Дата документу Справа № 314/3210/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1540/18
Єдиний унікальний № 314/3210/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно в режимі відео конференції, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Новосеменівка, Іванівський район, Херсонська область, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, неодруженого, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 18.02.2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;
2) 23.04.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки.

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 липня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала винесена незаконно та необґрунтовано. Вказує, що висновок про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому за весь період знаходження у виправних установах, а не за час. що безпосередньо передує настанню пільги передбаченої ст. 81 КК України.

Суддею Вільнянського районного суду при прийнятті рішення невраховані вимоги п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002, згідно якого, судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, у зв`язку з цим суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання по суті внесеного подання, а також повинні ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого ним злочину та додержання вимог встановленого режиму.

З матеріалів наданих до суду, (окрема характеристики, довідки про заохочення та стягнення, довідки про працевлаштування та інших документів вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у ДУ «Вільнянська ВК № 20» з 04.12.2015. За час відбування покарання засуджений має лише 2 заохочення, які він отримав на протязі 2018 року, тобто безпосередньо перед настанням пільги передбаченої ст. 81 КК України. Крім цього, засуджений має 1 стягнень отримане у вересні 2017 року. Вказане свідчить про відсутність активної форми поведінки з боку засудженого та намагання засудженого своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З моменту прибуття до «Вільнянська ВК № 20» засуджений працевлаштований взагалі не був, що вказує про відсутність такої обов`язкової ознаки для застосування ст. 81 КК України як сумлінне ставлення до праці.

Просить ухвалу судді Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 від 30.07.2018 про задоволення подання начальника ДУ «Вільнянська ВК № 20» щодо застосування до засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні подання начальника ДУ «Вільнянська ВК №. 20» щодо застосування до засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та засудженого, які просили судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що до Вільнянського районного суду Запорізької області від начальника Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» надійшло подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
По даній справі засуджений: 06.10.2015 року вироком Токмацького районного суду Запорізької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України ,шляхом часткового складання призначених покарань, за сукупністю злочинів, призначено покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 71, ст. 72 КК України до покарання призначеного за новим вироком, частково, приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.04.2014 року та остаточно призначено покарання, за сукупністю вироків, у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.09.2016 року в строк покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.05.2015 року до 06.11.2015 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Початок строку: 05.05.2015 року, кінець строку: 04.05.2020 року,

Суд першої інстанції дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку, що останній за час відбування покарання довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 з 04.06.2015 по 04.12.2015 року утримувався в Державній установі «Вільнянська УВП (№ 11)», вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 04.12.2015 року відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)», за час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку та відповідно до ст. 134 КВК України вважається таким, що не має стягнень, за виконання покладених на нього обов`язків та дотримання правил поведінки має 2 заохочення, на виробництві установи не працевлаштований, але працевикористовується днювальним у відділенні СПС. Згідно п. 5 ст. 118 КВК України залучався без оплати праці до робіт по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, а саме виконував роботи по білуванню та фарбуванню приміщень при проведенні поточних косметичних ремонтів у відділенні № 17. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Приймає активну участь у роботах з благоустрою відділення та прилеглої території, Дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізична культура та спорт» та «Підготовка до звільнення», згідно ст. 126 КВК України займається самоосвітою, відвідує бібліотеку, відповідно до ст. 127 КВК України приймає участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. За вироком суду позову не має.

Зважаючи на ці та інші, передбачені законом умови, позицію представника виправної колонії, суд дійшов висновку про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання. Розгляд справи проведено з додержанням порядку, встановленого процесуальним законом, - за участю прокурора, представника виправної колонії та засудженого. Зазначені обставини у апеляційній скарзі не оскаржуються, фактично їм тільки надається інше трактування, але при цьому прокурором не наводяться вагомі та переконливі аргументи, які б вказували на неправильне застосування судом матеріального закону чи порушення процедури розгляду провадження.

Доводи прокурора про те, що районний суд не надав належної уваги тому, що засуджений має 1 стягнення, отримане у вересні 2017 року і що вказане свідчить про відсутність активної форми поведінки з боку засудженого та намагання засудженого своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення, а також те, що з моменту прибуття до «Вільнянська ВК № 20» засуджений працевлаштований взагалі не був, що вказує про відсутність такої обов`язкової ознаки для застосування ст. 81 КК України як сумлінне ставлення до праці, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 130 та п. 14 ст. 134 КВК України стягнення, яке було накладено на засудженого ОСОБА_6 , знято та погашено у встановленому законом порядку, а тому воно не повинно враховуватися при розгляді питання про звільнення останнього умовно-достроково від відбування покарання. Що ж стосується посилань прокурора про те, що він не працевлаштований, то районний суд обґрунтовано взяв до уваги, що він має 2 заохочення, на виробництві установи не працевлаштований, але працевикористовується днювальним у відділенні СПС. Згідно п. 5 ст. 118 КВК України залучався без оплати праці до робіт по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, а саме виконував роботи по білуванню та фарбуванню приміщень при проведенні поточних косметичних ремонтів у відділенні № 17.

Необґрунтованими є доводи прокурора і про те, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання має лише 2 заохочення, які він отримав у 2018 році, що свідчить про відсутність активної форми поведінки з боку засудженого та намагання засудженого своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення, та які були предметом судового розгляду, встановлено, що засуджений ОСОБА_6 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_6 своєю поведінкою довів своє виправлення, а тому апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 липня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_6 без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: