МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/1594/16-к
Провадження № 1-кп/480/2 3/18
Вирок
Іменем України

03 жовтня 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ;

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001200від 29 жовтня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою неповною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:

Судом визнано доведеним, що у період часу з 28.12.2015 по 30.12.2015 (більш точної дати та часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, маючи намір направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що на території подвір`я домоволодіння відсутні господарі та вхідні двері відчинено, проник до підвального приміщення, звідки таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_7 , а саме: сітку картоплі вагою 20 кілограм, вартістю 90 гривень; м`ясну тушонку (свинина) у кількості 10 скляних банок, вартістю 80 гривень кожна; сало (свинина) у скляних банках у кількості 4 штук об`ємом 1 літр кожна, вартістю 60 гривень кожна, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1130 гривень. Після вчинення вказаних вище дій ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім цього, на початку січня 2016 року (більш точної дати та часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено) ОСОБА_5 за попередньою змовою з іншою особою, перебували за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, маючи намір направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись тим, що на території подвір`я домоволодіння відсутні господарі, а двері не мали замикаючих пристроїв, проникли до господарської будівлі, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме: дві курки, вартістю 70 гривень кожна та півня, вартістю 110 гривень, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 250 гривень. Після вчинення вказаних вище дій ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень. Так, обвинувачений ОСОБА_5 , надав суду показання, що точної дати та часу він не пам`ятає, однак десь у кінці 2015 року, він здійснив крадіжку з погребу ОСОБА_7 та вкрав: сітку картоплі вагою 20 кг, 10 склянок тушонки та сала 4-5 бутилів. Крім цього, пізніше, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 здійснили крадіжку з сараю ОСОБА_10 , який був закритий на гачок, та вкрали двох курок та півнів. Щось з викраденого ОСОБА_5 з`їв, а щось продав.

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. Так, свідок працює у с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області на овочевій базі та є знайомим обвинуваченого ОСОБА_5 . Він особисто свідком подій не був, крадіжки не бачив, однак обставини вчинення йому відомі зі слів обвинуваченого ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясував, те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 Про судову практику у справах про злочини проти власності роз`яснено, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке.
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
Якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за частиною третьою статті 186 КК або частиною третьою статті 187 КК.
Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).
Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).
Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.
Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).
За таких обставин, суд вважає, що підвальне приміщення та господарська будівля, з яких обвинувачений ОСОБА_5 вчинив крадіжку, відповідає ознакам які характеризують інше приміщення та викладені вище.
При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_5 за двома епізодами слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення; а щодо епізоду з викраденням майна належного ОСОБА_8 - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо; перебуває на обліку у Миколаївській центральній районній лікарні з діагнозом синдром залежності від алкоголю; на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; раніше не судимий; повністю визнав вину.

Відповідно до досудової доповіді, наданої на запит суду, ризик вчинення ОСОБА_5 нового злочину є середнім; ризик небезпеки для суспільства є середнім.

Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, особу обвинуваченого, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого слід обрати покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, визначених санкцією статті, з одночасним встановленням іспитового строку відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України.
Речові докази у даному кримінальному провадженні слід повернути власнику.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України,-
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні:
- чотири скляні банки, об`ємом 1 літр кожна, вважати повернутими власнику ОСОБА_7 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

03.10.2018