Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А
Іменем України

12 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
та обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0007725 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Прип`ять Київської області, раніше судимої: 09.12.2015 року Печерським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Цим же вироком, суд стягнув з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 4400 (чотири тисячі чотириста) гривень.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_7 05.07.2016 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, знаходячись по вул. Ревуцького, 35, в м. Києві, поблизу школи № 302, вирішила повторно, умисно відкрито викрасти чуже майно, що належить ОСОБА_8 . Діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи на території школи, що знаходиться за вищевказаною адресою, підійшла ззаду до неповнолітньої ОСОБА_9 та шляхом зняття обома рукам з шиї останньої, відкрито викрала ланцюжок з хрестиком, 585 проби, загальною вартістю 4,9 г, вартістю 6199 гривень. Після чого з місця вчинення злочину, разом з викраденим майном зникла та в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд, завдавши при цьому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 6199 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року у кримінальному провадженні щодо неї в частині призначеного покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі та, з урахуванням ст. 75 КК України, звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції визнав обставиною, яка пом`якшує її покарання тільки щире каяття, яке підтверджується не тільки її словами про визнання вини та про щире каяття, а й позитивною пост кримінальною поведінкою обвинуваченої, яка полягає в усвідомленні протиправності своєї поведінки, наданні в залі судового засідання показань, які є логічними, послідовними та не виключають у суду сумніву щодо їх щирості.

Однак суд не врахував як пом`якшуючу обставину часткове відшкодування під час судового розгляду завданої шкоди потерпілій та, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, часткове усунення заподіяної шкоди.

Серед наведеного у вироку переліку обставин, які, на думку суду, посередньо характеризують ОСОБА_7 , такими є тільки наявність судимості, інші обставини, а саме те, що вона не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітнього сина - 2003 року народження, якого виховує самотужки, характеризують її з позитивного боку.

Також обвинувачена звертає увагу на те, що зазначення у вироку про те, що вона не працює, також не відповідає дійсності, оскільки, з огляду на економічне становище в державі, вона працює не офіційно.

Окрім цього, як вважає апелянт, при обранні покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням, суд першої інстанції не врахував, що залишає її неповнолітнього сина без материнського піклування, оскільки інших рідних, які б взяли на себе виховання її дитини, не має.

Заслухавши доповідь судді доповідача; пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої обвинуваченою апеляційної скарги, а саме в межах призначеного їй покарання.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів; її особу, те, що вона вину визнала повністю, щиро розкаялась, раніше судима за вчинення умисного злочину, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставино, яка, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, а обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченої, вчинення злочину щодо малолітньої.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним, достатнім і справедливим для її виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, перевіряючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченої, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині призначеного їй покарання, з огляду на таке.

Зокрема, для того, щоб судове рішення, в даному випадку обвинувальний вирок, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 370, 374 КПК України, був не тільки законним і обґрунтованим, а ще й вмотивованим, в ньому повинні бути зазначені не лише обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання та мотиви призначення покарання, а й наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, в тому числі в частині призначеного покарання або звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції лише формально перерахував обставини, які, відповідно до вимог ст. 65 КК України, повинні бути враховані при призначенні винній особі покарання.
Між тим, у вироку суду фактично не наведено належних та достатніх мотивів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про те, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі і що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних для висновку про те, що виправлення останньої можливе без відбування призначеного покарання.
При цьому, незважаючи на те, що ОСОБА_7 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину, а також на наявність обтяжуючої її покарання обставини, вчинення злочину щодо малолітньої, суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченій покарання, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, взагалі залишив без уваги ту обставину, що остання під час судового розгляду добровільно частково відшкодувала заподіяну злочином шкоду, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України, не тільки може, а й повинно бути визнано обставиною, яка пом`якшує покарання.
Це також стосується і тієї обставини, що обвинувачена самотужки виховує малолітнього сина, який у разі застосування до неї реального покарання у виді позбавлення волі, залишиться без материнського піклування, оскільки інших рідних, які б взяли на себе виховання її дитини, не має.
Крім того, суд першої інстанції залишив без уваги пост кримінальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка, крім неофіційної суспільно-корисної праці та самостійного виховання дитини, займається волонтерською діяльністю, що свідчить про усвідомлення нею своїх протиправних дій та бажання стати на шлях виправлення, а також стан її здоровя та виявлення у неї тяжкого захворювання грудних залоз, яке підтверджене відповідними медичними документами, наданими суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду.
Приймаючи до уваги ці та інші, наведені у вироку, обставини, які повинні бути враховані при призначенні покарання, в тому числі дані, що характеризують особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання, колегія суддів, незважаючи на тяжкість вчиненого злочину, дійшла висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання, а тому вона може бути звільнена від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.
За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року, колегія суддів вважає необхідним вказану скаргу задовольнити, вирок суду змінити в частині призначеного покарання та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробування, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки та поклавши на неї обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, оскільки саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Застосувати до ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнити останню від відбування призначеного їй покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обовязки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1040/2018

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1