АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/405/18 Справа № 199/6300/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000496 від 30 серпня 2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянин України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників судового провадження:
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
прокурора: ОСОБА_8
потерпілої: ОСОБА_9
представника потерпілої: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі зі змінами обвинувачений просить вирок суду скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дослідив обставини і характер порушення вимог ПДР допущених потерпілим ОСОБА_11 , не перевірив їх причинного зв`язку із подією ДТП, наявності у нього технічної можливості запобігти зіткненню транспортних засобів.

Зазначає, що суд не дослідив обставини, що випливали із висновку судово-автотехнічної експертизи №5/10.1-651 від 28.07.2016 року, відповідно до якої, дії водія ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось у причинному зв`язку з настанням даного ДТП. Також ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «DAIMLER-CRYSLER» шляхом застосування екстреного гальмування.

Судом не було призначено додаткову експертизу для визначення того, чи відбулось би взагалі зіткнення автомобілю «DAIMLER-CRYSLER» із автомобілем «ГАЗ-24» за умов здійснення екстреного гальмування водієм ОСОБА_6 та при виконанні водієм ОСОБА_11 всіх вимог п.12.3 ПДР.

Також зазначає, що в судовому засіданні не був допитаний свідок ОСОБА_12 , який на слідчому експерименті розповідав про обставини цього ДТП, тим самим судом не була перевірена достовірність наданої ним інформації, хоча висновок експерта базувався саме на цих даних, при цьому з самим обвинуваченим слідчий експеримент не проводився.

Вказує на те, що питання про висунення ОСОБА_11 відповідної підозри не вирішувалося у зв`язку з із настанням його смерті.

Визнаючи ОСОБА_6 винним у цьому кримінальному правопорушенні, суд виходив із зазначеного висновку судово-автотехнічної експертизи, де судовий експерт послався на вказані слідчим вхідні дані про технічну справність автомобіля «DAIMLER-CRYSLER» на момент ДТП, однак суд не звернув увагу на відсутність висновку судово-технічної експертизи про технічний стан двигуна та паливної системи цього автомобіля, та не призначив експертизу.

Зазначає, що в судовому засіданні, він наполягав на тому, що при здійсненні ним маневру обгону автомобіля ВАЗ-2106, який належить свідку ОСОБА_12 , внаслідок різкого набрання швидкості у керованого ним автомобіля «DAIMLER-CRYSLER» раптово виникла технічна несправність, відмова однієї із форсунок топливної частини двигуна, що суттєво ускладнило керування його автомобілем при поверненні на свою полосу руху, за умов наближення автомобіля ГАЗ-24 потерпілого ОСОБА_11 , який не гальмував.

Крім цього зазначає, що при ознайомленні з матеріалами кримінальної справи було виявлено відсутність звуку на технічних носіях інформації зафіксованих судових засідань за 17.08.2017 року, 05.09.2017 року, 22.09.2017 року, 29.09.2017 року, 19.10.2017 року.

Вказує на те, що в ході досудового та судового слідства в його діях не було встановлено об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, зокрема не було доведено наявності таких ознак як протиправність діяння та його причинний зв`язок із наслідками, а тому обвинувачений міг був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП України.

При апеляційному розгляді,в судовому засіданні від 18 квітня 2018 року обвинувачений відмовився від захисника ОСОБА_13 та апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 за згодою ОСОБА_13 на відмову від апеляційної скарги. Апеляційним судом прийнято відмову від апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 , тому суд перевіряє вирок суду в межах зміненої апеляційної скарги обвинуваченого, яку подано відповідно до ч.1 ст. 403 КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого із змінами потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 зазначають, що у обвинуваченого при розгляді матеріалів провадження в суді першої інстанції, не було обмежено його права на дослідження доказів, які містяться в матеріалах провадження та суд не обмежував обвинуваченого в процесуальних правах, обвинуваченим не було заявлено клопотань на проведення додаткової експертизи, повторної, комісійної або оскарження висновків експертів, не було викликано експертів у якості свідків, тому вони вважають необґрунтованими доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду.

Крім того, в запереченні потерпіла наголошує, що до заявлення цивільного позову обвинуваченим було частково відшкодовано збитки, шляхом передачі грошових коштів під розписку в рахунок погашення спричиненої шкоди, заподіяної ним внаслідок ДТП, тому вона не заперечує того факту, що вироком суду не була врахована сума у розмірі 38000 гривень, яка сплачена обвинуваченим відповідно до розписки від 16.11.2017 року.

Викладаючи свою позицію в запереченні потерпіла зазначає, що під час судового розгляду в суді першої інстанції просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням положень ст. 69 КК України, однак наразі її думка змінилася, оскільки обвинувачений неодноразово піддавався розшуку та під час судового засідання та в апеляційній інстанції змінив своє ставлення до визнання винуватості та вважає себе невинуватим у загибелі її чоловіка та спричиненні їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду -105 520 гривень та інші витрати.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, 19 червня 2016 приблизно о 20-11 ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , автомобілем «DAIMLER-CHRYSLER» № НОМЕР_2 , рухався у м. Дніпрі по вул. Передовій зі сторони вул. Гуртової у напрямку вул. Донецьке Шосе.

Так, ОСОБА_6 , не діючи таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру, маючи намір здійснити обгін автомобіля «ВАЗ-2106» № НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався попереду в попутному напрямку, перед початком обгону не переконався у тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, розпочав маневр обгону автомобіля «ВАЗ-2106» № НОМЕР_3 , внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу для руху, де в районі буд. №379 по вул. Передовій м. Дніпро допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобіля «DAIMLER-CHRYSLER» № НОМЕР_2 з передньою лівою частиною автомобіля «ГАЗ-24» № НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по своїй смузі для руху у зустрічному автомобілю «DAIMLER-CHRYSLER» № НОМЕР_2 напрямку, з пасажиром дружиною ОСОБА_9 .

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України: п.1.3, п.1.5, п.2.3 б), п.2.9 а), п.14.2 в); у зв`язку з чим сталась дорожньо - транспортна пригода та водій ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді ран у лівих тім`яній та лобній ділянках, саден на лицевому відділі голови, крововиливу у лівій лобній ділянці м`яких покривних тканин голови, саден на тулубі та кінцівках, синців на шиї та кінцівках, ран на лівих верхній та нижній кінцівках, крововиливу у м`язах лівої клубкової кістки, перелому лівої клубкової кістки, переломів ребер ліворуч та праворуч, крововиливів відповідно них у міжреберних м`язах та пристінковій плеврі, навколонирковій клітковині лівої нирки, розриву лівої нирки, переломів кісток лівих передпліччя та гомілки, зміщення суглобових поверхонь нижніх голівок кісток правої гомілки, крововиливів у м`яких тканинах тулуба, верхніх та нижніх кінцівок.

Дані тілесні ушкодження прижиттєві, причинені за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів) чи о такий (такі) за умови дорожньо-транспортної пригоди та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого та стосовно до живих осіб у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як такі, що призвели до настання смерті, яка настала о 08-10 год. 20.06.2016 у приміщенні медичного закладу.

Пасажир ОСОБА_9 отримала травми у виді: сумісної тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани підборіддя по центру, забою лобної області, закритої тупої травми грудної клітини, переломів 7-8-9-го ребер ліворуч, перелому 4-го грудного хребця, синців на молочних залозах, закритого перелому основної фаланги 2-го пальця правої кисті, забійної рани правого колінного суглобу, синців на верхніх кінцівках. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми, спричинені від дії тупих твердих предметів, частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяли в область голови, тулуба та кінцівок, якими були виступаючі частини салону автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

За своїм характером виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижні (більш, ніж як 21 день) термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.

Вислухавши суддю - доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого та скасувати вирок суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції , думку потерпілої та її представника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим та призначене покарання необхідним для виправлення обвинуваченого, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого викладені в апеляційній скарзі не можна визнати прийнятними.

Суд першої інстанції, провівши розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень вимог ч.1 ст. 337 КПК України,згідно з якими, судовий розгляд провадиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, не можна погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, про неповноту судового розгляду.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: 1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; 2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 410 КПК України допустив неповноту судового розгляду, не дослідивши обставин і характер порушення вимог ПДР допущених потерпілим ОСОБА_11 .

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки з вироку суду убачається, що судом досліджено усі наявні в матеріалах провадження докази, у тому числі висновки судової транспортно-трасологічної експертизи №5/10.4-603 від 25.07.2016, відповідно до якої місце зіткнення транспортних засобів розташовувалося на стороні проїзної частини дороги, призначеної для руху в напрямку вул. Гуртової, в безпосередній близькості перед початком подряпини довжиною 0,7 м по напрямку руху в сторону вул. Донецьке Шосе, тобто зіткнення сталося на полосі руху водія ОСОБА_11 , що доводить порушення обвинуваченим вимог п.14.2 (в).

Крім того, при ухваленні вироку судом досліджено висновок судово-технічної експертизи №5/10.2-600 від 27.07.2016, згідно якого рульове керування та передня підвіска автомобіля «DAIMLER-CHRYSLER» № НОМЕР_2 на момент проведення дослідження знаходиться в технічно несправному та непрацездатному стані. Технічні несправності рульового керування (деформація насосу гідравлічного підсилювача рульового керування та лівої рульової тяги) те передньої підвіски (деформація нижнього поперечного важіля лівого колеса, штанги стабілізатора з лівої сторони, лівої стійки стабілізатора) автомобіля «DAIMLER-CHRYSLER» № НОМЕР_2 , виникли під час ДТП, тобто автомобіль«DAIMLER-CHRYSLER» № НОМЕР_2 на момент скоєння ДТП був у технічно справному стані та тільки після ДТП мав технічну несправність, що повністю спростовує доводи обвинуваченого.

Як убачається з технічного запису судового засідання, обвинувачений повністю визнавав свою винуватість ( запис судового засідання від 10.11.2017 року) відповідно до встановлених у суді обставин та викладених у вироку суду та тільки в апеляційній інстанції змінив своє відношення до висунутого обвинувачення, яке знайшло своє підтвердження при судовому розгляді, що апеляційним судом розцінюється як спосіб захисту від обвинувачення.

Разом з тим, обвинувачений в апеляційній скарзі ставить питання, що в нього на момент обгону транспортного засобу ВАЗ - 2106 раптово виникла несправність паливної системи, у зв`язку з чим вимкнувся двигун. Однак, в суді першої інстанції обвинувачений при дослідженні матеріалів провадження не наголошував,що несправність паливної системи стала причиною ДТП, крім того не оскаржував висновки судово-технічної експертизи №5/10.2-600 від 27.07.2016 року, а навпаки, погоджувався з висновками експертів, не наголошував на проведенні додаткової експертизи з цих підстав, про що свідчить технічний запис судового засідання та наявні в матеріалах провадження журнали судового засідання.

Судом першої інстанції з достатньою повнотою встановлено, що інші докази, які були визнані судом належними та допустимими повністю підтверджуються висновком судово-технічної експертизи №5/10.2-600 від 27.07.2016 року, відповідно до якого, водій ОСОБА_6 повинен був діяти згідно вимог п.14.2 ( «в») ПДР України, не виконання якого знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку із настанням події даної ДТП. Технічна можливість запобігти ДТП для водія ОСОБА_6 визначалась виконанням ним вимог п.14.2 ( «в») ПДР України і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, котрі не дозволили б йому виконати їх, враховуючи, що автомобіль під керуванням водія ОСОБА_11 рухався по своїй полосі руху на відстані 0.4 м. від правого краю проїзної частині дороги по напрямку свого руху.

Судом першої інстанції було досліджено протокол проведення слідчого експерименту, з якого убачається, що автомобіль під керуванням водія ОСОБА_6 з моменту виїзду на смугу зустрічного руху, до моменту зіткнення з автомобілем ГАЗ-24, автомобіль «DAIMLER-CRYSLER» під керуванням ОСОБА_6 подолав відстань 142.4 м, що відповідно до висновку експерта відстань, яка була між автомобілем«DAIMLER-CRYSLER» і «ГАЗ-24» в момент початку обгону автомобілем«DAIMLER-CRYSLER», було не достатньо для безпечного виконання водієм ОСОБА_6 маневру обгону. Оскільки зіткнення було здійснено в задовільних дорожніх умовах( світлий час доби), що дозволяло завчасно водію ОСОБА_6 виявити автомобіль «Газ-24», рухаючись у зустрічній смузі руху, при цьому були відсутні зовнішні чинники ( автомобіль«DAIMLER-CRYSLER» знаходився в технічно справному стані),що вимушують водія екстрено виконувати ті або інші норми ПДР, що для ОСОБА_6 визначалося виконанням ним вимог п. 14.2 (в) ПДР. ( а.п. 131-132 т2.)

Як убачається з технічного запису судового засідання від 10.11. 2017 року обвинувачений ОСОБА_6 (запис 11.36.33)зазначав,що автомобіль став некерованим, до моменту зіткнення була секунда, що спростовує апеляційні доводи про можливість уникнення зіткнення у разі екстреного гальмування водієм ОСОБА_11 .

Аналізуючи висновок судово-автотехнічної експертизи №5/10.1-651 від 28.07.2016, де експертом надано вичерпну відповідь стосовно того, що водій ГАЗ -24- ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України та мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом екстреного гальмування, не можна погодитися з тим, що обвинувачений вважає винуватим в даній дорожній пригоді тільки водія ОСОБА_11 та заперечує свою винуватість, зосереджуючись на порушенні обвинуваченим тільки вимог п. 2.9(а) ПДР, відповідно до якого, водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або під дією наркотичних чи токсичних речовин.

Суди повинні при розгляді даної категорії справи керуватися Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де у п. 7 зазначено, що кримінальна відповідальність виключається, якщо особа порушила ПДР вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом. Вказані роз`яснення повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду України та усталеною судовою практикою, відповідно до якої, особа, яка, відповідно до пункту 1.5 ПДР створила небезпеку чи перешкоду для руху, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, в чому саме, визнано винним ОСОБА_6 .

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у кримінальних справах 5 листопада 2015 року при розгляді справи № 5-218кс 15 висловився правову позицію, що у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, необхідно встановити причинний зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали; дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв; хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію); тобто з`ясувати ступінь участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність водія, який порушив правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншим водієм.

З обсягу та характеру фактичних обставин провадження видно, що ОСОБА_6 під час керування автомобілем, рухаючись по дорозі з двома полосами для руху та виконуючи маневр обгону транспортного засобу,що вимагало від обвинуваченого особливої пильності та обрання такого режиму маневру, який би дав йому змогу вчасно побачити зустрічний транспортний засіб і вжити заходів для зупинки автомобіля або негайного повернення на свою полосу руху, виїхав на зустрічний напрямок.

Згідно з пунктом 11.3 ПДР на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди ( що не було наявне у вказаній ситуації, оскільки автомобіль, який рухався попереду«DAIMLER-CRYSLER», рухався зі швидкістю 60 км в населеному пункті ) або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, а положення пункту 10.1 зобов`язують учасника дорожнього руху перед початком перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Водночас, обстановка, у якій допустив маневрування обвинувачений, не свідчить про те, що порушення ним ПДР було вимушеним. Навпаки, саме його невиправдане і небезпечне маневрування на дорозі, у спокійній дорожній обстановці ( для ОСОБА_6 небезпеки не було), було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків у виді смертельного травмування водія ОСОБА_11 та спричинення середньої тяжкості дружині ОСОБА_9 .

У ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_6 та ОСОБА_11 було першим створено небезпеку руху, саме, ОСОБА_6 й він мав більше можливостей уникнути зіткнення, якщо б не порушував вимоги п. 14.2 (в) ПДР. ОСОБА_6 не переконався, що це буде безпечним для інших учасників руху, виїхав на зустрічну смугу руху, не вжив усіх заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху та, не надавши перевагу в русі зустрічному транспортному засобу, створив небезпеку для руху водію іншого автомобіля, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів. У цій дорожній ситуації ОСОБА_11 не міг передбачити і прорахувати: пришвидшиться рух, зміниться напрямок руху автомобіля чи зупиниться автомобіль ОСОБА_6 та в даному випадку водій ОСОБА_6 у відповідності до вимог п.1.3 був зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, що було порушено обвинуваченим та знайшло своє підтвердження при судовому розгляді.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги щодо неповноти судового розгляду , яку убачає сторона захисту у зв`язку з відсутністю можливості допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , оскільки як убачається з технічного запису судового засідання від 10.11. 2017 року , судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 363 КПК після безпосереднього дослідження доказів провадження, на обговорення учасників кримінального провадження, було висунуте питання про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами. Учасники кримінального провадження, у тому числі обвинувачений, який повністю визнавав свою винуватість та його захисник, підтримали клопотання прокурора та представника потерпілої про закінчення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами за відсутністю свідка ОСОБА_14 . Крім того, учасники кримінального провадження не заявляли клопотання про доповнення судового розгляду, тому судом у відповідності зі ст. 363 КПК України за відсутністю клопотань, було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і суд оголосив про перехід до судових дебатів.

Після перерви судового розгляду, 20.11. 2017 року судом перед проведення дебатів було обговорено питання про наявність клопотань учасників провадження та стороною захисту ніяких клопотань надано не було, тому доводи сторони захисту про істотні порушення судом кримінального процесуального закону необґрунтовані. Відповідно до вимог ч.3 ст. 404 не має підстав для повторного дослідження доказів при апеляційному розгляді, оскільки порушень вимог закону при досліджені доказів судом першої інстанції не встановлено.

Як порушення вимог ст. 107 КПК України, апелянт зазначає відсутність технічного запису судових засідань від 17.08.2017, 05.09.2017, 22.09.2017, 29.09.2017 року. Однак, вказані факти не знайшли свого підтвердження, оскільки судом апеляційної інстанції при дослідженні матеріалів кримінального провадження встановлено, що 17.08.2017 року судом першої інстанції було відкладено розгляд провадження , судові засідання від 05.09.2017, 22.09.2017 року наявні на компакт диску та прослуховується в повному обсязі. Судове засідання від 29.09.2017 року прослуховується частково, та наявний запис лише оголошення повного тексту ухвали про привід обвинуваченого у судове засідання.

У ході підготовки до апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції здійснено запит до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з метою витребування архівної копії запису від 23.06.2017 року, яка була надіслана до апеляційної інстанції та яка прослуховується в повному обсязі( покази потерпілої ОСОБА_9 )

Колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК, необхідно зважати на обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії.

Норму права, яка зосереджена в ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 107 і п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК, необхідно розуміти з урахуванням положень ч. 6 ст. 107 цього Кодексу так, що незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, але при цьому, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Як зазначалося, часткове відсутність технічного запису судових засідань, на які посилається обвинувачений не мали істотного значення для ухвалення судового рішення, тому не можна визнати вказані порушення істотними, які перешкоджають суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку, колегія суддів не встановила, тому апеляційні вимоги обвинуваченого не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про обгрунтованність призначеного судом покарання, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, урахував обставини, що впливають на покарання, позитивні характеристики, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, те що ОСОБА_6 є учасником бойових дій.

Протягом усього досудового слідства та розгляду справи в суді обвинувачений давав визнавальні показання про обставини дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненому щиро розкаявся,частково добровільно відшкодував заподіяну шкоду,тому суд першої інстанції визнав вказані обставини пом`якшуючими. При апеляційному розгляді обвинувачений змінив своє відношення до скоєного та вважав себе винуватим тільки в тому, що керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння за ст. 130 КУпАП, однак апеляційна інстанція не може виключити з вироку пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, оскільки не має апеляційних підстав щодо погіршення становища обвинуваченого.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано обтяжуючою покарання обставиною - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а тому суд першої інстанції виважено дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілої, яка при апеляційному розгляді зазначала про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи обставини конкретного провадження, поведінку обвинуваченого після скоєного злочину, враховуючи той факт,що ОСОБА_6 раніш притягався 07.05. 2014 року до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння за ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладалося стягнення у виді 7 діб арешту та він знов сів за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння та скоїв зіткнення з іншим транспортним засобом, що потягло смерть людини, колегія судів вважає що призначене судом покарання не сприймається як суворе.

Однак, при апеляційному розгляді потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 не заперечували того факту, що судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди було допущено помилку та не враховано відшкодовану ОСОБА_6 суму - 38000 гривень та потерпіла вважала необхідним відрахувати зазначену суму з заявленого розміру моральної шкоди 105 520 грн. Колегія суддів, вважає необхідним в даній частині змінити вирок та зменшити суму моральної шкоди з урахуванням вже сплаченої суми та стягнути з ОСОБА_6 моральну шкоду на користь ОСОБА_9 замість 105 520 грн. - 67 520 гривень.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, п.3 розділу Х11 «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ « Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 286 КК України змінити в частині вирішення цивільного позову та зменшити розмір стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 до 67 520 гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Верховний Суд протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді
Апеляційного суду :