Справа № 296/8666/18
Вирок
Іменем України

12 жовтня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №0000189 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Немиринці Старокостянтинівського р-ну Хмельницької обл., українця, громадянина України, не одруженого, працюючого водієм-паропровідником польової лазні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , учасник бойових дій, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до обвинувального акту від 27.08.2018 року, ОСОБА_4 26 березня 2015р., був призваний Старокостянтинівським ОМВК на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

16 травня 2015 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) №11 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого водія відділення підвозу боєприпасів 2 гаубичного артилерійського взводу 3 гаубичної артилерійської батареї.

18 червня 2015 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) №18 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 призначено на посаду водія відділення управління взводу управління командира 2 батареї.

28 серпня 2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 172 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія-паропровідника польової лазні взводу матеріального забезпечення.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація -комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 на визначених території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 30 серпня 2017 року оголошене не було.

Крім того, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 28, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, берегти державне майно та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених їй за посадою.

Відповідно до вимог ст.ст. 1 - 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, 10 травня 2018 року, після вихідного дня, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням військових обов`язків до 01 серпня 2018 року, коли самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 , де приступив до виконання військових обов`язків.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на службу та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

27 серпня 2018 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , у виді арешту з відбуванням на гауптвахті строком на 2 (два) місяці.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 27 серпня 2018 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст.ст. 60,65,69 КК України, у виді арешту з відбуванням на гауптвахті строком на 2 (два) місяці.

Строк відбування призначеного покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1