Справа №485/41/17 09.08.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000488, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 8 травня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Снігурівка Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вирок відносно яких не оскаржується.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9 ,
обвинувачений (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 8 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24.02.2017 р., остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дати затримання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_10 майнову шкоду 10 687 грн., на користь ОСОБА_11 майнову шкоду 3 968 грн. та моральну шкоду 1 000 грн.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 витрати за проведення товарознавчих експертиз 2 930,50 грн. з кожного.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначених за даним вироком та вироками Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24.02.2017 р. і від 25.04.2017 р. остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини, зазначає що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вважає, що судом неправильно застосовані вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, а саме при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів судом не взято до уваги ухвалений відносно ОСОБА_6 вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25.04.2017 р.
Так, злочини за оскаржуваним вироком ОСОБА_6 вчинено у серпні-вересні 2016 року, тобто до постановлення вироків Снігурівським районним судом Миколаївської області від 24.02.2017 р. та 25.04.2017 р., а тому суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів мав би до призначеного покарання приєднати покарання, призначені за обома вказаними вироками. Натомість суд приєднав покарання лише за вироком від 24.02.2017 р.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В період часу з 20.08.2016 р. по 22.08.2016 р. ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , з корисливою метою пройшли через хвіртку на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де через відчинені двері проникли до приміщення гаражу, звідки таємно викрали належні ОСОБА_10 велосипед, вартістю 3 000 грн., зварювальний апарат, вартістю 2 000 грн. та інше майно, після чого з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядилися за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 11 525,75 грн.
24.09.2016 р., близько 23.00 год. ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з корисливою метою пройшли до гаражів, що розташовані між житлових будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Діючи з єдиним умислом, вилізли на дах гаражу, що належить ОСОБА_12 , за допомогою кусачок, які вони принесли із собою, витягли цвяхи та, знявши шифер із покрівлі, проникли всередину приміщення, звідки таємно повторно вилучили з автомобіля ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , акумуляторну батарею, вартістю 500 грн., та автомагнітолу, вартістю 60 грн., які підняли на дах.
Продовжуючи свої злочинні дії, у такий же спосіб обвинувачені проникли до гаражу, що належить ОСОБА_13 , звідки таємно повторно вилучили з автомобіля ГАЗ-24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , акумуляторну батарею «Max Drive Energi 6CT-60-АЗ», вартістю 1 500 грн., та автомагнітолу «Pioner», вартістю 150 грн., які підняли на дах.
Продовжуючи свої злочинні дії, у такий же спосіб обвинувачені проникли до гаражу, що належить ОСОБА_14 , звідки таємно повторно вилучили з мотоцикла «Мінськ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , двигун, вартістю 2 300 грн., карбюратор, вартістю 400 грн., десять гайкових ключів, вартістю 200 грн., ремкомплект на вилку, вартістю 100 грн., які підняли на дах.
Продовжуючи свої злочинні дії, у такий же спосіб обвинувачені проникли до гаражу, що належить ОСОБА_11 , звідки таємно повторно вилучили з автомобіля ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_4 , акумуляторну батарею «VIRBAC 6CT-60-АЗ», вартістю 1 200 грн., електродриль «ИНТЕРСКОЛ ДУ-16/1000», вартістю 1 309 грн. та інше майно, після чого, склавши майно у мішки, з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядилися за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 560 грн., потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду в розмірі 1 650 грн., потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду в розмірі 3 000 грн., потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 7 989 грн.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Щодо доводів прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 70 КК України, то вони не є слушними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, відповідно до ст. 62 Основного Закону, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме, у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України, полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
За вимогами ч. 1 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Отже, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як з невинуватою особою. Це, зокрема, означає, що суди не мають права призначати покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили. Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини у рішенні в справі «Аллене де Рібемон проти Франції».
Згідно ч. 1 ст. 532 КПК України, вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, на вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25.04.2017 р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24.02.2015 р. та остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що на момент ухвалення оскаржуваного вироку Березнегуватським районним судом Миколаївської області, вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25.04.2017 р. не набрав законної сили.
Отже, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання обґрунтовано не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Питання про застосування покарання при наявності кількох вироків підлягає вирішенню в порядку, передбаченому п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, апеляційним судом не виявлено.
За відсутністю підстав, зазначених у ст. 409 КПК України, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 8 травня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

_____________________ ______________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3