Справа №489/3336/16-к 02.08.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши, у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002876 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська, Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_5 та закрити відносно нього кримінальне провадження.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.07.2016 року, остаточно призначено до відбування покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Рахувати строк відбування покарання з 02.06.2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зараховано в строк покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 02.06.2016 р. по 20.06.2017 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року), з 21.06.2017 р. по 19.01.2018 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року).

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - залишено попереднім до набрання вироком законної сили.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, він не скоював, оскільки на момент його вчинення він знаходився у Корабельному районі у своєї дружини.

Зазначає, що був затриманий працівниками поліції лише тому, що раніше судимий за аналогічні корисливі злочини.

Крім того, вказує на те, що спочатку ні потерпіла не впізнала його як особу, що скоїла грабіж, ні свідок ОСОБА_8 не впізнав в ньому особу, яку підвозив.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого заперечує причетність ОСОБА_5 до вказаного кримінального правопорушення.
Зазначає, що суд при ухваленні обвинувального вироку безпідставно послався на покази потерпілої та свідків.

Зауважує, що з показів потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 вбачається, що вони не бачили обличчя особи нападника, а лише бачили як він, коли втікав перечепився через проволоку та впав. Потім підвівся та сів у автомобіль синього кольору та поїхав, а покази свідка ОСОБА_8 у судовому засіданні були дуже невпевненими, плутаними та непереконливими.
Вважає, що інші докази, на які посилається суд при ухваленні вироку, а саме протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протокол проведення слідчого експерименту та повідомлення з ломбарду про вартість одного грама золота взагалі не свідчать про скоєння саме ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2016 року о 05:10 ОСОБА_5 , перебуваючи на торговому ряду ринку "Колос" зі сторони вул. Будівельників, що розташований за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 2, діючи повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, шляхом ривку, відкрито викрав золотий ланцюжок вагою 18 гр., що належать ОСОБА_9 .

Після чого ОСОБА_5 з місця злочину зник, завдавши останній матеріальну шкоду на суму 10843,56 грн.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, заперечення прокурора ОСОБА_7 , який просив вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким надана судом першої інстанції вірна юридична оцінка, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника є безпідставними, оскільки незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, його винуватість повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 не визнав свою вину у скоєнні злочину і пояснив, що пограбування він не вчиняв. На той час, коли вчинено злочин, він знаходився у дружини на вул. Жукова в м. Миколаєві.

Вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин встановлених в судовому засіданні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у відкритому заволодінні майном потерпілої ОСОБА_9 підтверджені перевіреними судом і викладеними у вироку доказами, а саме показаннями потерпілої, свідків, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, повідомленням з ломбарду, про те що на момент вчинення злочину вартість одного грама золота складає 602 грн. 42 коп., протоколом пред`явлення особи для впізнання.

Так, потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що в кінці травня 2016 року близько 06:00 год., коли вона виставляла товар на прилавок на ринку, до неї підійшов обвинувачений, на якого вона спочатку не звернула уваги. Обвинувачений сильно вдарив її в груди, зірвавши при цьому золотий ланцюжок вагою приблизно 20 г вартістю біля 20000 грн. Вона закричала, коли обвинувачений почав тікати то перечепився за проволоку та впав. Біля пологового будинку на нього чекала машина синього кольору, в яку він заскочив. Після чого машина поїхала.

Вказані обставини підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що він з потерпілою ОСОБА_9 разом працюють на ринку. Торгівельний прилавок потерпілої знаходиться поряд з його прилавком. Приблизно влітку 2016 року, близько 05:30 год. ОСОБА_5 пройшов біля нього, після чого підійшов до потерпілої та спитав у неї про вартість ланцюжка. Коли потерпіла нахилилась, ОСОБА_5 зірвав у неї з шиї ланцюжок та почав втікати, але перечепився за трос біля пологового будинку № 2 та впав. На обвинуваченого чекав автомобіль таксі - "Жигулі" синього кольору, який в цей час став від`їжджати. ОСОБА_5 крикнув, щоб таксі зупинилось, після чого відкрились задні праві двері, останній застрибнув на ходу в машину та вона поїхала в напрямку вул. Херсонське Шосе. Він опізнав ОСОБА_5 у відділі поліції під час проведення з ним слідчої дії.

Доводи захисника про те, що потерпілий і свідок лише бачили чоловіка, який втікав та перечепившись через проволоку впав, а потім сів у таксі синього кольору, а тому не можуть його ідентифікувати, оскільки, не бачили обличчя нападника - є неспроможними та спростовуються дослідженими судом доказами, в тому числі протоколом пред`явлення особи для впізнання від 02.06.2016 року, згідно даних якого свідок ОСОБА_10 вказав на ОСОБА_5 , як на особу, яка відкрито викрала майно потерпілої ОСОБА_9 31.05.2016 року в районі ринку «Колос». Зазначена слідча дія була проведена з дотриманням вимог ст. 104, 223, 228, 231 КПК України, за участю понятих, свідку було пред`явлено для впізнання ОСОБА_5 в групі статистів із трьох чоловік. Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав даний доказ належним та допустимим та послався на нього у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_5 .

Зазначені обставини свідок ОСОБА_10 підтвердив також під час проведення з ним слідчого експерименту 29.06.2016 року.

Крім того, під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 впевнено стверджували, що саме ОСОБА_5 вчинив пограбування потерпілої.

Посилання обвинуваченого на те, що потерпіла та свідок ОСОБА_10 змогли впізнати його тільки через те, що їм на це вказали працівники поліції є надуманими, нічим не підтвердженні, а тому не приймаються до уваги апеляційним судом.

Показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 про вчинення злочину саме ОСОБА_5 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_8 , який суду пояснив, що в травні 2016 року він таксував на автомобілі ВАЗ 2101. Він підвозив обвинуваченого спочатку з вул. Південної в Корабельний район приблизно о 04:00 год. Потім з Корабельного району вони приїхали на вул. Будівельників в район пологового будинку. Близько 05:00 год. ОСОБА_5 пішов за сигаретами в напрямку ринку, в машині залишився товариш обвинуваченого. Через деякий час він почув крик жінки, яка та кликала на допомогу. Після чого побачив, як біг обвинувачений, зачепився за проволоку та щось кричав. ОСОБА_5 наздоганяли люди, тоді він зрозумів, що той щось накоїв, можливо щось вкрав. Щоб не бути причетним до злочину він (свідок) зібрався їхати та не хотів забирати обвинуваченого, але той сів в його автомобіль, та вони поїхали. Через 150 м обвинувачений з товаришем вийшов, не розрахувавшись із ним за проїзд.

Таким чином, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку показання потерпілої, свідків, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами, що свідчить про їх достовірність.

Тому апеляційний суд не може погодитися з доводами обвинуваченого та його захисника щодо постановлення вироку за відсутності сукупності доказів винуватості ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, передбачених ч.2 ст.186 КК України є правильними.

Наведені вище докази спростовують твердження апелянтів про недоведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєні вказаного злочину, а тому апеляційний суд не має підстав для скасування з цих підстав вироку, тим більш, що вони не навели в своїх апеляційних скаргах жодної переконливої підстави для скасування вироку, не надали доказів на спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, захисник обвинуваченого, вказавши в апеляційній скарзі про необхідність скасування вироку та закриття провадження, не зазначив процесуальні шляхи вирішення цього питання апеляційним судом.

Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону, зокрема щодо недопустимості досліджених судом доказів та які б давали підстави для скасування вироку саме за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, органами досудового розслідування та судом не допущено, а тому апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: