Справа № 754/2592/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши заяву судді ОСОБА_4 про самовідвід при розгляді кримінального провадження № 0013453 від 10.10.2017 року, -
В С Т А Н О В И В :

27.07.2018 року суддя ОСОБА_4 заявив самовідвід при розгляді кримінального провадження № 0013453 від 10.10.2017 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

Свою заяву суддя мотивує тим, що 02.07.2018 року до нього на розгляд надійшло кримінальне провадження № 0013453 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України. Однак у рамках даного кримінального провадження 03.04.2018 року ним було постановлено ухвалу, якою було відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості від 26.02.2018 року, укладеної між прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 та повернуто кримінальне провадження прокурору для подовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468-475 КПК України. На підставі викладеного суддя вважає, що не може здійснювати розгляд вказаного кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_4 , належним чином повідомлений про час та місце розгляду його заяви, в судове засідання не з`явився.

За вказаних обставин суддею визнано можливим розгляд заяви про відвід у відсутності вказаних вище учасників судового провадження.

Зваживши доводи судді, викладені у заяві, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім"ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім"ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадках порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов"язані заявити самовідвід.

Частиною 2 статті 81 КПК України визначено, що усі інші відводи, ніж передбачені ч. 1 ст. 81 КПК України, під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.

Що стосується підстав для відводу, зазначених суддею у заяві, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частинами 1, 2 статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов"язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов"язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом"якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, 02.07.2018 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0013453 від 10.10.2017 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

Згідно автоматизованої системи документообігу суду, 02.07.2018 року зазначене кримінальне провадження було розподілене за суддею Деснянського районного суду м. Києві ОСОБА_4 .

Разом з тим, 03.04.2018 року під головуванням судді ОСОБА_4 було постановлено ухвалу, якою було відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості від 26.02.2018 року, укладеної між прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 та повернуто кримінальне провадження № 0013453 від 10.10.2017 року прокурору для подовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468-475 КПК України.

Суддя ОСОБА_4 заявив самовідвід при розгляді кримінального провадження № 0013453 від 10.10.2017 року, оскільки вважає, що попереднє перебування на його розгляді вказаного кримінального провадження є підставою для його самовідводу.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі "Білуга проти України", від 28.10.1998 року у справі "Ветштайн проти Швейцарії" тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суд має завжди бути "встановленим законом".

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи "Цанд проти Австрії", заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та "Россі проти Франції", заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін "суд, встановлений законом", поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі "Сокуренко і Стригун проти України".

Суд, який розглядає справу, має бути "безстороннім" і "незалежним" за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад кримінального судочинства.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, практику Європейського Суду з прав людини, з метою уникнення чи запобігання у подальшому негативного ставлення до судді, а також з метою об"єктивного та неупередженого розгляду клопотання слідчого, суддя вважає заяву слідчого судді підставною та обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 75, 80, 81 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_4 про самовідвід - задовольнити.

Матеріали кримінального провадження № 0013453 від 10.10.2017 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України передати на розгляд іншому судді в порядку, визначеному ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1