АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/500/18 Справа № 175/1319/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши 07 травня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000061 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 , захисників обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_16 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року щодо,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, проживаючого за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народився у с. Боровківка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 , раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України.
В апеляціях:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники ОСОБА_15 і ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_9 , фактично не оспорюючи обставини і доведеність вини останнього в скоєнні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації у тому числі і розмір і міру покарання, просять вирок змінити в частині зарахування в строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення та зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення та перебування в установах попереднього ув`язнення, з 12 січня 2016 року по день набрання чинності вказаного вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування вказали, що судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, оскільки розрахунок має бути один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту затримання до моменту набрання чинності вироку суду. Мали б бути застосовані положення ст.ст. 24, 58 Конституції України, статті 5, частини 5 статті 72 КК України в редакції Закону України № 838 VIII від 26.11.2015 року, посилаючись на наявність такої судової практики.
В апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_12 заявлені такі ж самі вимоги, щодо зарахування їм також день за два попереднього ув`язнення з моменту їх затримання до набрання вироку законної сили, в обґрунтування зазначили ті ж самі вищевказані обставини.
Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2017 року відносно його підзахисного змінити в частині визначення правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення з ч.3 ст. 187 КК України на заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.
В обґрунтування вказав, що вирок має невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Захисник ОСОБА_11 , вважає, що висновки суду про те, що вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджена показаннями обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які начебто не заперечували вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 , про визнання обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 своєї вини у повному обсязі не відповідають обставинам кримінального провадження, так як судом не надано оцінки показанням обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в суді про обставини вчинення ними кримінального правопорушення, показання обвинувачених у вироку не наведені. Зауважує, що судом не звернуто уваги на невизнання ними своєї вини у вчиненні розбою за попередньою змовою з ОСОБА_10 .

Захисник в апеляції посилається на те, що показання обвинуваченого ОСОБА_10 , з приводу того, що він не знав, що буде вчинений розбій іншими обвинуваченими, повністю підтверджені в суді показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який повідомив суду, що ОСОБА_10 не вчиняв розбою, керував автомобілем ВАЗ 21-07 на його прохання, про наміри вчинити будь-який злочин ані він, ані хто-небудь в його присутності не повідомляв і у попередню змову з ним з цього приводу не вступав.

Захисник ОСОБА_11 також зауважує, що суд, визнаючи допустимим доказом винуватості ОСОБА_10 у вчиненні розбою протокол слідчого експерименту за його участю, не обґрунтував, чому ним відкинуті заперечення сторони захисту про очевидну недопустимість даного доказу через порушення прав ОСОБА_10 права на захист.

Захисник вказує, що судом безпідставно наведені в мотивувальній частині показання ОСОБА_8 , які ним насправді суду не надавались, безпідставно обґрунтовано винуватість ОСОБА_10 речовими доказами, жоден з яких в судовому засіданні не досліджувався.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам,а справу направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування прокурор в апеляції вказав тільки, що вирок підлягає зміні, оскільки існує невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, наявні суперечливі докази, які мають істотне значення для висновків суду, в судовому рішенні не зазначено, чому суд віддав перевагу одним доказам перед іншими.

Цим вироком дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 кваліфіковані як у напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення, та призначено покарання за ч. 3 ст. 187 КК України:
ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна;
ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 3 (три) місяці з конфіскацією майна;
ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 3 (три) місяці з конфіскацією майна;
ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна;
Всім обвинуваченим кожному окремо зарахувано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 12 січня 2015 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Питання щодо речових доказів вирішено судом у відповідності до вимог закону.
Ухвалою суду від 06 грудня 2017 року в резолютивній частині вироку виправлено описку і визначено дату, з якої обвинуваченим кожному окремо зараховується в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 12 січня 2016 року.
Цим вироком, обвинувачених визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

09 січня 2016 року в період часу з 23.00 до 24.00 години ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , перебуваючи в автомобілі «ВАЗ2107» знаходились біля торгівельно-розважального комплексу «Караван», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Нижньодніпровська, 17. ОСОБА_17 запропонував ОСОБА_18 і ОСОБА_19 вчинити розбійний напад з метою заволодіння чужим майном на працівників автозаправної станції Підприємства з іноземними інвестиціями «АмікУкраїна», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , а також залучити до розбійного нападу ОСОБА_9 , який мав предмет, схожий на мисливську рушницю, котрий планувалося використати під час нападу, на що ОСОБА_20 і ОСОБА_21 дали свою згоду. Після цього ОСОБА_17 зателефонував ОСОБА_22 і запропонував йому взяти участь у нападі на працівників АЗС з метою заволодіння чужим майном, та використати під час нападу предмет схожий на мисливську двоствольну рушницю, котрий мав останній, на що ОСОБА_23 дав свою згоду.
Далі реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_17 , ОСОБА_21 і ОСОБА_20 на вказаному автомобілі прибули на ул. Моторну у м. Дніпро, де зустріли ОСОБА_9 , який приєднався до них, при цьому мав при собі предмет, схожий на мисливську двоствольну рушницю, котрий був загорнутий у тканину.
Під час руху до місця вчинення нападу, в салоні автомобіля ОСОБА_17 розподілив ролі всіх учасників нападу. Відповідно до розподілених ролей ОСОБА_21 мав знаходитися за кермом автомобіля з працюючим двигуном неподалік від місця запланованого нападу, очікуючи повернення співучасників після вчинення злочину, відразу після завершення нападу відвезти співучасників у безпечне місце. У свою чергу ОСОБА_17 , ОСОБА_20 і ОСОБА_23 , використовуючи заздалегідь підготовлені знаряддя для вчинення злочину предмет, схожий на мисливську двоствольну рушницю, бур для перфоратора, а також декілька пар рукавичок і масок з тканини, - мали безпосередньо вчинити напад на працівників АЗС та заволодіти чужим майном.
10 січня 2016 року приблизно о 01.55 02.00 годині ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 і ОСОБА_21 на автомобілі «ВАЗ2107» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 прибули на ділянку автодороги Р52 «Дніпропетровськ Решетилівка», що розташована в межах смт. Кіровське та знаходилася на відстані приблизно 100-200 метрів від АЗС ПзІІ «Амік-Україна», де зупинились на узбіччі на смузі руху в напрямку с. Партизанське Дніпровського району Дніпропетровської області, де ОСОБА_17 і ОСОБА_20 одягли заздалегідь приготовані рукавички та маски з тканини темного кольору, а ОСОБА_23 у свою чергу натягнув капюшон та закрив нижню частину обличчя шарфом. Після цього ОСОБА_21 розвернув автомобіль у зворотному напрямку та, проїхавши повз АЗС у напрямку м. Дніпра, зупинив автомобіль на відстані приблизно 100 200 метрів від АЗС.
Далі реалізуючи злочинний умисел, спрямований на розбійний напад на працівників АЗС з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_17 , який мав при собі бур від перфоратора, ОСОБА_23 , який мав при собі предмет, схожий на мисливську двоствольну рушницю, та ОСОБА_20 вийшли з автомобіля та попрямували до вказаної АЗС.
Далі приблизно о 02.05 годині ОСОБА_17 , ОСОБА_20 і ОСОБА_23 шляхом вільного доступу проникли у приміщення магазину АЗС ПзІІ «Амік-Україна», та погрожуючи працівникам АЗС ОСОБА_24 та ОСОБА_25 застосуванням насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, здійснили на них розбійний напад та діючи згідно умов злочинної змови, ОСОБА_8 пройшов за прилавок, вирвав дроти живлення та від`єднав грошову скриньку від касового апарату «Датакс», у якій знаходилась грошова виручка АЗС ПзІІ «Амік-України» у розмірі 3527 грн., заволодівши коштами вказаного підприємства. Крім того, ОСОБА_20 забрав з торгівельної полиці по декілька пляшок з алкогольними напоями, а саме: віскі «Олд Роад», віскі «Джонні Уокер Ред Лейбл», віскі «Джонні Уокер Ред Лейбл», ром «Капітан Блек Ямайка», ром «Капітан Блек Спайсед Голд», лікер «Бейліс». У цей же час ОСОБА_17 , продовжуючи вчиняти злочин, також взяв з торгівельної полиці декілька пляшок алкогольних напоїв та пачок цигарок: «Кемел блю», «Парламент Аква Блю», «Вінстон Ікссенс» Блю», всього шляхом розбійного нападу заволоділи алкогольними напоями та цигарками, що належать ПзІІ «Амік-України» на загальну суму 3526, 60 грн.
Після того, як ОСОБА_17 , ОСОБА_20 і ОСОБА_23 заволоділи грошима, алкогольними напоями та тютюновими виробами ПзІІ «Амік-Україна», вони покинули приміщення магазину АЗС та повернулися до автомобіля «ВАЗ2107», в якому їх очікував ОСОБА_21 , який, відповідно до відведеної йому ролі відвіз співучасників на безпечну відстань від місця вчинення злочину, а саме на ділянку місцевості, яка розташована у лісосмузі вздовж автошляху Р 52 «Дніпропетровськ Решетилівка» навпроти санаторію «Лісовий», який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березанівська, 67, де ОСОБА_17 викинув грошову скриньку, забравши з неї гроші у сумі 3527 грн.
Всього в результаті злочинних дій ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ПзІІ «Амік-Україна» було заподіяно майнову шкоду на загальну суму 7053, 60 грн.
Заслухавши обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи та вимоги, своїх апеляцій як кожен окремо так і один одного, та разом заперечували проти задоволення апеляції прокурора, думку прокурора, яка не підтримала доводи та вимоги апеляції місцевого прокурора, заперечувала проти апеляцій обвинувачених та їх захисників, просила вирок суду залишити без змін, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляції захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 щодо зміни вироку в частині правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення на заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину ч. 1 ст. 396 КК України через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними і необґрунтованими.

Відповідно до положень статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені у статті 91 КПК України обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_10 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення.
Посилання захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 на те, що суд не з`ясував суб`єктивну сторону інкримінованого кримінального правопорушення, не дав оцінку показам інших обвинувачених, які пояснювали, що ОСОБА_10 не вчиняв розбою, а обвинувачені з ним в попередню змову не вступали і злочин вони вчиняли навмання і кожний на свій розсуд, показам ОСОБА_25 і ОСОБА_28 із яких на його думку, слідує, що поведінка одного із нападників було розгубленою, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, і такими, що фактично зводяться до переоцінки доказів і показів обвинувачених та свідків.
Так, суд належним чином і в повній мірі дослідив усі обставини кримінального провадження, надавши відповідну оцінку усім дослідженим доказам в їх сукупності, у тому числі і показам як обвинувачених, так і потерпілих та свідків, на яких посилається в апеляції захисник, зробивши висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині за ч. 3 ст. 187 КК України з мотивів зазначених у вироку, з якими погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають встановленим судом першої інстанції обставинам і матеріалам кримінального провадження.
Доводи сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_10 стосовно вчинення останнім заздалегідь не обіцяне приховування злочину і їх заперечення щодо скоєння ним розбійного нападу були ретельно перевірені судом першої інстанцій і спростовані дослідженими в повному обсязі доказами у суді першої інстанції.
Посилання захисника ОСОБА_29 на недопустимість і неналежність протоколів слідчих експериментів проведених за участі кожного окремо обвинуваченого та свідків у зв`язку з порушенням права на захист є безпідставними і необґрунтованими.
Так із покладених в основу вироку як допустимі і належні докази протоколів слідчих експериментів за участю обвинувачених та потерпілих кожного окремо в їх сукупності вбачається, що ОСОБА_10 був обізнаний і погоджувався на здійснення розбійного нападу на АЗС «Амік», зокрема протоколу слідчого експерименту від 13.01.2016 року за участю ОСОБА_10 , де останній не заперечував вчинення ним з іншими обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 розбійного нападу на автозаправну станцію, вказував місце готування інкримінованого йому злочину, інші деталі і обставини скоєння злочину групою осіб, які об`єктивно вказують на його попередню обізнаність у вчиненні розбійного нападу усіма обвинуваченими, вказував деталі своєї ролі і поведінки при цьому, як до розбійного нападу так і після нього. Даний протокол складений у відповідності вимог ст. 240 КК України і підписаний без зауважень як обвинуваченим ОСОБА_10 так і його захисником ОСОБА_30 та понятими. Підстав вважати даний протокол недопустимим доказом і даних, які б свідчили про порушення прав ОСОБА_10 на захист з мотивів наведених в апеляції захисника ОСОБА_29 не встановлено. Відтворення дій, обстановки, обставин вчинення розбійного нападу за участю ОСОБА_10 дають підстави для впевненого висновку щодо обізнаності і участі ОСОБА_10 у вчиненні ним разом з іншими обвинуваченими інкримінованого їм злочину.
Не виявлено апеляційним судом підстав і для визнання недопустимими доказами інших протоколів слідчих експериментів, покладених судом першої інстанції в основу вироку в сукупності з іншими доказами, зокрема за участю обвинуваченого ОСОБА_9 від 13.01.2016 року, який в присутності свого захисника добровільно, чітко вказував на місце, час, де він разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обговорювали деталі скоєння на той час ще запланованого злочину, вказував конкретно місце розташування автомобіля, які останні використовували з метою пересування до місця скоєного злочину. Згідно протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 у присутності його захисника, де він вказував місце зустрічі з четвертим співучасником злочину. Вказані протоколи складені у відповідності вимог ст. 240 КПК України у присутності захисників кожного підозрюваного та понятих. Підстав вважати дані протоколи неналежними чи недопустимими доказами з мотивів наведених в апеляції захисника ОСОБА_29 , а саме, що із них достовірно не слідує про обізнаність ОСОБА_10 у готуванні скоєнні розбою, не встановлено. Така позиція захисника є необґрунтованою, спростовується самим змістом цих протоколів і за висновком суду першої інстанції є такою яка ґрунтується на суб`єктивному сприйнятті і тлумаченні доказів обвинувачення з чим погоджується і колегія суддів.
Посилання захисника ОСОБА_29 в апеляції на те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у своїх показах в судовому засіданні заперечували проти їх попередньої змови у вчиненні інкримінованого їм злочину і що з ОСОБА_10 вони також не домовлялися, а ОСОБА_10 також стверджував, що він не знав про наміри інших обвинувачених не можуть самі по собі слугувати підставою для спростування висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину.
Суд першої інстанції дав об`єктивну, належну оцінку таким ствердженням обвинувачених, зокрема і показам ОСОБА_10 , вказавши, що такі покази направленні на уникнення обвинувачених від більш тяжкого злочину, базуються на суб`єктивному тлумаченні досліджених судом доказів, з чим погоджується колегія суддів, оскільки такий висновок узгоджується з дослідженими і встановленими в суді обставинами кримінального провадження, загальна картина яких об`єктивно вказує на причетність ОСОБА_10 і його повну обізнаність і участь в попередній змові і скоєнні розбійного нападу.
Заперечення обвинувачених проти кваліфікуючої ознаки, попередньої змови, при надані ними показів у суді, спростовуються вказаними вище дослідженими доказами і обставинами встановленими судом першої інстанції, об`єктивна оцінка яких в їх сукупності з іншими дослідженими доказами дає переконливу впевненість про спростування стверджень ОСОБА_10 про його необізнаність про вчинення і підготовку іншими обвинуваченими розбійного нападу.
Встановленні судом обставини об`єктивно вказують на поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 , обізнаність його в деталях скоєння злочину, на які він вказував при слідчому експерименті, і які могли бути відомі тільки особі яка вчинила разом з іншими обвинуваченими інкримінований їм злочин, а саме місце де обвинуваченні разом домовлялися про вчинення злочину, розподіляли ролі, розміщення в момент скоєння злочину автомобіля, яким керував і де постійно знаходився ОСОБА_10 . Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на слідчих експериментах чітко, добровільно в присутності своїх захисників вказували на місця, час де вони домовлялися про скоєння злочину, деталі скоєння злочину, кожен окремо хто як діяв, у тому числі вказували на причетність сумісних з ними дій разом з ОСОБА_10 , де він був присутній при домовленості обвинувачених про скоєння ними інкримінованого їм злочину, місце куди ОСОБА_10 їх підвіз, де їх чекав після скоєння злочину, як повинен був діяти, куди відвід після вчинення розбійного нападу.
Таким чином, посилання захисника ОСОБА_10 та самого обвинуваченого про те, що він вчинив заздалегідь не обіцяне приховання злочину, колегія суддів вважає, таким, що не відповідає фактично встановленим обставинам кримінального провадження, є такими які не підтверджені дослідженими судом доказами, направлені на уникнення відповідальності за скоєне, базуються на суб`єктивному та вибірковому тлумаченні показів обвинувачених, потерпілих, свідків та інших досліджених судом в їх сукупності доказів.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не оспорювали встановленні судом обставини скоєння ними разом з ОСОБА_10 злочину, що також об`єктивно не підтверджує ствердження захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 про необізнаність останнього про вчинення розбійного нападу на АЗС «Амік».

Посилання в апеляції захисника на безпідставність неврахування судом пом`якшуючої покарання обставини участі його підзахисного ОСОБА_10 у загальному відшкодуванні шкоди потерпілим, сама по собі не впливає на правову кваліфікацію дій цього обвинуваченого.

Колегія суддів також, вважає, що наявність факту участі ОСОБА_10 у загальному відшкодуванні шкоди потерпілим, за показами якого це є у межах 1-2 тис.грн., разом з іншими обвинуваченими, не впливає на міру і розмір визначений судом йому покарання, оскільки не є тією обставиною, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому не є підставою для пом`якшення у даному випадку покарання призначеного судом.

Твердження захисника ОСОБА_11 та прокурора, в своїх апеляційних скаргах, з приводу необгрунтованості судом всіх доказів та відсутність мотивування тих, що не взяті до уваги, також спростовані вироком суду, оскільки останній містить обґрунтовання лише тими доказами, які були розглянуті в судовому засіданні, суд оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що базується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Висновки суду щодо оцінки доказів викладено у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключають сумніви у колегії суддів апеляційної інстанції з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних, зокрема і протоколів слідчих експериментів, і відхилення інших доказів судом повністю мотивовано у вироку.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки вироку суду не виявлено.
Стосовно апеляції прокурора, де вказано, що вирок підлягає зміні через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду та у судовому рішенні не зазначено, чому суд віддав перевагу одним доказам перед іншими, то колегія суддів, вважає їх надуманими та такими які не мають під собою жодного конкретного обґрунтування і спростовуються як змістом оскаржуваного вироку так і матеріалами кримінального провадження. Інших конкретних обґрунтованих належним чином підстав в підтвердження своїх доводів прокурор в апеляції не зазначив.
Враховуючи вищенаведене, а також відмову прокурора вищої інстанції, яка в апеляційному суді не підтримала вимоги та доводи апеляції місцевого прокурора, просила вирок залишити без змін, колегія суддів, вважає апеляцію місцевого прокурора необґрунтованою і безпідставною та такою доводи якої не знайшли свого підтвердження при перегляді вироку суду.
Щодо апеляцій обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , а також обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_12 про зарахування кожному обвинуваченому у строк відбування їх покарання строк попереднього ув`язнення від дня затримання до набрання вироком законної сили, колегія суддів, вважає безпідставними.

Так відповідно до ч.2 ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Зворотна дія закону означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, як виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності.
Оскільки попереднє ув`язнення має триваючий у часі характер і застосовувалося до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 як до 20 червня 2017 року включно, тобто під час дії ч.5 ст. 72 КК України у редакції Закону України №838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, так і після того, починаючи з 21 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон України №2046- VIII, яким ч.5 ст. 72 КК України викладена в новій редакції, що передбачає зарахування цього строку з розрахунку один день за один день позбавлення волі, судом першої інстанції з урахуванням положень ч.2 ст. 5 КК було прийнято рішення про зарахування обвинуваченим періоду попереднього ув`язнення, який мав місце до 20 червня 2017 року включно, за правилами ч.5 ст, 72 КК у редакції Закону України №838-VIII ( з урахуванням принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а періоду попереднього ув`язнення, який тривав, починаючи з 21 червня 2017 року, -за правилами ч.5 ст. 72 КК у редакції Закону України №2046- VIII( відповідно до принципу прямої дії закону).
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд в його резолютивній частині зобов`язаний викласти рішення про залік досудового тримання під вартою.
Отже, суд першої інстанції правильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин в їх сукупності, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинувачених, захисників та місцевого прокурора не підлягають задоволенню.
Щодо заявленого клопотання захисником ОСОБА_11 у судовому засіданні про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, то вислухавши думки учасників кримінального провадження, враховуючи вищезазначений висновок про відмову у задоволенні апеляційних скарг, набрання вироком законної сили з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, яким ОСОБА_10 призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 7 років, колегія суддів не вбачає законних і обґрунтованих підстав з наведених у клопотанні мотивів для зміни обвинуваченому у даному випадку запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а тому таке клопотання необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 , захисників обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_16 та клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4