1-кс/381/294/18
381/1446/18
У Х В А Л А

м.Фастів Київська область 07 травня 2018 року

Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_3

розглянувши матеріали клопотання слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000375 від 18.04.2018 року,-

в с т а н о в и в :

До слідчого судді звернувся слідчий СВ Фастівського ВП Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області за погодженням з прокурором Фастівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000375 від 18.04.2018 року, правова кваліфікація за ч.1 ст.190 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні СВ Фастівського ВП Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000375 від 18.04.2018 року, правова кваліфікація за ч.1 ст.190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 17.04.2018 до ЧЧ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області надійшов рапорт заступника начальника СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 про те, що 17.04.2018 під час перевірки стану обліково-реєстраційної дисципліни висновків за матеріалами ЖЄО № 2583 від 14.03.2018 встановлено, що 26.08.2017, ОСОБА_6 уклав усний договір з ОСОБА_7 , за умовами якого ОСОБА_6 передав власний автомобіль MAN F2000 реєстраційний номер НОМЕР_1 у користування ОСОБА_7 , який у свою чергу повинен був передати у користування ОСОБА_6 два легкових автомобілі, що на даний момент, з невідомих причин, так і не зробив.

В ході досудового розслідування було допитано, як потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 , який надав показання щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а саме повідомив, що 13.12.2012 року він уклав договір лізингу предметом якого виступив автомобіль марки «MAN F2000», 1997 року випуску, типу тягач, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до договору К200А! від 13.12.2012 року лізингодавцем є ТОВ «Автоприват», а лізингоодержувачем є ОСОБА_6 .. Також ОСОБА_6 повідомив, що в нього є далекий родич ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний громадянин наприкінці серпня місяця 2017 року попросив у ОСОБА_8 в користування вищевказаний автомобіль та запропонував обміняти його на два легкових автомобіля, на що ОСОБА_6 погодився. ОСОБА_7 за домовленістю до кінця серпня 2017 року повинен був надати два легкових автомобіля, а ОСОБА_6 в свою чергу після повної сплати грошових коштів по договору лізингу повинен був зняти автомобіль з реєстрації та передати йому у власність, а до того часу він би користувався автомобілем, а ОСОБА_6 легковими автомобілями які надав ОСОБА_7 . Але після цього ОСОБА_7 домовленість так і не виконав, на телефонні дзвінки не відповідає, за місцем проживання відсутній оскільки ОСОБА_6 неодноразово відвідував вказану ним адресу і до цього часу автомобіль ОСОБА_7 не повернув. Крім цього нещодавно ОСОБА_6 стало відомо, що ОСОБА_7 взагалі продав наданий йому в користування автомобіль. 03.03.2018 року ОСОБА_6 надійшло повідомлення про те, що у зв`язку з повним погашенням кредиту на автомобіль, з нього знято заборону відчуження. Таким чином ОСОБА_6 має повне право зняти його з реєстрації та розпоряджатися ним в повному обсязі, але місцезнаходження автомобіля не відоме, як і громадянина ОСОБА_7 , який шахрайським шляхом ним заволодів та на зв`язок не виходить.

Постановою слідчого від 19.04.2018 року про визнання речовим доказом автомобіль марки «MAN F2000», 1997 року випуску, типу тягач, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частина друга ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення в тому числі збереження речових доказів.

В даному випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання вказаний автомобіль має значення для проведення досудового розслідування, як речовий доказ та існують достатні підстави вважати, що воно може бути передане, відчужене.

Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно ст.131 КПК України, арешт майна є одним з заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Із зазначених основоположних завдань кримінального судочинства вбачається, що орган досудового розслідування зобов`язаний вжити всіх заходів для відновлення порушеного права, в даному випадку на право власності.

Незастосування заборони на дане майно може призвести до його відчуження, передачі або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, також, з метою збереження речових доказів клопотання слідчого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.170-173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Накласти арешт на автомобіль марки «MAN F2000», 1997 року випуску, типу тягач, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_6 на підставі Публічного договору №К200А! від 13.12.2012 року, шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування зазначеного автомобіля.

Копію ухвали направити до СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ Національної поліції в Київській області для негайного виконання.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1