпіла знову пішла до поліції, щоб повідомити про злочин. Відповідно до даних відеозапису час між уходом ОСОБА_3 та повторним приходом потерпілої до відділу поліції складає 3 хвилини та 40 секунд. За цей період часу, на думку органу слідства, ОСОБА_3 вчинив відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 , а потім сам прийшов до приміщення Олександрівського ВП.

Однак, така версія сторони обвинувачення є малоімовірною з огляду на те, що свідок ОСОБА_7 зазначав, що після того як ОСОБА_8 вийшла із приміщення поліції, ОСОБА_3 пішов у невідомому для нього напрямку, а вони попрямували до будинку АДРЕСА_3 , та лише через деякий час ОСОБА_3 підбіг ззаду до них, зірвав ланцюг та зник, а вони направились знову до відділу поліції. Суд вважає, що такий перебіг подій не міг відбутися за проміжок часу 3 хвилини 40 секунд з огляду на відстань між будинком та відділенням поліції та даними, зафіксованими на відеозаписі з камер спостереження.

Крім того, суд зазначає, що злочин було вчинено приблизно о 18.35 годин тобто у вечірній час доби в умовах недостатнього освітлення, тому точно розгледіти та запам`ятати риси людини, яка підходить (або підбігає) ззаду та швидко удаляється неможливо. Крім того, суд зазначає, що свідок ОСОБА_7 на момент вчинення злочину щодо потерпілої перебував у стані алкогольного сп`яніння, що він не заперечував у судовому засіданні та підтверджується даними відеозапису щодо нестійкої ходи свідка та утриманні у руці пляшки із пивом. Перебування у стані сп`яніння також могло вплинути на правільність сприйняття подій, що сталися. Також суд бере до уваги той факт, що свідок ОСОБА_7 бачив ОСОБА_3 як до подій, так і безпосередньо після подій у відділі поліції, тому міг помилково сприйняти його як особу, яка вчинила злочин щодо потерпілої. Більш точних та об`єктивних даних щодо прикмет особи, яка вчинила злочин, у судовому засіданні отримати не виявилось можливим.

Суд звертає на увагу і на поведінку ОСОБА_3 , який як до подій, так і після них перебував поруч із приміщенням Олександрівського ВП, сам прийшов до чергової частини, показував вміст своїх кишень та одразу зазначав про свою непричетність до вчинення будь-якого злочину. Така поведінка ОСОБА_3 (добровільне прибуття до поліції) є нелогічною як для особи, яка щойно вчинила тяжкий злочин, та з огляду на те, що свідок ОСОБА_7 наполягав на тому, що злочинець швидко зник з місця вчинення злочину, а потерпіла намагалась його наздогнати, але не встигла.

Оскільки пояснення свідка ОСОБА_7 неможливо перевірити іншими доказами, його сприйняття обставин вчинення злочину було обумовлено людською фізіологією (перебування у стані сп`яніння та знижена можливість запам`ятати риси злочинця в умовах вечірнього часу), окрім пояснень даного свідка інших очевидних та допустимих доказів суду надано не було, суд приходить до висновку про те, що підстав для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочині немає.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За таких обставин, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_3 до злочину, в якому він обвинувачується, та аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності в межах пред`явленого обвинувачення, суд приходить до переконання про недоведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 186 КК України у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення, тому суд приходить до переконання, що його необхідно визнати невинуватим та виправдати у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Оскільки у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 відмовилась від підтримання свого цивільного позову до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, суд, керуючись ст.. 128-129 КПК України, вважає необхідним залишити його позов без розгляду.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Обраний раніше запобіжний захід у вигляді застави скасувати.

Керуючись ч. 2 ст. 373 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у вигляді застави скасувати.

Повернути заставу у розмірі 33680 грн., внесену заставодавцем ОСОБА_13 на депозитний рахунок суду 25.01.2018 року - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази:

-двд -диск зберігати у матеріалах кримінального провадження суду;

-два фрагменти ланцюжка повернути за належністю ОСОБА_6 .

Вирок суду може бути оскаржений до відповідного суду апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити виправданому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву

Суддя: ОСОБА_1