АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1590/18 Справа № 185/8096/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000699, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, що проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрований в буд. АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити, визнавши винним ОСОБА_7 у самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, кваліфікувавши його дії за ст. 395 КК України.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком на 2 місяці.

До набрання вироком чинності застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання для ОСОБА_7 вирішено обчислювати з 07 травня 2018 року.

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, за час свого перебування на адміністративному обліку на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 26 жовтня 2015 року неодноразово порушував громадський порядок, а також обмеження адміністративного нагляду, встановлені у відношенні нього, за що притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178, ст. 173, ч. 1 ст. 175, ч. 1, ч. 2 ст. 187 КУпАП.

Так, 18.06.2016 року ОСОБА_7 самовільно, без дозволу начальника Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, змінив місце мешкання, про що інспектора Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області не повідомив, і став умисно переховуватися від працівників поліції.

16.08.2016 року ОСОБА_7 знову був ознайомлений з правилами та обмеженнями адміністративного нагляду та попереджений про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, передбачену ст. 395 КК України.

Незважаючи на це, в подальшому ОСОБА_7 , будучи письмово ознайомленим з правилами та обмеженнями адміністративного нагляду встановленим в відношенні нього 26 жовтня 2015 року Ірпінським міським судом Київської області, знову допустив порушення правил та обмежень встановленого адміністративного нагляду, а саме самовільно, без дозволу начальника Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, змінив місце мешкання, про що інспектора Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області не повідомив, перестав з`являтись на реєстрацію до Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області і став умисно переховуватися від працівників поліції, вчинивши такими своїми діями кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочину, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 395 КК України, доведеність його вини, законність та справедливість за видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання, у той же час вказує, що оскаржуваний вирок суду підлягає зміні в частині правильного формулювання диспозиції ст. 395 КК України.

Зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення вироку було кваліфіковано дії обвинуваченого за ст. 395 КК України як порушення правил адміністративного нагляду, в той час як законом встановлено кримінальну відповідальність за самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив вирок суду змінити; обвинуваченого, який вирішення апеляційної скарги залишив на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у випадку визнання особи винною суд у вироку вказує формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Верховним Судом України у його Постанові від 24.11.2016 р. № 5-328кс16 було висловлено правову позицію, відповідно до якої в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Таким чином, зазначення у вироку при кваліфікації дій обвинуваченого лише назви статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає покарання за вчинений злочин, як це має місце у даному випадку, не може вважатися належним виконанням вимог процесуального закону щодо змісту вироку суду.

Крім того, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 395 КК України може виступати у двох окремих формах - у виді самовільного залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також у виді неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі. Таким чином, зазначення у вироку лише назви вказаної статті, без подальшої конкретизації вчиненого діяння відповідно до її диспозиції, у даному випадку становить порушення принципу правової визначеності, а отже і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду зокрема у випадку, коли ця зміна не погіршує становища обвинуваченого.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора - обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок суду - таким, що підлягає зміні у межах апеляційних вимог.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 було взято під варту в залі суду та строк покарання вирішено обчислювати з 07.05.2018 р., а отже за правилами ч. 5 ст. 72 КК України на час апеляційного розгляду призначене йому покарання у виді двох місяців арешту є відбутим, у зв`язку з чим обвинувачений підлягає звільненню від його відбуття.

Разом з тим, підстав для звільнення ОСОБА_7 з-під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям ним призначеного покарання не вбачається зважаючи на те, що згідно інформації, наданій ДУ "Житомирська установа відбування покарань (№8)", цей обвинувачений на даний час тримається під вартою в іншому кримінальному провадженні - на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 05.07.2018 р., зі строком дії до 03.09.2018 р.

Керуючись ст. ст. 374, 404, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, - змінити.

Вважати дії ОСОБА_7 кваліфікованими за ст. 395 КК України за ознаками самовільного залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

В решті вирок суду залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у зв`язку з його відбуттям.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4