Справа №463/2090/16-к
Провадження №1-кп/463/39/18
В И Р О К
іменем України

11 червня 2018 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

представника потерпілих (цивільних позивачів) ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника цивільного відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002346 від 16 липня 2014 року про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, українки, громадянки України, з вищою медичною освітою, працюючої лікарем-анестезіологом реанімаційно-анестезіологічного відділення №1 Львівської обласної клінічної лікарні, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 Кримінального Кодексу України -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , працюючи на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційно-анестезіологічного відділення №1 Львівської обласної клінічної лікарні, будучи лікарем-анестезіологом, яка надавала медичну допомогу ОСОБА_10 в ургентній операційній Львівської обласної клінічної лікарні, що за адресою: м. Львів, вул. Чернігівська, 7, під час обстеження та анестезіологічного забезпечення операції, неналежно виконувала свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого ставлення до них, що, як наслідок, спричинило тяжкі наслідки (смерть) для хворого ОСОБА_10 .

Так, 28.06.2014 року о 15.10 год., ОСОБА_10 поступив у відділення щелепно-лицевої хірургії Львівської обласної клінічної лікарні, що на вул. Некрасова, 4/6 у м. Львові, де після проведеного огляду, був госпіталізований в ургентному порядку із виставленням діагнозу: одонтогенна флегмона дна порожнини рота зліва, що потребувало оперативного втручання під загальним знечуленням. З метою анестезіологічного забезпечення оперативного втручання ОСОБА_10 було залучено лікаря-анестезіолога ОСОБА_5 , яка в цей день була черговим лікарем-анестезіологом по ургентній операційній. О 20.05 год. цього ж дня ОСОБА_5 оглянула хворого ОСОБА_10 і після чого, о 20.55 год. вона розпочала його передопераційну підготовку.

У подальшому, продовжуючи спостереження за станом хворого ОСОБА_10 та лікування у вигляді анестезіологічного забезпечення, лікар-анестезіолог ОСОБА_5 , врахувавши прогностичні критерії тяжкої інтубації, а саме набряки, маленьку відстань між зубами за умови максимального розкриття рота, погане розгинання шиї, товсту коротку шию, чоловічу стать, вік 45 років, однак недбало ставлячись до своїх професійних обов`язків, порушуючи вимоги Наказу МОЗ України № 430 від 03.07.2006 року «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Анестезіологія та інтенсивна терапія», несучи відповідальність за якість проведення інтубації як лікар-анестезіолог, який провів первинний анестезіологічний огляд та обрав алгоритм дій за умови вибору рішення про інтубацію, провела більше двох невдалих спроб інтубації, при першій з яких відбулась неправильна постановка ендотрахіальної трубки в стравохід, що негативно вплинуло на стан здоров`я хворого ОСОБА_10 .

Крім того, ОСОБА_5 , несучи персональну відповідальність, як лікар-анестезіолог за проведення лікування хворого ОСОБА_10 у вигляді анестезіологічного забезпечення, своєчасно не прийняла рішення про хірургічну інтубацію (трахеостомію) та після проведення нею більше двох невдалих спроб інтубації допустила до проведення додаткових спроб інтубації інших двох лікарів-анестезіологів, які теж виявились невдалими, тим самим відтермінувала накладення трахеостоми хворому ОСОБА_10 , що в кінцевому результаті призвело до смерті останнього, а саме 28.06.2014 року о 22.15 год., в ургентній операційній реанімаційно-анестезіологічного відділення №1 Львівської обласної клінічної лікарні, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Чернігівська, 7.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 140 КК України - неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, а саме його смерть.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 Кримінального Кодексу України, не визнала. По суті інкримінованого їй обвинувачення пояснила, що 28 червня 2014 року вона згідно з графіком чергувань заступила на чергування в реанімаційно-анестезіологічне відділення Львівської обласної клінічної лікарні. О 9.00 год. ранку разом із лікарями провела прийом пацієнтів та займалась лікувальною роботою. Приблизно о 15 год. до неї прийшли судинні хірурги і повідомили, що є необхідність провести операцію в судинній хірургії на аневризму аорти. За кілька хвилин після 15.00 год. вона піднялась у відділення, щоб оглянути хворого, це був важкий хворий, який потребував серйозної підготовки до операції. В цей час до ОСОБА_5 в передопераційну підійшов лікар ОСОБА_11 , який повідомив, що в нього є пацієнт з флегмоною і потрібно здійснити анестезіологічне забезпечення. Та відповіла, що вона вже помита на операцію і не може зараз відлучитись. На що ОСОБА_11 запитав чи довго буде тривати операція. Вона сказала, що операція складна і може тривати довго. Тоді ОСОБА_11 спитав ОСОБА_5 чи може ще хтось дати наркоз. Вона відповіла, щоб він йшов у відділення і з`ясував. Крім того, вона сказала ОСОБА_11 викликати на консультацію лікаря ЛОР, тому що при підщелепних флегмонах всіх пацієнтів повинен оглядати лікар ЛОР. Тоді ОСОБА_5 пішла в операційну. Операція тривала до 20 год. Вже коли закінчували операцію підійшов ОСОБА_11 і запитав чи вони ще довго. ОСОБА_5 відразу спустилася на перший поверх в ургентну операційну, де знаходився пацієнт ОСОБА_10 . При огляді ОСОБА_5 побачила у ОСОБА_10 великий набряк підщелепової і щічної ділянки. Зібравши дані і оглянувши хворого призначила премедикацію, при огляді стан пацієнта був стабільний. В подальшому ОСОБА_5 спитала ОСОБА_11 чи оглядав пацієнта лікар ЛОР, на що він їй відповів, що лікар ЛОР йому не потрібен.

У зв`язку з цим ОСОБА_5 сама викликала лікарів ЛОР, а саме зателефонувала до чергового і повідомила, щоб в ургентну операційну прийшов лікар ЛОР з набором для трахеостомії, оскільки була прогнозована складна інтубація. За декілька хвилин прийшла лікар ОСОБА_12 . Зазначила, що вона прийшла без набору та без інструментів. Як ОСОБА_12 оглядала хворого ОСОБА_10 не бачила, оскільки пішла в операційну готуватись до операції. Коли вийшла з операційної, то лікаря ЛОР уже не було. Тоді ОСОБА_5 ще раз викликала лікарів ЛОР, адже якщо передбачається тяжка інтубація, вони без лікарів ЛОР не інтубують. Коли прийшли лікарі ОСОБА_12 і ОСОБА_13 вона ще раз уточнила чи може вона інтубувати, на що ОСОБА_12 відповіла, що так і ОСОБА_13 це підтвердив.

Після цього ОСОБА_5 почала вводити препарати для наркозу і продихувати маскою штучної вентиляції. Стан пацієнта ОСОБА_10 був стабільний. Тиск і сатурація у нормі. Коли подіяли препарати, вона почала інтубувати, хоча при огляді бачила порушення анатомічної будови носоглотки і труднощі при інтубації передбачала. При інтубації щілина не візуалізувалась і ОСОБА_5 в сліпу попала в шлунок, це тривало буквально 5-7 секунд. Потім приєднали апарат штучної вентиляції до трубки, дихання не прослуховувалось, витягнули трубку і вона далі продихувала пацієнта, сатурація була 98. Після того ОСОБА_5 відразу покликала лікаря ОСОБА_14 , оскільки, якщо один лікар не може заінтубувати, то відповідно до протоколу складної інтубації потрібно кликати на допомогу ще когось чи використовувати інші методи. Санітарка побігла за лікарем ОСОБА_14 . Через кілька секунд після цього в операційну зайшла лікар ОСОБА_15 . ОСОБА_5 сказала ОСОБА_15 про те, що у неї уже була невдала спроба інтубації в шлунок. Перед цим ОСОБА_5 хотіла поставити ларенгіальну маску, але технічної можливості не було, оскільки був великий набряк, маска є великих розмірів і в рот вона не вставлялась. ОСОБА_15 спробувала заінтубувати, але спроба виявилась невдалою, тому що щілина не візуалізувалась, тому другий раз вона уже не інтубувала. Десь за 2 хв. в операційну забігла ОСОБА_14 . Протягом усього часу пацієнт продихувався, стан його був стабільний. ОСОБА_14 перебрала маску, продихала пацієнта, відкрила рот, побачила що там немає змоги заінтубувати і сказала лікарям ЛОР накладати трахеостому. Коли ОСОБА_14 звернулась до лікарів ЛОР вперше, вони не реагували. Тоді ОСОБА_14 звернулась до них в грубій формі і з криком наказала їм, щоб ті накладали трахеостому. До пацієнта ОСОБА_10 підійшла ОСОБА_12 , взяла рукавички, які їй подала операційна медсестра, відкрила набір, в ньому не виявилось трахеостомічної трубки. Тоді ОСОБА_12 зробила розріз у верхній половині шиї і відразу виділилась велика кількість сукровичних гнійних виділень, які зразу ж почали відсмоктувати. ОСОБА_12 надали трубку, яка була в анестезіологів, яка їй впала на підлогу, тоді їй дали іншу трубку, яка не влізла і вона теж впала на підлогу. Тоді сказали, щоб ОСОБА_13 допомагав. Коли ОСОБА_12 зробила розріз, по монітору побачили, що почав падати артеріальний тиск і ОСОБА_5 підключила катетер в другу вену і почали вводити препарати, але тиск не піднімався, тоді підключили норадреналін. ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_10 , посунув ОСОБА_12 , зробив більший надріз, вставив трубку і пацієнта приєднали до апарата штучної вентиляції легень. На той момент тиск був 40 на 66. В 21.35 год. наступила зупинка серцевої діяльності і вони почали проводити реанімаційні заходи, непрямий масаж серця, введення атропіну і адреналіну. Реанімаційні заходи тривали протягом 45 хв. і не дали результату і було констатовано смерть пацієнта ОСОБА_10 .

Крім того, відповідаючи на запитання, ОСОБА_5 повідомила наступне: Поки анестезіологи проводили інтубацію стан пацієнта був стабільний, стан хворого відразу почав погіршуватись після того як ОСОБА_12 почала робити трахеостомію. Маніпуляції анестезіологів тривали до 5 хвилин з продихуванням. Стан пацієнта з моменту, коли ОСОБА_5 його оглянула і до початку операції до 21.05 був стабільний, але в пацієнта була велика флегмона, яка сприяла інтоксикації. Інфекційне вогнище з кожною годиною і хвилиною не покращує стан пацієнта. Єдиним методом покращення є розкриття флегмони, тобто забрати джерело. Стан на мікроскопічному рівні погіршувався, хоча він був при свідомості.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, її вина повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами:

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні 29.07.2016 р. дала показання про те, що її син ОСОБА_10 звернувся разом із сестрою ОСОБА_7 до Львівської обласної клінічної лікарні у святковий день, День Конституції, у зв`язку з тим, що за день до цього йому вирвали зуб і за ніч у нього напухла шия і щока. Вона особисто прийшла до Львівської обласної клінічної лікарні о 16 год., де на той час вже були її син та донька. Лікар ОСОБА_11 подивився на нього і сказав, що це буде легка операція і за 15 хв. зроблять надшкірний розріз, випустять гній і все буде добре. Після цього лікар ОСОБА_11 завів його в операційну, де він пробув до 22.00 год., і помер. З історії хвороби їй стало відомо, що лікар-анестезіолог ОСОБА_5 прийшла в 20.10 год. Вона його подивилася, поміряла тиск. Все було добре, син з нею розмовляв. Пізніше вирішили робити загальний наркоз. Потім вирішили запросити на консультацію лікарів ЛОР, їх було двоє. Вони подивились і дали дозвіл на інтубацію. Потім через вікно у дверях, вона побачила що ОСОБА_10 почали стимулювати серце. Вона спитала у жінки, яка вибігла з операційної із апаратом, що там сталось, на що вона махнула рукою і побігла. Через деякий час лікарі вийшли гуртом з операційної і повідомили їй, що вони нічого не могли зробити і її син помер. Почувши це, вони були шоковані, адже до лікарні прийшов здоровий і сильний чоловік 42 роки і через 5 годин помер. Коли вона з ОСОБА_7 зайшла в операційну, то здивувалась, в ОСОБА_10 був надутий живіт, були сині вуха, все було синє. Заявлений цивільний позов підтримала. Крім того, вказала, що відносини з сином у неї були дуже добрими, ОСОБА_10 був її однодумцем. Після смерті сина, погіршився її стан здоров`я, виникла стенокардія, якої у неї до того ніколи не було, підвищився тиск, безсоння. Вона постійно перебуває у депресивному стані. ОСОБА_10 усю свою зарплату приносив своїй матері, він їй допомагав і вони разом вели спільне господарство.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні 29.07.2016 р. показала, що 28.06.2014 р. вона разом з потерпілим ОСОБА_10 звернулись за медичною допомогою до відділення щелепно-лицевої хірургії Львівської обласної клінічної лікарні в обідній час. ОСОБА_10 одразу забрали в оглядову, де його оглянув лікар ОСОБА_11 . Потім сказали, що ОСОБА_10 потрібно оформляти в лікарню і його залишили в палаті, а вона особисто пішла заповнювати необхідні документи. Лікар ОСОБА_11 повідомив, що на два тижні ОСОБА_10 залишиться в лікарні, що йому потрібно термінового робити операцію і що без операції не обійдеться. На той час ОСОБА_10 самостійно розмовляв, він подзвонив на роботу і сказав, що його госпіталізують у лікарню на два тижні. ОСОБА_10 довго знаходився в операційній палаті, оскільки вони очікували на анестезіолога ОСОБА_5 , яка була задіяна на іншій операції. Потім лікар ОСОБА_11 вийшов і сказав, що ОСОБА_10 не можуть заінтубувати. Через деякий час в операційну зайшли два лікарі ЛОР. Потім вийшли всі лікарі і якась жінка сказала, що вони нічого не змогли зробити і що брат помер. Коли зайшли в операційну, побачили ОСОБА_10 , в якого був великий живіт. Колір тіла у ОСОБА_10 був мармуровий з фіолетовим відливом, сині вуха, лице синюшного кольору. Потім лікар ОСОБА_11 сказав їй, що він до ОСОБА_10 навіть не торкався і що він помер ще до того, як той мав приступити до операції. Характеризуючи ОСОБА_10 , ОСОБА_7 вказала, що відносини у неї з братом були приязні. ОСОБА_10 був дуже чуйною і доброю людиною. Після смерті брата, вона відчуває втрату рідної, близької людини. Словами передати біль втрати неможливо. Цивільний позов підтримала.

Представники відповідача Львівської обласної клінічної лікарні ОСОБА_16 , ОСОБА_9 позовні вимоги заперечили. З їх пояснень вбачається, що ОСОБА_5 виконувала вимоги посадової інструкції, положення про відділення та вимоги, визначені Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, забезпечила необхідний рівень спеціального обстеження хворого та забезпечила послідовність в лікувальному процесі, а також дотримуючись санітарно-гігієнічних правил у лікувальному процесі хворого ОСОБА_17 не могла фізично покинути операційну відділення судинної хірургії та залишити без спеціального спостереження ОСОБА_17 . Крім того, на думку представників відповідача, Висновок експерта № 147 є суперечливим за своїм змістом, а його окремі положення прямо протилежні обвинувальному акту, обставинам справи та чинному законодавству.

Свідок ОСОБА_12 (аспірант кафедри отоларингології Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького 2-го року навчання, ЛОР-лікар) 26.08.2016 р. у судовому засіданні дала такі показання. 28.06.2014 р. її було викликано на консультацію до пацієнта ОСОБА_10 . Вона прийшла, оглянула пацієнта, написала свій огляд в історію. Лікар ОСОБА_5 попросила її залишитись, оскільки планувалась важка інтубація, для страховки, щоб провести трахеостомію. Потім до неї прийшов лікар ОСОБА_13 . Згодом вони разом з ним пішли в операційну. Пацієнту вже була проведена премедикація. Після проведення лікарями-анестезіологами невдалих спроб інтубації було прийнято рішення про те, щоб накладати ургентну трахеостомію. Лікарями ЛОР було накладено трахеостомію і пацієнта було підключено до апарату штучної вентиляції легень. Під час накладання трахеостоми пацієнт продихувався маскою. Коли вона вперше оглядала ОСОБА_10 , то він був у ясній свідомості, розмовляв, був адекватний. Показів для превентивного накладення трахеостоми не було. Дихання у ОСОБА_10 було достатнім, голосова щілина широка. Крім огляду лікарів ЛОР, анестезіолог також робить огляд, оцінює ситуацію. Якщо лікар-анестезіолог бачить, що він не може заінтубувати, він пише лікарям ЛОР покази і вони роблять превентивну трахеостомію. У випадку превентивної трахеостоми лікарям ЛОР легше працювати, оскільки вони є необмежені в часі і вони можуть собі якось спланувати час. Це має писати лікар-анестезіолог. Без їхніх показів лікарі ЛОР не мають права накладати трахеостому, якщо немає якихось ургентних випадків. У даному випадку таких вказівок від лікарів-анестезіологів не було, лікарі-анестезіологи продовжували інтубувати і значить вони були в змозі це зробити. Вона особисто бачила як лікарі-анестезіологи проводили інтубацію хворому ОСОБА_10 . Інтубацію проводили лікар ОСОБА_5 , ОСОБА_15 і ОСОБА_18 . Скільки точно інтубацій провела ОСОБА_5 вона сказати не може, але дві спроби інтубації, які робила ОСОБА_5 вона чітко бачила. Потім ще дві спроби зробила лікар ОСОБА_15 і ще одну ОСОБА_14 . Після спроб інтубації лікарі-анестезіологи сказали лікарям ЛОР, щоб вони проводили ургентну трахеостомію. Під час проведення трахеостомії пацієнт ОСОБА_10 був в нормальному стані, вентилювався через маску. Після проведення трахеостомії, пацієнта ОСОБА_10 підключили до апарату, пацієнт дихав. Анестезіологи прослухали легені, сказали, що дихання в пацієнта задовільне, подивились на апарат і сказали, що пацієнт дихає обома легенями. Вона та лікар ОСОБА_13 пішли розмиватись. Потім вони почули, що в операційній щось відбувається. Вони прийшли і побачили, що пацієнту проводили реанімаційні заходи. Як їй сказали після проведення трахеостомії пацієнт ще 15 хв. нормально дихав і вже потім почались реанімаційні заходи, які були невдалі і пацієнт помер. На її думку трахеостомію треба було накладати швидше. У випадку ОСОБА_10 лікар ОСОБА_5 мала зорієнтуватися вчасно і прийняти рішення про накладення трахеостомії. Оскільки сама флегмона була вище ніж місце, де проводилась трахеостомія, тому теоретично її вскриття є неможливим. При інтубації таке могло бути.

Свідок ОСОБА_11 (лікар-хірург-стоматолог Львівської обласної клінічної лікарні) у судовому засіданні 31.08.2016 р. дав суду такі показання. При поступленні ОСОБА_10 було виставлено діагноз однобічна флегмона дна порожнини рота зліва. Стан пацієнта ОСОБА_10 був середньої важкості, він був контактний і розмовляв, вільно дихав, ішов своїми ногами на прийомний покій. Він не потребував якихось реанімаційних заходів. ОСОБА_11 його оглянув і написав план лікування і хворому почала проводитись передопераційна підготовка і його обстеження. ОСОБА_5 сказала, що їй потрібно покликати лікарів ЛОР, оскільки вона передбачала важку інтубацію. Лікар ОСОБА_12 його оглянула і сказала, що його можна інтубувати. Було зроблено кілька спроб інтубації, після цього було проведено трахеостомію. Коли він зайшов в операційну, лікар ОСОБА_5 уже почала проводити інтубацію. Він особисто бачив як ОСОБА_5 провела сама мінімум три спроби інтубації. Колір шкіри у пацієнта ОСОБА_10 почав змінюватись перед накладенням трахеостоми, він ставав синюшним, що свідчило про недостатнє насичення крові киснем. Під час проведення трахеостомії вскрити флегмону у ОСОБА_10 було неможливо, оскільки у нього не була флегмона шиї, при трахеостомії рухи робляться зверху вниз. На його особисту думку флегмону можна швидше було вскрити при інтубації, аніж при проведенні трахеостомії. Рішення про проведення кожної із наступних інтубацій приймала лікар ОСОБА_5 . Рішення про накладення трахеостоми прийняла лікар ОСОБА_14 . Під час проведення ОСОБА_5 однієї із спроб інтубацій у хворого ОСОБА_10 надувся живіт, тому що попали в стравохід.

Свідок ОСОБА_19 (операційна медсестра Львівської обласної клінічної лікарні) у судовому засіданні 31.08.2016 р. дала суду такі показання. Вперше хворого ОСОБА_10 вона побачила в операційній. Коли ОСОБА_5 почала інтубувати хворого ОСОБА_10 , в цей час лікар ОСОБА_11 мився. Коли ОСОБА_5 заінтубувала перший раз хворого і їй це не вдалося, вона послала санітарку за підмогою. По дорозі санітарка зустріла ОСОБА_15 і остання прибігла в операційну, спробувала заінтубувати, але їй це не вдалося. Прибігла ОСОБА_14 , яка оглянула хворого, вона його не інтубувала і сказала, щоб лікарі ЛОР приступали ставити трахеостому. Коли лікар ЛОР зробила розріз, почали йти кров`янисті виділення. ОСОБА_19 не бачила чи в складі цих виділень був гній. Коли було зроблено розріз, хворий почав синіти. ОСОБА_12 не знала, що вона робить, вона не могла запхати трубочку. Тоді домився другий лікар ЛОР і поміг зробити більший розріз. Але вже йшла синюшність і хворому почали проводити реанімаційні заходи. Перед проведенням трахеостомії хворого ОСОБА_10 продихували апаратом і маскою. В момент проведення трахеостомії за показниками життєдіяльності ОСОБА_10 , вона не слідкувала, оскільки це не входить в її функції.

Свідок ОСОБА_20 (заступник директора Департаменту охорони здоров`я ЛОДА) у судовому засіданні 28.10.2016 р. дала суду наступні показання. ОСОБА_5 і потерпілу ОСОБА_7 вона особисто не знає. Жодних заперечень чи застережень щодо висновків судово-медичної експертизи в неї немає і підстав недовіряти цьому висновку в неї теж немає. Клініко-експертна комісія Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації не була задоволена якістю документів та матеріалів, які вона отримала від експертів та патологоанатома. З висновком клініко-експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України погоджується, підстав не довіряти такому висновку немає.

Свідок ОСОБА_14 (лікар-анестезіолог Львівської обласної клінічної лікарні) у судовому засіданні 14.11.2016 р. пояснила, що з ОСОБА_5 перебуває в робочих відносинах, з потерпілими особисто не знайома. Коли вона прийшла на роботу на чергування група студентів з криком прибігла до неї і покликала її в ургентну операційну. Можливо їй і телефонували, але вона цього не пам`ятає. Коли прибігла в операційну, забрала в лікаря анестезіолога маску, продихала нею ще раз пацієнта ОСОБА_10 і попробувала засунути в рот клинок, проте він не влазив. Тоді вона звернулась до лікарів ЛОР з вимогою накладати трахеостому. Проведена інтубація була невдалою, тому що не розкривався рот. Кожне наступне введення клинка для інтубації впливає на гіпоксію, бо тягнеться час. Остаточне рішення про проведення інтубації приймає лікар-анестезіолог, це входить до його посадових обов`язків. На одну інтубацію йде 2-3 хвилини, буває, що й за 25 секунд можна поставити. За 5 хвилин троє лікарів не могли провести інтубації, оскільки на це потрібен час. Чим скоріше хворий заінтубований тим краще. Інтубації, які робили ОСОБА_5 , ОСОБА_15 і ОСОБА_14 впливали на наростання гіпоксії у пацієнта ОСОБА_10 , оскільки тягнувся час.

Свідок ОСОБА_21 (лікар-патологоанатом Львівського обласного патологоанатомічного бюро) у судовому засіданні 14.11.2016 р. показав, що провів розтин ОСОБА_10 і згідно того, що побачив виписав довідку про причину його смерті. Потім чекав, коли йому прийде гістологія для формування діагнозу. Коли прийшла гістологія він і виставив діагноз, який було зазначено в протоколі, а саме одонтогенна флегмона дна порожнини рота і шиї. Одразу після проведеного розтину він був впевнений в тому, що це була флегмона кореня язика і шиї. Основна причина смерті Ї це флегмона, а безпосередньо набряк мозку виник внаслідок стискання, запальних змін тканин шиї, тромбів вен середнього калібру і внаслідок цього тяжкої гіпоксії, яка призвела до набряку. Флегмона була вскрита, про що свідчать тканини шиї темно-бурого кольору з каламутною рідиною, а це основний признак флегмони. Розбіжність між протоколом патологоанатомічного розтину (флегмона дна порожнини рота флегмона м`яких тканин шиї набряк головного мозку) в частині визначення причин смерті і лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 (свідоцтво остаточне) (флегмона дна порожнини рота септичний шок) пояснив як свою технічну помилку. При проведенні інтубацій, якщо довгий час проводяться маніпуляції, то вони можуть вплинути на наростання гіпоксії.

Свідок ОСОБА_13 (лікар-отоларинголог Львівської обласної клінічної лікарні) у судовому засіданні 05.12.2016 р. дав суду такі показання. Лікар ОСОБА_12 чергувала в цей день, коли з ургентної операційної поступив виклик про консультацію лікаря ЛОР. Хворий був премедикований, явищ стенозу не було, чисто дихав. Його мали інтубувати і на випадок неуспішної інтубації провести трахеостомію. У випадку ОСОБА_10 він асистував оперуючому хірургу лікарю ОСОБА_12 . Були спроби інтубації, їх було багато, але ні одної не було ефективної. Трахеостомію було виконано лікарем успішно. Кровотечі не було. ОСОБА_12 не могла вскрити трахею, оскільки вона була щільна, кальцинована. Тому попросила його про допомогу. Потім підключили апарат і хворий вентилювався через апарат. ОСОБА_13 наклав направляючі шви. Потім лікар щелепно-лицевий хірург сказав, що немає що вскривати. Через 15 хв. після підключення до апарату настала зупинка дихання. Тоді почали проводити реанімаційні заходи. Трахеостомія була зроблена вчасно. Трахеостомія накладалась ургентно по життєвих показах, так як не можна було чекати. При трахеостомії вскрити флегмону лікарі ЛОР не могли, оскільки гнійник знаходився високо. Між місцем розтину і гнійником була велика дистанція, тому під час трахеостомії це було зробити неможливо. Якщо б під час трахеостомії відбулось вскриття то пішов би вміст гнійника, а такого не було. При інтубації може бути вскрита флегмона. Трахеостомія тривала не більше 11 хвилин.

Свідок ОСОБА_15 (лікар-анестезіолог Львівської обласної клінічної лікарні) у судовому засіданні 05.12.2016 р. дала суду наступні показання. Коли вона забігла в операційну, ОСОБА_5 сказала, що не може заінтубувати пацієнта. ОСОБА_15 зробила одну невдалу спробу інтубації через те, що в пацієнта був виражений набряк кореня язика і не вдалося візуалізувати голосову щілину. Пацієнт був під дією міорелаксантів у стані медикаментозного сну. Потім доктор ОСОБА_14 зробила спробу візуалізації голосової щілини. Тоді ОСОБА_14 сказала лікарям ЛОР накладати трахеостому. Після невдалих спроб ОСОБА_12 поставити трубочку всі почали просити лікаря ОСОБА_13 поставити цю трубку. Після того, як трубку було поставлено ОСОБА_15 пішла.

Свідок ОСОБА_22 (лікар-анестезіолог Львівської обласної клінічної лікарні) у судовому засіданні 24.02.2017 р. дав суду такі показання. Приблизно біля 21.00 год. він заходив в операційну і бачив хворого ОСОБА_10 . Це було зроблено за його власною ініціативою. Він зайшов в операційну і відразу вийшов. В операційній він побачив двох лікарів ЛОР, щелепно-лицевого хірурга, ОСОБА_5 і ОСОБА_14 середній і молодший медичний персонал. Він пригадав лише як лікарі ЛОР накладали трахеостому. Він ні з ким не говорив, він побачив, що відбувається, повернувся і пішов.

Свідок ОСОБА_23 (сестра медична анестезист Львівської обласної клінічної лікарні) у судовому засіданні 24.02.2017 р. дала суду такі показання. Коли близько 16.00 год. ОСОБА_23 та ОСОБА_5 йшли на наркоз у відділення судинної хірургії про хворого ОСОБА_10 їй було невідомо. За 10 хвилин до закінчення операції в судинній хірургії до ОСОБА_5 піднявся ОСОБА_11 і сказав, що в нього є хворий і його потрібно оперувати і спитав чи вони вже закінчують. ОСОБА_5 прийшла в передопераційну і пішла дивитись хворого, потім вернулась в операційну спитала в них чи все готово і потім пішла в ЛОР відділ. Приблизно через 5 хв. прийшли лікарі ЛОР і оглянули хворого. ОСОБА_5 повідомили, що хворого будуть інтубувати. Рішення про інтубацію приймає анестезіолог, у складних випадках лікар-анестезіолог консультується з лікарями ЛОР. Коли ОСОБА_10 вже був в операційній, ОСОБА_12 ще раз оглянула ОСОБА_10 і сказала, що його можна буде заінтубувати. Хворого підключили до наркозу. ОСОБА_5 роздихала ОСОБА_10 за допомогою маски. Коли ОСОБА_5 перший раз інтубувала вона не попала туди куди треба. Далі ОСОБА_5 його роздихала і попросила дати ларингіальну маску. Ларингіальна маска не пішла взагалі. Після першої невдалої спроби інтубації ОСОБА_5 попросила санітарку покликати ОСОБА_14 . Потім прибігла ОСОБА_15 , проте теж не змогла поставити трубку. Тоді ОСОБА_15 почала роздихувати ОСОБА_10 . ОСОБА_14 ларингоскопом зайшла в ротову порожнину і сказала, що там великий набряк і треба робити трахеостомію. Коли ОСОБА_13 поставив хворому трубку, почалась брадикардія і почали проводити реанімаційні дії. Коли ОСОБА_12 зробила розріз з нього пішли кров`яні виділення. Там був гній, сукровиця і кров. ОСОБА_13 зробив інший розріз і поставив трубку. Коли ОСОБА_13 поставив трубку, ОСОБА_10 під`єднали до апарату і настала зупинка серця. Реанімаційні заходи проводили 40 хвилин лікарі ОСОБА_5 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_24 (палатна медична сестра ургентної операційної Львівської обласної клінічної лікарні) у судовому засіданні 24.02.2017 р. дала показання про те, що влітку 2014 року до Львівської обласної клінічної лікарні поступив хворий. Вона наглядала за хворим, підключила систему, взяла аналізи і чекали поки звільниться лікар ОСОБА_5 . ОСОБА_11 сказав їй, що до них поступає хворий і його потрібно оперувати, про термінову операцію не говорив. Що відбувалось в операційній їй невідомо. Вона доставила хворого в операційну і після цього пішла в сестринську.

Свідок ОСОБА_25 (завідувач відділення анестезіології та інтенсивної терапії № 1 Львівської обласної клінічної лікарні) у судовому засіданні 24.07.2017 р. дала суду такі показання. Львівська обласна клінічна лікарня є лікарнею павільйонного типу. Тому є напрацьовані механізми залучення анестезіологів. Відтак, якщо стоїть питання, що є пацієнт, якому потрібно негайно надавати допомогу, то в такому разі приїжджає санавіація і офіційно надає пацієнтові допомогу. У випадку пацієнта ОСОБА_10 рішення про залучення лікарів-анестезіологів повинен був приймати лікуючий лікар ОСОБА_11 .

На одночасному допиті (10.05.2017 р.) свідки дали наступні показання:

ОСОБА_11 зазначив: Я бачив як оглядали хворого в переопераційній. Я згідний з доктором Сеником, що хворий нормально дихав. Хворий говорив нормально, жартував з ними і чуть не своїми ногами йшов на операційний стіл. Хворий був оглянутий при поступленні. Збиралися анамнез, скарги, дані об`єктивного обстеження. Був зовнішньо ротовий, внутрішньо ротовий огляд. Він дивився пацієнта в кріслі. Причому в кріслі дивилися пацієнта два рази. Діагноз розширили до того, що це була флегмона дна порожнини рота зліва, це була однобічна флегмона. Стан хворого був середньої важкості і залишався таким до операції, не змінювався. Він кілька разів приходив і дивився на нього. Анестезіологи не зобов`язані просити дозволу на інтубацію, це їхня сфера діяльності. Так само він не узгоджує з анестезіологом план свого оперативного втручання. Кожен має свою ділянку роботи.

На запитання про кількість інтубацій, проведених ОСОБА_10 , ОСОБА_23 вказала, що одна спроба була трубкою, тоді вона пробувала ларенгіальною маскою, вона її не поставила. Тобто фактично була одна спроба. На це ж питання ОСОБА_13 показав, що бачив п`ять інтубацій, не менше. Відносно ларенгіальної маски, то тої інтубації не бачив, був біля хворого. ОСОБА_5 провела дві інтубації як мінімум. ОСОБА_11 зазначив, що ОСОБА_26 зробила мінімум три спроби клинком. Під час одної з тих спроб попала в стравохід. Підключили апарат і роздули шлунок. Мама потерпілого прийшла і сказала, що в нього було з животом. Три спроби це ті, що він бачив. Взагалі спроб було десь чотири. На запитання, коли стан пацієнта почав погіршуватись ОСОБА_11 зазначив після чисельних спроб інтубації, почала падати сатурація. Почав змінюватись колір шкіри, був багровий, потім синій. На запитання, яка причина накладення ургентної трахеостоми ОСОБА_11 показав, що хворий не продихувався, падали показники. Це була не планова, це була ургентна трахеостомія. Лікарі ЛОР рятували ситуацію. На запитання, про флегмону шиї та тромбоз ОСОБА_11 показав, що флегмони шиї там не було, тромбоз це діагноз патологоанатомів. Клініки тромбозу не було. Якщо би була клініка тромбозу викликали б тоді торакальних хірургів, загальних хірургів. На запитання ОСОБА_11 чи говорив він Тинітовській, що вона зробила його роботу, тобто вскрила флегмону, він зазначив, що такого не пам`ятає. А говорив «куди ділася флегмона». Коли пацієнт лежав без ознак життя, він підійшов, пощупав, тканини стали м`якші. На запитання ОСОБА_11 скільки часу минуло між моментом накладення трахеостоми і реанімаційними заходами, він показав, що на його думку введення адреналіну відбулось тоді, коли ще трахеостома була в процесі.

На запитання ОСОБА_23 скільки медсестер на зміні має доступ до наркотиків на чергуванні, вона повідомила, що в операційній тільки вона одна. Якщо з анестезіологів ще хтось іде на операцію, значить вони узгоджують з ОСОБА_5 , що вони ідуть на операцію. Медсестра з реанімаційного відділення має право взяти наркотики. Медсестра це погоджує з лікарем з яким іде на наркоз. На запитання про кількість інтубацій ОСОБА_23 повідомила перший раз ОСОБА_5 взяла трубку із провідником. Вона її провела і така була неуспішна, тому, що вона була в шлунку. Потім її витягнули і вона сказала дати меншу, але вона її не запхала і сказала, що слід попробувати ларингіальною маскою і ця спроба теж була невдалою. На запитання ОСОБА_23 чи підтверджує свої покази, що огляд лікарів ЛОР був швидкий, спрощений без інструментів, вона показала, що в передопераційній огляду не бачила, але знає що такий він і був. Спрощений огляд був в операційній. На запитання, якщо лікарі ЛОР повідомляють, що інтубувати можна, а анестезіолог каже, що не може, то хто приймає остаточне рішення про інкубацію, ОСОБА_23 повідомила, що анестезіолог. На запитання, скільки минуло часу від накладення трахеостоми до початку реанімаційних заходів ОСОБА_23 повідомила, що після накладення трахеостоми одразу почались реанімаційні заходи. А ОСОБА_19 на це ж запитання відповіла, що наклали трахеостому і ОСОБА_11 оглянув, це фактично паралельно було. На запитання до ОСОБА_19 чи підтверджує вона слова «часу в тебе немає, ріж вже», які говорила ОСОБА_5 . ОСОБА_19 повідомила, що підтверджує, що були такі слова. Її ОСОБА_12 спитала скільки в неї є часу. ОСОБА_5 сказала, що часу немає, що треба швиденько.

На запитання до ОСОБА_13 чи підтверджує він покази ОСОБА_19 «коли ОСОБА_12 зробила розріз трахеї, в той момент ОСОБА_13 виходив домиватись», він повідомив, що абсолютно ні. Він не виходив, як зайшов о 21.00 годині в ургентну операційну, так звідти не відлучався. Руки мив в операційній, при вході зліва. Коли ОСОБА_12 зробила розтин, він стояв у рукавицях, зупиняв кровотечу, яка була незначна, підсушував і все. Потім крючки тримав. На це ж питання ОСОБА_14 повідомила, що вони стояли збоку двоє, обидва ЛОРи. Пішла накладати трахеостому доктор. З першого разу вона вийшла невдала. Тоді відсмоктали рідину бурого кольору. Потім ОСОБА_13 пішов мити руки і став до операції. Починали операцію з великим криком, дивились один на одного, хто піде робити, тоді взялися за трахеостому. ОСОБА_13 заперечив покази ОСОБА_14 показавши, що такого не було, а коли сказали накладати трахеостому, тоді і почали. Трахеостомія практично була суха.

На запитання, хто з лікарів приймає рішення про інтубацію, ОСОБА_14 повідомила, що лікуючий лікар, анестезіолог і ЛОР консилярно. Акцентувати мала би анестезіолог напевно. Далі ЛОРи дивляться прохідність і вирішується питання чи накладати трахеостому. Інтубування зона відповідальності анестезіолога. Якщо хворий не відкриває рот більше 3 см, то тоді накладається трахеостома. Чому вони це не зробили, їй не відомо. Не знає, чому ОСОБА_5 почала інтубувати. На запитання ОСОБА_14 , хто з анестезіологів відповідав за анестезіологічне забезпечення ОСОБА_10 вона повідомила, що ОСОБА_5 і ОСОБА_15 , кожен на своєму етапі. Основний доктор ОСОБА_5 на запитання, який порядок дій, у разі якщо пацієнту потрібна ургентна операція, а анестезіолог зайнятий на іншій операції, ОСОБА_14 показала, що по-перше анестезіологи ставлять до відома заввіділенням анестезіології. ОСОБА_5 мала б телефонувати до завідуючого. На запитання чи на її думку вчасно у випадку ОСОБА_10 було прийнято рішення про трахеостому ОСОБА_14 показала, що як на неї то трошки із запізненням. Може потрібно було скоріше робити, а може з неї і починати.

На запитання чому проводилася трахеостома, чи вона була ургентна чи планова, ОСОБА_11 повідомив, що перед початком накладення трахеостоми почали падати показники, тому і було вирішено провести трахеостомію. Записано як ургентна трахеостома по життєвих показах. ОСОБА_14 показала, що як вона прийшла трахеостомія була вже ургентна по життєвих показах. В процесі інтубації показники почали падати. Трахеостомія була потрібна, бо хворий не продихувався. 2-3 інтубації, навіть поставивши в рот, набрякає слизова, незважаючи на те, що іде кисень, можливість продихати хворого була дуже важка.

На одночасному допиті (26.07.2017 р.) свідки дали такі показання:

ОСОБА_12 вказала, що коли вона оглядала пацієнта ОСОБА_10 о 20.20 год. він був адекватний при свідомості, при огляді його голосові зв`язки рухались, показів до накладання трахеостоми не було. ОСОБА_5 попросила її, щоб вона зачекала, оскільки можливо потрібно буде накладати трахеостому. Некротичних змін у ділянці шиї ОСОБА_10 вона не помітила. Інтубації тривали більше 20 хв. Трахеостома накладалась у типовому місці між 2 і 3 кільцем трахеї. Труднощів при проведенні трахеостомії не було, не було ні кровотечі, ні гною, рана була практично суха. На запитання, чи мала вона усі необхідні інструменти для проведення операції трахеостомії, вона вказала, що вона мала всі інструменти. На запитання про те, яка трахеостомія проводилась планова чи ургентна, ОСОБА_12 вказала ургентна. На момент огляду ОСОБА_10 показів для проведення планової трахеостомії не було. На запитання, чи під час проведення операції з накладення трахеостоми можна було вскрити флегмону ОСОБА_12 сказала, що це нереально, оскільки трахеостома знаходилася набагато нижче, ніж сама флегмона. Флегмона могла бути вскрита під час проведення інтубації. На момент проведення трахеостоми вона життєвих показників ОСОБА_10 не бачила, він був синюшний, але якщо б усе було добре, то для чого було потрібно робити ургентну трахеостомію. На запитання чи перед проведенням інтубації лікар ОСОБА_5 наполягала на проведенні інтубації, ОСОБА_12 вказала, що лікар-анестезіолог ОСОБА_5 мала б писати покази для накладення трахеостоми, проте такого не було. Свідок ОСОБА_27 вказав, що флегмона під час проведення трахеостомії не могла бути вскрита, оскільки трахеостома накладалась нижче від місця, де знаходилась флегмона. Свідок ОСОБА_13 на запитання чи під час інтубації могла бути вскрита флегмона повідомив, що інтубація може мати 10 ускладнень, одним із них могло бути вскриття флегмони.

Згідно з Висновком експерта № 147 від 30.03.2015 року (а.с.164-167 том 1), складеного за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи КЗ ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи, стан хворого ОСОБА_10 був і залишався середньої важкості до моменту спроб інтубації З моменту госпіталізації о 15.10. год. до переведення пацієнта в операційну о 20.40 год. тривала передопераційна підготовка, яка сприяла стабілізації стану хворого (п. 6 Підсумків). Неодноразова спроба проведення інтубації трьома лікарями-анестезіологами закінчилась невдало, у зв`язку з наявністю у хворого вираженого набряку ротоглотки через наявність флегмони дна порожнини рота (п. 12 Підсумків). Виходячи із конкретного випадку із хворим ОСОБА_10 очевидно лікарі-анестезіологи мали би проводити трахеостомію після 2-3 невдалих спроб інтубації, які негативно вплинули на стан здоров`я пацієнта (п. 13 Підсумків). Причиною роздуття живота ОСОБА_10 могло бути попадання киснево-повітряної суміші при штучній вентиляції легень з допомогою лицевої маски між спробами інтубації. Виявлені під час патолого-анатомічного розтину зміни слизової оболонки верхньої частини стравоходу можуть бути в тому числі і наслідком невдалих спроб інтубації (п. 15 Підсумків). Невдалі багаторазові спроби інтубації лікарями-анестезіологами і пізнє накладання трахеостоми лікарями-ЛОР привели до розвитку механічної асфіксії і летального наслідку хв. ОСОБА_10 (п. 30 Підсумків). Безпосередньою причиною смерті хворого ОСОБА_10 був набряк мозку внаслідок гострої асфіксії дихальних шляхів, як результат невдалих спроб проведення інтубації трахеї хворому (п. 31, 33 Підсумків).

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_28 26.06.2017 р. надав суду такі пояснення. У випадку пацієнта ОСОБА_10 існували критерії важкої інтубації, що потребували додаткового обстеження та залучення додаткових спеціалістів. В цій ситуації при встановленому 3 ступені важкої інтубації ОСОБА_10 можна було провести 2-3 спроби інтубації. При проведенні анестезіологічного забезпечення ОСОБА_10 лікарі-анестезіологи затягнули із залученням лікарів ЛОР, оскільки кожна наступна інтубація призводить до травмування ротоглотки. Якщо б після першої невдалої спроби інтубації були залучені лікарі ЛОР, то можливо пацієнт ОСОБА_10 залишився живий. У випадку ОСОБА_10 , якщо поруч були анестезіологи і хворий продихувався маскою, у нього були нормальні показники, то можна було залучати анестезіологів. Якщо після невдалої спроби цього не було, то потрібно було одразу залучати лікарів ЛОР. Остаточне рішення про можливість проведення інтубації приймає лікар-анестезіолог. Трахеостома ОСОБА_10 була проведена несвоєчасно, її слід було проводити після другої, максимум третьої невдалої спроби інтубації. Внаслідок невдалих спроб інтубації у хворого ОСОБА_10 наростала гіпоксія. Під час інтубації хворий не дихає. Затримка у проведенні операції по вскриттю флегмони не вплинула на важкість стану ОСОБА_10 , оскільки проводилась передопераційна підготовка, лабораторні обстеження.

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_29 26.06.2017 р. показав, що первинною причиною розвитку механічної асфіксії у ОСОБА_10 були невдалі спроби інтубації. Експерти давали відповідь про прямий причинно-наслідковий зв`язок. Саме невдалі спроби інтубації привели до гіпоксії мозку. Експерти вважали, що тих 5 хв. було достатньо для розвитку асфіксії. На момент накладення трахеостоми явища асфіксії вже були. Негативним ефектом, який призвів до летального наслідку, була неможливість провести інтубацію. Трахеостомію потрібно було робити раніше, так як кожна хвилина має значення. Її потрібно було робити після 2-3 невдалої спроби інтубації.

Допитана у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_30 26.06.2017 р. пояснила, що у випадку пацієнта ОСОБА_10 після першої невдалої спроби треба було ставити питання про трахеостомію. У ОСОБА_10 ішов набряк і ротоглотка була зайнята. Набряк був за рахунок флегмони. Там і слизова була задіяна. Якщо б після першої невдалої спроби інтубації була проведена трахеостомія, то пацієнта ОСОБА_10 можна було б врятувати. Трахеостомія у випадку пацієнта ОСОБА_10 проводилась на помираючому пацієнтові, оскільки пішов набряк легень, набряк головного мозку за рахунок гіпоксії, тканин серця і т.д. Лікар-анастезіолог мав би після першої спроби інтубації побачити асфіксію. Якщо він бачив, що після першої спроби не вдалося, то можливо варто було починати робити трахеостомію. Трахеостома пацієнту ОСОБА_10 накладалась по життєвих показах і була ургентною. У випадку ОСОБА_10 кликати інших лікарів-анестезіологів на допомогу було не потрібно. Саме з діями лікаря-анестезіолога, що перший почав проводити інтубацію і настанням смерті хворого ОСОБА_10 є причинно-наслідковий зв`язок. На набряк мозку в пацієнта ОСОБА_10 вплинув не тромбоз судин, а кисневе голодування, яке мало основне значення. Все решту мало супутнє значення. При проведенні інтубації сліди залишаються, оскільки пошкоджується слизова, потім важко дихати, а потім людина відходить.

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_31 26.06.2017 р. надав суду такі пояснення. У даному випадку, при такій патології хворому було потрібно робити максимум одну спробу інтубації. А також з хворим потрібно було обговорити можливість проведення планової трахеотомії. Трахеостомія проводилась як життєво рятувальна операція. В даному випадку були покази до планової трахеотомії. Трахеостому потрібно було накласти одразу ж після першої невдалої спроби інтубації, а не інтубувати далі. Трахеостомія - це додаткова травма. Зрозуміло, що лікарі намагались обійтись без трахеотомії, але після першої невдачі вони вже повинні були ставити питання про трахеостомію. ОСОБА_5 не повинна була кликати наступних лікарів анестезіологів і робити наступні спроби інтубації. При проведенні трахеостомії ОСОБА_10 вскрити флегмону було неможливо, так як було обрано правильне місце для її проведення, грамотно. У випадку ОСОБА_10 ключовим лікарем-анестезіологом, чиї дії є у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю є той, хто був відповідальний за проведення наркозу і анестезіологічне забезпечення.

Згідно з Висновком клініко-експертної комісії МОЗ України за результатами проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги ОСОБА_10 (а.с.162-163 том 1):

- безпосередньою причиною смерті є набряк головного мозку. Враховуючи дані аутопсії з високою ймовірністю смерть настала внаслідок гострої асфіксії;

- виходячи з даних записів анестезіолога, неможливість провести хворому інтубацію трахеї після декількох спроб, виклик більш досвідченого колеги (лікаря-анестезіолога з вищою кваліфікаційною категорією) та неможливість нею також виконати інтубацію трахеї, обумовлюють прийняття рішення про проведення ургентної трахеостомії;

- різке зниження артеріального тиску та зупинка серцевої діяльності зумовлені тяжкою гіпоксією (внаслідок асфіксії), а не розвитком інфекційно-токсичного шоку, як зазначено в медичній документації.

У Лікарському свідоцтві про смерть № 607 від 30.06.2014 р. (а.с.142 том 1) хворобою (патологічним станом), який призвів до настання смерті ОСОБА_10 були флегмона дна порожнини рота і септичний шок.

Згідно з Протоколом патологоанатомічного дослідження № 511 від 30.06.2014 р. (а.с.173-177 том 1), причиною смерті хворого ОСОБА_10 є флегмона дна порожнини рота, флегмона м`яких тканин шиї і набряк головного мозку.

З копії Локального протоколу медичної допомоги відділення ЩЛХ Львівської обласної клінічної лікарні при хірургічних захворюваннях вбачається, що лікування має бути виконане протягом 60-120 хв, розтин флегмони під загальним знеболенням, консультація ЛОРа за показаннями.
Відповідно до копії наказу головного лікаря №133-к від 05.08.2005 р. з цього часу ОСОБА_5 перебуває на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційно-анестезіологічного відділення №1, володіючи І кваліфікаційною категорією за спеціальністю «Анестезіологія».
З посадової інструкції лікаря-анестезіолога анестезіологічно-реанімаційного відділення №1 ЛОКЛ, затвердженої головним лікарем ЛОКЛ від 21.07.2006 р. (а.с.185-188 том 1) ОСОБА_5 зобов`язана знати і вміти користуватись сучасними методами діагностики і лікування, що дозволені для застосування при гострих порушеннях функцій важливих органів і систем, володіти різними варіантами знеболювання, а також ОСОБА_5 несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків (п. 3, 6).
Згідно з Положенням про реанімаційно-анестезіологічне відділення №1 ЛОКЛ (а.с.178-184 том 1), основним завданням відділення, а отже і лікарів-анестезіологів є надання спеціалізованої висококваліфікованої допомоги з анестезіології, реаніматології та інтенсивної терапії цілодобово, згідно з протоколами надання медичної допомоги, затвердженими МОЗ України (п. 2.2.1.).
У медичній карті стаціонарного хворого №15377/699 ОСОБА_10 , заведеної у відділенні щелепно-лицевої хірургії 28.06.2014 р., зафіксовано надання медичної допомоги ОСОБА_10 . Зокрема, на арк. 1 заключний клінічний діагноз одонтогенна флегмона дна порожнини рота зліва; на арк. 2 ургентна трахеотомія 21.10 год., лікуючий лікар ОСОБА_11 , завідувач відділення ОСОБА_25 ; на арк. 10 запис ЛОР від 28.06.2014 р. о 21.15 год. після кількох невдалих спроб інтубації трахеї хворому було вирішено накласти трахеостому по життєвих показах. Ургентна трахеотомія проведена в типовому місці по серединній лінії шиї; арк. 13. Первинний огляд анестезіолога, лікар ОСОБА_32 , запис інтубації 21.00-21.05 год., трахеостома - 21.05-21.15 год., зупинка серця 21.35 год.; арк. 14 запис у щоденнику «Огляд анестезіолога»: 20.05 год. на час огляду загальний стан хворого середньої важкості; 20.40 год. проведено 2 спроби інтубації, інтубація «всліпу» безуспішна. Викликано анестезіолога, чергового по РАВ №1 ОСОБА_14 ще 2 спроби інтубації безуспішно; 21.05-21.15 год. по життєвих показах хворому накладено трахеостому; 22.15 год. констатовано смерть. Крім того, міститься посмертний епікриз, в якому стисло описано процес надання медичної допомоги ОСОБА_10 .
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, характеризується неналежним виконанням медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, настанням тяжких наслідків, причинним зв`язком між вказаними діяннями (бездіяльністю) та наслідками. Неналежне виконання професійних обов`язків має місце у тому разі, коли спеціальний суб`єкт злочину - медичний працівник виконує свої обов`язки не у повному обсязі, недбало, поверхнево, не так, як встановлено законодавством виконання професійного обов`язку.
Відповідно до Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим зі складною інтубацією трахеї, затвердженого Наказом МОЗ України № 430 від 03.07.2006 р., важкою вважається інтубація трахеї в разі, якщо досвідчений анестезіолог не може виконати інтубацію трахеї з першої спроби. До прогностичних критеріїв тяжкої інтубації відносять, зокрема: гнійні процеси в області гортано-ротоглотки (особливо з зміщенням гортані та трахеї), чоловічу стать, набряки, вік 40 - 59 років. Візуалізація за умови максимального розкриття рота (тест Маллампаті): клас ІІІ інтубація важка, видно м`яке піднебіння. Можливо рішення про використання хірургічного методу (трахеостомія) без початкової спроби нехірургічних методів інтубації трахеї.

Факт того, що ОСОБА_5 при огляді ОСОБА_10 28.06.2014 р. за шкалою Малапаті виставляє ІІІ ступінь, що зафіксовано в медичній карті стаціонарного хворого №15377/699, свідчило, що вона знає про важку інтубацію. Враховуючи вимоги Наказу №430, оскільки ОСОБА_5 не змогла як досвідчений анестезіолог з першої спроби заінтубувати ОСОБА_10 , попавши в стравохід, то інтубація важка. Крім того, ОСОБА_5 викликає на консультацію ЛОРа, який знаходиться в операційній протягом усіх спроб інтубації, прогнозуючи складність інтубації. І незважаючи на це, ОСОБА_5 проводить більше двох невдалих спроб інтубації, викликає на допомогу іншого лікаря-анестезіолога, на допомогу приходять ще два лікарі, які роблять невдалі спроби, і лише ОСОБА_14 дає вказівку проводити за життєвими показами накладення трахеостоми.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_4 про те, що Висновок експерта № 147, складений експертами КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» є неповний та суперечить матеріалам кримінального провадження. У зв`язку з цим слід зазначити, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає оцінці та перевірці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Як встановлено судом, експерти, які брали участь у проведенні комісійної судово-медичної експертизи, мали спеціальні знання, освіту, досвід роботи і професійну репутацію, були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих висновків. Висновки, яких дійшли експерти за результатами проведення експертизи у кримінальному провадженні є чіткими, повними, конкретизованими, обґрунтованими і не суперечать іншим доказам. Окрім того, судові експерти були допитані в суді, Висновок експерта №147 підтримали. Зокрема, судовий експерт ОСОБА_29 , доповідач по справі відзначив, що комісія вважає, що первинною причиною розвитку механічної асфіксії були саме невдалі спроби інтубації. Комісія давала відповідь про прямий причинно-наслідковий зв`язок. Саме невдалі спроби інтубації привели до гіпоксії мозку. Комісія вважала, що тих 5 хв. було достатньо для розвитку асфіксії. Відтак, будь-яких порушень процесуальних норм, що регламентують порядок призначення та проведення комісійної судово-медичної експертизи, які призвели до обмеження прав обвинуваченої, суд не знаходить. Тому, на переконання суду Висновок експерта № 147, отриманий з дотриманням норм КПК України, без істотних порушень прав та свобод обвинуваченої ОСОБА_5 під час проведення експертизи. Крім того, висновок КЕК МОЗ України та Висновок експерта №147 співпадають як в частині причини смерті ОСОБА_10 , так і в аспекті зв`язку професійних помилок лікаря-анестезіолога ОСОБА_5 та причиною смерті ОСОБА_10 .

Крім того, суд прийшов до переконання щодо безпідставності версії обвинуваченої ОСОБА_5 , за якою смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок неправильного накладення трахеостоми хворому ОСОБА_10 лікарями ЛОР ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки така версія суперечить дослідженим у кримінальному провадженні доказам. Так, зокрема, згідно Висновку експерта № 147 (п. 21 Підсумків) трахеостомія була проведена правильно, після 4-х невдалих спроб інтубації. Тактика проведення трахеостомії відповідає стандартам надання медичної допомоги. У зв`язку з цим суд критично оцінює доводи обвинуваченої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_23 про те, що коли лікарем ОСОБА_12 було зроблено розріз хворому ОСОБА_10 з розрізу пішли кров`яні виділення та гній, а також, що після того як було проведено трахеостомію настала брадикардія. Так, відповідно до Висновку експерта № 147 (п. 23 24 Підсумків) при наявності флегмони у зоні трахеостомії її можна розкрити, але в даному випадку флегмона була розташована значно вище в ділянці дна порожнини рота і верхньої третини шиї. Лікарями було правильно вибрано місце трахеостомії, що відповідає стандартам надання медичної допомоги. При проведенні трахеостомії і наявності гнійника в цій ділянці можливе попадання гною у відкриті рани. В даному випадку лікарі правильно обрали місце трахеостомії на значній відстані від гнійного вогнища з метою попередження можливого попадання гною до трахеостомічної рани. Місце розрізу трахеї було обрано правильно. При розрізі з трахеї повинні бути незначні кров`янисті виділення.

З огляду на викладене, не можна погодитися із висновком за результатами клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги ОСОБА_10 від 11.09.2014 року та висновком експерта ОСОБА_33 (а.с.144-156 том 1), на які покликається сторона захисту, в тій частині, що ОСОБА_5 діяла у відповідності до клінічних протоколів.

Покази обвинуваченої ОСОБА_5 в частині, що вона не визнає себе винною у скоєнні злочину і її дії не призвели до настання смерті ОСОБА_10 суд оцінює критично, як такі, що подані з метою ухилення від відповідальності. Як встановлено судом безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 був набряк мозку внаслідок гострої асфіксії дихальних шляхів, як результат невдалих спроб проведення інтубації хворому ОСОБА_10 . Дослідженими у кримінальному провадженні доказами встановлено, що операцію з накладення трахеостоми хворому ОСОБА_10 треба було проводити раніше уже після 2-3 невдалих спроб інтубації, натомість обвинувачена ОСОБА_5 замість того, щоб прийняти рішення про накладення трахеостомії у плановому порядку за умов, коли лікарі ЛОР були присутні в операційному залі, залучала до накладення інтубації ще інших лікарів-анестезіологів, що призвело до пізнього накладення трахеостоми. Невдалі спроби інтубації та пізнє накладення трахеостомії призвели до розвитку механічної асфіксії і смерті ОСОБА_10 . У випадку ОСОБА_10 рішення про проведення трахеостомії обвинуваченою ОСОБА_5 було прийнято із запізненням, внаслідок чого накладення трахеостоми відбулось як життєрятувальна операція по життєвим показам.

У сукупності, оцінюючи вказані вище докази, які зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є належними та допустимими, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, в судовому засіданні доведена повністю і зібраних у кримінальному провадженні доказів достатньо для встановлення наявності у її діянні складу злочину.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що винуватість обвинуваченої полягає в тому, що вона вчинила неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, а саме його смерть, тобто кримінальне правопорушення, яке належить кваліфікувати за ч.1 ст. 140 КК України.

Разом з тим, стороною обвинувачення в обвинувальному акті неточно викладені фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення. Так, зазначено, що ОСОБА_5 не врахувала прогностичні критерії тяжкої інтубації, та провела більше двох невдалих спроб інтубації. В даному випадку злочинна недбалість обвинуваченої полягала в тому, що вона врахувала прогностичні критерії тяжкої інтубації, про що є її запис в медичній документації, але недбало поставилася до своїх професійних обов`язків, порушила вимоги Наказу МОЗ України № 430 від 03.07.2006 року «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Анестезіологія та інтенсивна терапія», та несучи відповідальність за якість проведення інтубації як лікар-анестезіолог, який провів первинний анестезіологічний огляд та обрав алгоритм дій за умови вибору рішення про інтубацію, провела більше двох невдалих спроб інтубації, при першій з яких відбулась неправильна постановка ендотрахіальної трубки в стравохід, що негативно вплинуло на стан здоров`я хворого ОСОБА_10 . При цьому не відповідає фактичним обставинам покликання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_5 оглянула пацієнта, який поступив о 15.10 год., та надалі розпочала передопераційну підготовку лише о 20.05 год., а не так як передбачено протягом 120 хвилин, оскільки як встановлено судом з часу повідомлення ОСОБА_5 про необхідність анестезіологічного забезпечення ОСОБА_10 до 20.00 год. вона проводила іншому пацієнту складну операцію в судинній хірургії на аневризму аорти.

При призначенні обвинуваченій покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним злочином невеликої тяжкості, але що спричинило тяжкі наслідки для хворого його смерть; особу винної, яка раніше не судима, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні матір інваліда другої групи; відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, та приходить до висновку, що покарання слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення права обіймати посади у сфері медицини та займатися медичною діяльністю, що буде достатнім для виправлення та перевиховання особи.

Разом з тим, у відповідності до ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як встановлено судом злочин вчинено ОСОБА_5 28.06.2014 року, і на даний час минуло більше як три роки з дня вчинення злочину, що є правовою підставою для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, наслідком чого відповідно до ст. 284 КПК України є закриття кримінального провадження. Однак, згідно з ст. 285 КК України обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

Враховуючи, що в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 заперечила проти закриття кримінального провадження за нереабілітуючою її підставою, слід ухвалити обвинувальний вирок і у відповідності до ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання з підстави передбаченої п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної та майнової шкоди потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд виходить з наступного. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, достовірно встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст. 140 КК України, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_10 , перебуваючи у трудових відносинах з Львівською обласною клінічною лікарнею. У такому разі, відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, обов`язок відшкодувати шкоду, завдану працівником юридичної особи під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків покладається на юридичну особу.
Оскільки наведена норма є спеціальною, порівняно зі статтями 1166, 1167 ЦК України, якою передбачені загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, тому в даному конкретному випадку застосуванню підлягатиме саме спеціальна норма (ч.1 ст. 1172 ЦК України), тобто завдана шкода має бути стягнута саме із Львівської обласної клінічної лікарні.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, а саме до рішення у справі «Арская проти України» (Arskaya v. Ukraine) (2014) (заява № 45076/05), в якому ЄСПЛ зазначив таке: «… принципи втілені в ст. 2 Конвенції застосовуються у сфері громадського здоров`я. Позитивні обов`язки держави втілені у цій статті вимагають від Держав прийняти відповідне законодавство, яке б змушувало державні або приватні заклади охорони здоров`я вживати належних заходів для захисту життя їхніх пацієнтів. Ці принципи також вимагають створення наявність ефективної та незалежної судової системи для того, щоб причина смерті пацієнтів зумовлена діями медичних працівників, чи то в державному чи приватному секторі була встановлена а винні особи понесли відповідальність. У сфері надання медичної допомоги відмова від певного лікування може неминуче призвести до фатального наслідку, проте лікування, яке проводиться без згоди психічно компетентного дорослого пацієнта, свідчитиме про втручання у фізичну цілісність особи у спосіб, який зачіпатиме права, передбачені ст. 8 Конвенції. Однак ст. 2 Конвенції втілює принцип святості (недоторканності) людського життя, що є наочним у випадку лікаря, який застосовує свої навики для того, щоб рятувати життя та повинен діяти в якнайкращих інтересах пацієнта…». Також у своєму рішенні у справі «Ксома проти Румунії» (Csoma V. Romania) (2013) (заява № 8759/05) Європейський суд з прав людини зазначив про таке: «Суд ще раз наголошує, що країни, які ратифікували Конвенцію, зобов`язані прийняти правила, які зобов`язуватимуть як приватні, так і державні заклади охорони здоров`я, вживати адекватних заходів для захисту життя пацієнтів».

Позов потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, з урахуванням поданого позивачами клопотання про збільшення розміру позовних вимог, заподіяної смертю ОСОБА_10 , суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення із врахуванням обставин заподіяння шкоди, величини фізичних та психологічних страждань кожного із позивачів, а також розміру вини ОСОБА_5 у настанні тяжких наслідків.
Щодо відшкодування матеріальних витрат понесених ОСОБА_8 в розмірі 26 043,80 грн., пов`язаних із придбанням ліків, витрат на поховання, на спорудження пам`ятника, погашення як спадкоємцем заборгованості за кредитним договором ОСОБА_10 , у зв`язку із його смертю, розмір таких підтверджений належними письмовими доказами (а.с.46-57 том 1) та підлягає стягненню з цивільного відповідача в повному обсязі.
Також у відповідності до ч.1 ст. 1200 ЦК України підлягають стягненню витрати на відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_8 , завданої смертю годувальника, яка відшкодовується довічно і належно обрахована у розмірі 649,73 грн. щомісячно виходячи із довідки про доходи ОСОБА_10 (а.с.55 том 1).
У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує Акт № 785 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 22.10.2015 р. щодо ОСОБА_8 та Акт амбулаторної судово-психологічної експертизи № 786 від 22.10.2015 р. щодо ОСОБА_7 , які були складені за результатами проведення судово-психологічної експертизи щодо потерпілих, адже в них міститься розмір презюмованої шкоди з прив`язкою до розміру мінімальної заробітної плати (а.с.189-192, 194-198 том 1).
Визначаючи розмір моральної шкоди завданої позивачам втратою сина та брата, суд враховує, наявність такої шкоди, характер правопорушення (завдання смерті внаслідок скоєння злочину), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні, глибину фізичних та духовних страждань позивачів, які втратили близьку людину, які є очевидними, вимоги розумності та справедливості та вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди для позивачів у таких розмірах: ОСОБА_8 300 000 грн., ОСОБА_7 200 000 грн.
У зв`язку з цим, суд критично оцінює пояснення представників цивільного відповідача, оскільки вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена зібраними і дослідженими доказами. З огляду на те, що на момент заподіяння потерпілим шкоди ОСОБА_5 перебувала із Львівською обласною клінічною лікарнею у трудових відносинах, в силу вимог ст. 1172 ЦК України, саме відповідач повинен відшкодувати заподіяну позивачам моральну і матеріальну шкоду.
Речові докази у кримінальному провадженні, які знаходяться на зберіганні при матеріалах справи медичні документи відносно ОСОБА_10 , слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 140 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення права обіймати посади у сфері медицини та займатися медичною діяльністю.

У відповідності до ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення права обіймати посади у сфері медицини та займатися медичною діяльністю з підстави передбаченої п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов задовольнити.

Стягнути з Львівської обласної клінічної лікарні на користь ОСОБА_8 300 000 грн. (триста тисяч гривень) моральної шкоди; 26 043,80 грн. (двадцять шість тисяч сорок три гривні вісімдесят копійок) матеріальної шкоди; 649,73 грн. (шістсот сорок дев`ять гривень сімдесят три копійки) матеріальної шкоди, завданої смертю потерпілого з виплатою вказаної суми щомісячно та довічно.

Стягнути з Львівської обласної клінічної лікарні на користь ОСОБА_7 200 000 грн. (двісті тисяч гривень) моральної шкоди.

Речові докази у кримінальному провадженні, які знаходяться на зберіганні при матеріалах справи медичні документи відносно ОСОБА_10 , залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1