Ухвала
Іменем України
07 травня 2018 року

м. Київ
справа № 638/7005/17

провадження № 51-5427 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року,
встановив:
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2017 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Артемове м. Дзержинська Донецької області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винною у тому, що вона 19 січня 2017 року, близько 19:10 год., керуючи технічно справним автомобілем «Тойота Королла» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Белгородське шосе м. Харкова зі сторони вул. Проскури у напрямку вул. Сумської, в районі буд. № 30 по вул. Сокольніченка, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , чим заподіяла потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вказаних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, у наслідок суворості. Просить пом`якшити покарання засудженій, шляхом незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому посилається на ту обставину, що місцевим судом не враховано у повній мірі, що засуджена на даний час доставляє потерпілого до лікарні для обстеження та маніпуляцій, чим допомагає у його реабілітації. Позбавлення засудженої права керувати транспортними засобами, на переконання захисника, позбавить засуджену можливості у здійсненні такої допомоги.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо засудженої загальних засад призначення покарання, та необґрунтованого застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд обґрунтовуючи висновок щодо виду та розміру покарання ОСОБА_5 , виходив з того, що засуджена вчинила злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, раніше не судима, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, працевлаштована, характеризується позитивно.
Обставинами, які пом`якшують покарання засудженій, судом визнано щире каяття, добровільне відшкодування потерпілому заподіяної злочином шкоди. Обставин, які обтяжують покарання засудженій, в ході судового розгляду не встановлено.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання, але за умови здійснення за нею контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації, на підставі статей 75, 76 КК України, а також із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що встановлені у кримінальному провадженні обставини, які пом`якшують покарання засудженій, були враховані при застосуванні положень ст. 75 КК України, а тому не є безумовною підставою для скасування додаткового виду покарання.
А тому, на переконання колегії суддів, призначене засудженій покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових злочинів, справедливим, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Таким чином, не вбачається підстав вважати призначене засудженій ОСОБА_5 покарання явно несправедливим, через його суворість, як і не вбачається підстав для скасування додаткового виду покарання, про що захисник зазначає у своїй касаційній скарзі.
При розгляді апеляції захисника, у якій ставилось питання про зімну вироку та незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3