Справа № 274/5162/15-к
Провадження № 1-кп/282/10/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2018 рокусмт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі

головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі судових засідань: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000532 від 07.04.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Любарського районного суду Житомирської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000532від 07.04.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України.

12 квітня 2018 року у судове засідання не з`явились свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Однак, як вбачається із матеріалів справи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання є свідок ОСОБА_11 , який у судове засідання за викликом суду не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

У зв`язку з вказаним ухвалою суду було вирішено доставити приводом свідка ОСОБА_11 , жителя АДРЕСА_1 на 23 квітня 2018 року на 13 годину 10 хвилин.

Станом на 23 квітня 2018 року ухвала суду про виконання приводу свідка виконана не була та жодних матеріалів на адресу суду про хід виконання приводу не надходило.

Окрім того повідомлення про виклик до суду на 23.04.2018 року отримали свідки ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 , однак за викликом суду не з`явились та не повідомили причини неявки.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про здійснення повторного приводу свідка ОСОБА_11 , та приводу свідків ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 , також заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , мотивуючи це тим, що обвинувачений проживає у одному і тому ж населеному пункті, що й потерпілі і свідки, а тому може на них вплинути, своїми діями може перешкоджати судовому провадженню, а також може ухилятися від явки до суду. Однак документально підтвердити наявність перерахованих ним ризиків передбачених ст. 177 КПК України суду не зміг.

Обвинувачений ОСОБА_4 , та його захисник ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили замінити запобіжний захід на домашній арешт. Проти задоволення клопотання прокурора про здійснення повторного приводу свідка ОСОБА_11 , та приводу свідків ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 , не заперечували.

Вислухавши думку сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 139 КПК України, якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття до нього може бути застосовано привід.

Згідно ч. 2 ст. 140 КПК України, рішення про здійснення приводу приймається: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора або з власної ініціативи, а під час судового провадження - судом за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, або з власної ініціативи. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали.

Враховуючи те, що попередня ухвала суду про здійснення приводу свідка виконана не була і від органу національної поліції не надійшло матеріалів про хід виконання приводу, також враховуючи, що свідки ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи не з`явились за викликом суду, суд вважає, що клопотання прокурора про здійснення повторного приводу свідка ОСОБА_11 , та приводу свідків ОСОБА_6 , і ОСОБА_10 , підлягає до задоволення.

Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області № 274/5162/15-к від 05 березня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_4 , було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 04 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні не зникли. Судом досліджено питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, на даний час стороною обвинувачення суду не надано і не зазначено про існування таких доказів.

Так, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України, які згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості та тяжких.

Разом з тим, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд враховує засаду верховенства права, закріплену в ст. 8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. З рішень ЄСПЛ у справах «Слоєв проти України», «Фельдман проти України» вбачається, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи незалежно від того, наскільки коротким він є повинно бути переконливо доведено держаними органами. При цьому, доцільність продовження строків тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для подальшого втручання у право особи на свободу. При цьому, ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків. У рішенні ЄСПЛ у справі «Калашников проти Росії» сформульовано принцип, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення діє презумпція на користь звільнення. Розподіл тягаря доведення надає суду можливість вирішити питання про звільнення обвинуваченої особи, якщо обвинувачення не надало доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності тримання під вартою. Якщо обвинувачення не впоралося з тягарем доведення, презумпція на користь звільнення стає достатньою підставою для звільнення, яка не потребує додаткового обґрунтування. Крім того, відповідно до статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд. У рішенні ЄСПЛ у справі «Арзуманян проти Вірменії» від 11.01.2018 року зазначено, що «національні суди» при продовженні строку тримання під вартою не повинні посилатись на тяжкість покарання за вчинений злочин, а також враховувати обставини справи і докази того, чому ризики уникнути від правосуддя або повторного вчинення злочину збереглись.

Так, запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , в межах даного кримінального провадження було застосовано 14 січня 2016 року, тобто строк попереднього ув`язнення обвинуваченого наразі складає більше двох років. В судовому засіданні прокурором не вказано про існування нових ризиків у кримінальному провадженні, не наведено виключних підстав для продовження обвинуваченому терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини. Окрім того потерпілі та свідки жодного разу не з`являлись за викликом суду, чим затягують розгляд справи та змушують суд відкладати судові засідання.

Крім того, відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а, рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

Згідно ст. 176 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою, при цьому їх наведено в порядку зростання ступеню суворості. На переконання суду запобігти встановленим ризикам кримінального провадження, а саме прийняття обвинуваченим спроб ухилення обвинуваченого від судового слідства зможе запобіжний захід в виді цілодобового домашнього арешту, який може бути застосований в розумінні ст. 181 КПК України, а ризик впливу на свідків, - в спосіб покладання на обвинуваченого обов`язків на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України.

В розумінні ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений.

В статті 9 Конституції України йдеться про те, що міжнародні договори, ратифіковані Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено норми, за якими практика Суду визнається джерелом права в Україні, а рішення є обов`язковим для виконання Україною.

В зв`язку з цим, враховуючи положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року яка встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права, а стаття 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на справедливий, неупереджений та усесторонній суд, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продавження строку тримання під вартою не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у зв`язку з необхідністю здійснення приводу свідків у судовому засіданні слід оголосити перерву.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 181, 194, 201, 202, 331 КПК України, ст. 9, 29 Конституції України, ст. ст. 5, 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про здійснення приводу свідків задовольнити.

Здійснити повторний привід свідка ОСОБА_11 , жителя АДРЕСА_1 на 15 годину 00 хвилин 24 травня 2018 року в Любарський районний суд Житомирської області (смт. Любар, вул. Незалежності, 36 Житомирської області.

Здійснити привід свідків: ОСОБА_6 , жительки АДРЕСА_2 та ОСОБА_10 , жителя АДРЕСА_3 на 15 годину 00 хвилин 24 травня 2018 року в Любарський районний суд Житомирської області (смт. Любар, вул. Незалежності, 36 Житомирської області.

Виконання приводу свідків доручити начальнику Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт на строк 2 (два) місяці, без застосування електронних засобів контролю, а саме: до 22 червня 2018 року, звільнивши його негайно з під варти із зали суду та доставити обвинуваченого ОСОБА_4 із зали суду за місцем його проживання: АДРЕСА_4 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати за викликом до Любарського районного суду Житомирської області за першою вимогою;

2) цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України, працівники національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використати електронні засоби контролю.

Зобов`язати Бердичівський ВП ГУНП в Житомирській області поставити на облік ОСОБА_4 , і повідомити про це суду.
Оголосити перерву у судовому засіданні до 15 години 00 хвилин 24 травня 2018 року.

Копію ухвали для виконання направити до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1