Справа № 541/1171/18
Провадження № 1-кп/541/156/2018
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А

05 липня 2018 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000354 відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, -

встановив :

На розгляді в Миргородському міськрайонному суді Полтавської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ст. 187 ч. 1 КК України.

В зв`язку з тим, що строк домашнього арешту ОСОБА_4 , обраний ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2018 року, закінчується 22 липня 2018 року і до цього часу закінчити судовий розгляд виявилося неможливим, прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту на 60 днів, мотивуючи його наявністю ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч.2 ст.181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно з ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Крім того, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року згідно з яким суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів,

Враховуючивикладені вище обставини, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, не працює, власної сім`ї не має, отже не має міцних соціальних зв`язків,суд вважає що існує ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення, переховування від суду, а також незаконного впливу на свідків, отжезастосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт, не забезпечить належного запобігання настанню вказаних ризиків.

При визначенні виду запобіжного заходу судом враховуються обставини, наведені у ст. 178 та ст.181 КПК України, а тому до обвинуваченого слід застосувати цілодобовий домашній арешт, що в достатній мірі сприятиме досягненню мети застосування запобіжного заходу.

За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 194, 331 КПК України,

ухвалив :

Клопотання прокурора задовольнити, обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_4 залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Строк дії цієї ухвали два місяці - до 5 вересня 2018 року.

Копію цієї ухвали для виконання негайно направити до Миргородського ВП ГУНП України в Полтавській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1