Номер провадження: 11-кп/785/995/18
Номер справи місцевого суду: 521/6915/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 , в режимі відео-конференції,

представника ДУ «ПВК (№51)» ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.05.2018 року відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Магдебург, ФРН, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 11.07.2014 року Білгород-Дністровським міськрайсудом Одеської області за ст. 307 ч.2, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
- 08.06.2015 року Білгород-Дністровським міськрайсудом Одеської області за ст.ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 186 ч.2; 70 ч. 1; 71 ч. 1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
- про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

встановив:
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції відмовлено в задоволенні спільного клопотання начальника ДУ «Південна виправна колонія (№51)» та голови комісії Південної виправної колонії №51 про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Білгород - Дністровського міськрайсуду Одеської областівід 08.06.2015 року.

Суд 1-ої інстанції мотивував своє рішення тим, що немає підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , оскільки за час відбування покарання останній має 4 стягнення та 3 заохочення, що свідчить про його нестабільну поведінку, крім того висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання. Крім того, суд прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_7 був засуджений за скоєння, наряду з іншими, тяжкого злочину.
На підставі викладеного суд 1-ої інстанції дійшов висновку, що звільнення від відбування покарання умовно-достроково, з огляду на притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України.
В апеляційній скарзі, засуджений ОСОБА_7 вважаючи, що ухвала суду першої інстанції є необ`єктивною, просить скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання установи виконання покарань та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, посилаючись на те, що суд 1-ої інстанції не врахував його поведінку на протязі всього терміну ув`язнення, оскільки весь час він був працевлаштований, щиро розкаюється у вчиненні злочинів, за час відбування покарання має заохочення, на утриманні у нього є малолітня донька, а також мати пенсійного віку, яка потребує догляду, відбув більш 2/3 строку покарання та характеризується позитивно.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та представника ДУ «ПВК (№51)», які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження і особової справи засудженого ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною третьою ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Як видно з матеріалів справи, начальник ДУ «ПВК (№51)» - ОСОБА_9 , який також являється головою комісії ДУ «ПВК (№51)» звернувся до суду 1-ої інстанції з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, посилаючись на відповідні підстави, викладені в ньому.

Проаналізувавши зміст клопотання ДУ «ПВК (№51)», апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до приписів ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Відповідно до довідки характеристики, яка є в матеріалах особової справи, ОСОБА_7 був засуджений:

- 11.07.2014 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст. 307 ч.2, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
- 08.06.2015 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст.ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 186 ч.2; 70 ч. 1; 71 ч. 1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахується з 24.07.2015 року, а кінець строку відбування покарання датується 24.08.2019 роком. У ДУ «Південна виправна колонія (№51)» засуджений відбуває покарання з 08.08.2015 року.

Таким чином, на даний момент ОСОБА_7 відбув передбачені законом більше ніж 2/3 частини покарання, про що вірно вказано в оскаржуваній ухвалі суду 1-ої інстанції та має право на розгляд питання про умовно-дострокове звільнення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що характер та тяжкість злочинів, за вчинення яких ОСОБА_7 відбуває покарання, обставини їх вчинення були враховані судом при призначенні йому міри покарання та не можуть бути взяті до уваги при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки підставами такого звільнення є доведення засудженим свого виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України) та фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання (ч. 3 ст. 81 КК України).

З наданої представником ДУ «Південна виправна колонія (№51)» в судовому засіданні апеляційного суду довідки - характеристики та довідки про заохочення і стягнення відносно ОСОБА_7 , він характеризується позитивно, мав чотири стягнення, останнє з яких мало місце більше року тому, та яке на момент апеляційного розгляду скарги погашене.
Окрім того, до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_7 не притягувався, працевлаштований на виробництві установи, за що мав чотири заохочення, одне з яких отримане ним за дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки, вже на час апеляційного розгляду скарги. Відвідує заходи виховного характеру регулярно, та робить для себе правильні висновки, приймає участь у суспільному житті колективу, з представниками адміністрації установи намагається бути ввічливим та тактовним. Свою провину у вчинених злочинах визнає та у скоєному розкаюється, міру покарання вважає повністю справедливою. До теперішнього часу підтримує родинні зв`язки з матір`ю та дружиною.
В судовому засіданні апеляційного суду, представник ДУ «ПВК (№51)» ОСОБА_8 пояснив, що з моменту подання засудженим апеляційної скарги до призначення провадження до судового розгляду ОСОБА_7 не вчинено нових порушень режиму відбування покарання та розпорядку дня установи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально поставився до розгляду клопотання, його висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі, суперечать матеріалам справи, а формулювання відмови у задоволенні клопотання є безпідставним.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно, до розрахунку, визначеного в клопотанні начальника ДУ «ПВК (№51)» та голови комісії ДУ «ПВК (№51)» ОСОБА_9 , строк відбування покарання складає 4 роки 1 місяць, а початок строку покарання засудженому ОСОБА_7 відраховується з 24.07.2015 року, а кінець строку відбування покарання датується 24.08.2019 роком.

З огляду на те, що станом на дату апеляційного розгляду, засуджений ОСОБА_7 відбув три роки та 21 день позбавлення волі, то не відбутий строк складає один рік і десять днів. Отже, засуджений підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на не відбутий строк один рік і десять днів.
Відповідно до припису п. 4 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постновленням нової ухвали.

У такому випадку, клопотання начальника ДУ «ПВК (№51)» та голови комісії Південної виправної колонії №51 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, підлягає задоволенню з підстав, наведених вище у мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 532, 537-539 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.05.2018 року про відмову в задоволенні клопотання начальника ДУ «Південна виправна колонія (№51)» та голови комісії Південної виправної колонії №51 про застосування до ОСОБА_7 , умовно-дострокового звільнення від відбування покарання скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити спільне подання начальника Південної виправної колонії №51 та голови комісії Південної виправної колонії №51 та застосувати до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.06.2015 року на 1 (один) рік 10 (десять днів).
ЗасудженогоОСОБА_7 звільнити негайно.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання ним копії даної ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4