Справа № 180/1947/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000077 від 21 березня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме - переховування ОСОБА_5 від суду, можливість незаконного впливу на свідків, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на домашній арешт з тих мотивів, що обвинувачений більше року перебуває під вартою, прокурор не забезпечує явку свідків у судові засідання, що приводить до неодноразового продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу, прокурором не підтверджені заявлені ним ризики та недоведено необхідність продовження тримання ОСОБА_5 під вартою. ОСОБА_5 має міцні соціальні зв"язки в місті його постійного проживання, має родину та малолітню дитину, а тому існують всі підстави для зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.. 29 Конституції України, ст.. 9 Загальної Декларації прав людини, ст.. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, підставою - наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України клопотання прокурора про застосування запобіжних заходів повинно містити, крім іншого, обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Однак, прокурором в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також у судовому засіданні не доведено та не підтверджено відповідно до вимог КПК України неможливості запобігання зазначеним у клопотанні ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_5 перебуває під вартою більше року, а також те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою за підставу містить лише перелік ризиків без підтвердження таких та не містить обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, а також враховуючи особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання, мати обвинуваченого ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою та повідомила про свою згоду про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання по АДРЕСА_1 (вона є власником цієї квартири), суд приходить до висновку про відмову з задоволенні клопотання прокурора та про задоволення клопотання сторони захисту.

Суд також враховує, що неодноразове продовження обвинуваченому терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було наслідком неналежного виконання прокурором вимог ч. 3 ст. 23 КПК України, про що наголошувалося в ухвалах суду.

В судове засідання 16.07.2018 року знову не з`явилися свідки, згідно рапорту працівника поліції Марганецького ВП виконати привід свідків не було можливості в зв`язку з відсутністю свідків за місцем проживання і в зв`язку з тим, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ніколи не проживали зазначеними в ухвалі суду адресами, а деяких адрес взагалі не існує.
З метою недопущення порушення прав та основних свобод обвинуваченого у вигляді безпідставного продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, суд вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, з урахуванням тяжкості покарання, віку, стану його здоров`я, за необхідне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 194 331, КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з утримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту та заборонити йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів.
Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1.прибувати до суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, за викликом;
2.не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;
3.утримуватись від спілкування із свідками по справі;
4.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в"їзд в Україну.
Встановити, що часом закінчення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є 13 вересня 2018 року.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1