Постанова
Іменем України
5 червня 2018 року

м. Київ
справа № 686/4310/17

провадження № 51-1961 км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 26 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000538, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернівці Могилів-Подільського району Вінницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.
Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 15000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26 червня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 26 січня 2017 року приблизно о 8 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем «Mitsubishi Lanсer», номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Красовського зі сторони вул. Козацької в напрямку вул. Чорновола в м. Хмельницькому, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого поблизу приміщення будівлі № 4 по вул. Красовського, порушив вимоги п.п. 19.3, 12.3 Правил дорожнього руху України та з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді засліплення його світлом сонця не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, не зупинився, продовжив рух, внаслідок чого створив небезпеку та допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля «MitsubishiLanсer» на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину вул. Красовського зліва направо відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад її здоров`я.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, (далі прокурор) просить судові рішення щодо ОСОБА_6 змінити у частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і вважати його засудженим за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Вказує на те, що суд першої інстанції не зазначив у вироку про прийняте рішення щодо додаткового виду покарання, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК як факультативне, і наведене порушення суд апеляційної інстанції залишив поза увагою.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 ,перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 433КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
Однією з підстав для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, визначених у ст. 438 КПК, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
У касаційній скарзі прокурором не оскаржуються висновок суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та кваліфікація його дій.

Дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК кваліфіковані правильно, а призначене йому покарання у виді штрафу відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК.

Разом з тим, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд припустився помилки, не зазначивши про прийняте рішення в резолютивній частині вироку.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу.
Отже, межі покарання насамперед залежать від типу (виду) тієї санкції, яка встановлена в статті Особливої частини. З урахуванням особливостей конструкції санкції вимога загальних засад про призначення покарання в межах санкції містить у собі низку положень, якими повинен керуватися суд при призначенні покарання.
Санкція ч. 1 ст. 286 КК є кумулятивною та передбачає наявність як основного, так і додаткового виду покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, яке є факультативним. У такому випадку питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу винного і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого ним рішення.
Крім того, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК встановлено, що в разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються, в тому числі, відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
У п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що покарання має бути визначене у вироку таким чином, щоб під час його виконання не виникло жодних сумнівів стосовно його виду і розміру.
Таким чином, визнаючи ОСОБА_6 винуватим за ч. 1 ст. 286 КК та призначаючи йому основне покарання у виді штрафу, суд мав би ухвалити в резолютивній частині вироку рішення щодо додаткового виду покарання, передбаченого санкцією цього закону як факультативне, про що правильно йдеться в касаційній скарзі прокурора.

Указане порушення суду першої інстанції залишив поза увагою при розгляді цього кримінального провадження й суд апеляційної інстанції.
За таких обставин судові рішення щодо ОСОБА_6 необхідно змінити в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати його засудженим за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, не встановлено.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 441442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд

у х в а л и в:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 26 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
У решті вказані судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3