Ухвала
Іменем України
25 червня 2018 року
м. Київ
справа № 343/236/18

провадження № 51-6891ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року,
встановив:
Вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням частини 1 статті 69 КК на 1 рік позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він не погоджується з постановленими щодо засудженого судовими рішеннями. Вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
В той час, як у частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, захисник у касаційній скарзі, порушуючи питання про застосування до його підзахисного положень статей 69, 75 КК, не наводить жодних мотивів застосування таких норм кримінального закону.
При цьому, захисник у касаційній скарзі ставить вимогу про зміну лише вироку суду першої інстанції та наводить обґрунтуваньщодо незаконності цього рішення. Одночасно захисник у касаційній скарзі вказує на незаконність ухвали апеляційного суду, однак будь-яких доводів щодо незаконності та необґрунтованості цієї ухвали не наводить та вимог не ставить.
Тобто така позиція захисника позбавляє суд касаційної інстанції прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги.
Водночас не виконано захисником і вимог частини 6 статті 427 КПК, оскільки не додано до касаційної скарги стільки її копій з додатками в кількості, що буде необхідною для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Разом з цим, у частині 1 статті 50 КПК, визначено що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Проте захисником не долучено до касаційної скарги жодних документів на підтвердження повноважень щодо надання правової допомоги засудженому ОСОБА_4 .
Більше того, відсутність у касаційній скарзі застережень захисника щодо його участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання. Дане не може свідчити про небажання приймати участь в судовому засіданні, у разі відсутності про це у касаційній скарзі.

Звертаємо увагу захисника і на те, що його касаційна скарга адресована до Верховного Суду України, в той час, коли відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року залишити без руху, надавши йому десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3