Справа № 214/7085/17
1-кп/214/341/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши відкрите підготовче судове засідання, в залі суду в м. Кривому Розі по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002761 від 17.11.2017 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2017 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002761 від 17.11.2017 року.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2017 року зазначене кримінальне провадження призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 15 год. 00 хв. 15 січня 2018 року.

15 січня 2018 року ухвалою суду, постановленою на місці, задоволено клопотання прокурора про оголошення перерви для з`ясування місяця відбування покарання за іншим вироком суду обвинуваченим ОСОБА_5 , оскільки участь останнього у судовому провадженні є обов`язковою. Наступне судове засідання призначено на 12 год. 30 хв. 19.02.2018 року.

19 лютого 2018 року ухвалою суду вирішено питання про етапування з П`ятихатської виправної колонії №122 УДПтСУ у Дніпропетровській області до Криворізької установи виконання покарань №3 УДПтСУ у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відбуває покарання призначене вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.07.2015 року, для подальшого етапування до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпровської області на 15 год. 30 хв. 28 березня 2018 року для розгляду кримінального провадження №0002761 від 17.11.2017 року.

Подальші судові засідання в цьому кримінальному провадженні, призначені на 28.03.2018 та 16.05.2018 року, не відбулись з об`єктивних причин, у зв`язку з прийняттям участі головуючим суддею в розгляді іншого кримінального провадження у складі коллегі суддів, а також з перебуванням у відпустці головуючого судді.

12 червня 2018 року у підготовчому судовому засіданні прокурор просила призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

Захисник ОСОБА_4 , позицію якого підтримав його підзахисний, обвинувачений ОСОБА_5 , заперечував проти призначення судового розгляду даного кримінального провадження на підставі обвинувального акту відносно останнього, оскільки він не відповідає вимогам КПК України. Свою позицію захисник обґрунтував тим, що обвинувальний акт не містить посилань, яку саме норму закону порушено його підзахисним, яка б забороняла останньому зберігати виявленні у нього боєприпаси. Отже вважає, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст. 263 КК України, а за таких обставин обвинувальний акт відносно останнього підлягає поверненню прокурору.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні №0002761 від 17.11.2017 року фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, є те, що ОСОБА_5 16.11.2017 року, приблизно о 7 год. 00 хв., знаходячись біля будинку№18 по вул.. Покровська, що в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, знайшов в кущах патрони, тобто незаконно придбав патрони, які поклав до кишені куртки, після чого незаконно зберігав при собі.

Так, ОСОБА_5 17.11.2017 року, приблизно о 13 год. 10 хв., знаходився на зупинці громадського транспорту «вул. Курчатова», по вул. Курчатова, що в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, де його зупинили працівники поліції, та в ході огляду в присутності двох понятих, ОСОБА_5 із лівої бокової кишені куртки, одягненій на ньому видав патрони в кількості 75 штук, які згідно з висновком експерта 30/3.1/3143 від 24.11.2017 року є боєприпасами 5,45 мм проміжними патронами зразка 1974 року, призначеними для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї: автоматів «АК-74», «АКС-74», «АКС-74У», ручних кулеметів «РПК-74» та їх модифікацій, патрони для стрільби придатні.

В свою чергу, в обвинувальному акті зазначена правова кваліфікація вказаного кримінального правопорушення, тобто умисні дії ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, за ознаками: носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Однак, суд вважає, що вищевказаний обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002761 від 17.11.2017 року не містить формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_5 , що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Вказаний висновок суду ґрунтується на аналізі точного змісту положень п.5 ч.2 ст.291 КПК, а також норм, що формують інститут обвинувачення у кримінальному процесі.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Здійснюючи тлумачення нормативного змісту інституту «обвинувачення», суд вважає, що неоднозначне розуміння формулювання обвинувачення, може потрапляти під дію статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) з огляду на недотримання гарантій права на справедливий суд.

Так, визначаючи основні терміни КПК України, у п.13 ч.1 ст.3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У свою чергу, відповідно до частини другої ст.42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п. 3 ч.2 ст.283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту.

Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку, що відповідає вимогам ст.293 КПК України. Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах, що визначено ч.1 ст.337 КПК України.

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (ч.2 ст.347 КПК України), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст.348 КПК України).

Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, враховуючи вказаний вище аналіз, суд приходить до висновку про невідповідність способу викладу в обвинувальному акті по кримінальному провадженні №0002761 від 17.11.2017 року формулювання обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, оскільки вказівка на фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, не є формулюванням саме обвинувачення.

Приходячи до такого висновку, суд також виходить з аналізу наслідків недотримання вимог п.5 ч.3 ст. 291 КПК України у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Вирішуючи це питання, суд враховує положення Конвенції, в якій йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» ч.3 ст.6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст.6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

При цьому суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_5 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Зважаючи на наведене, суд вважає наявність достатніх підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_5 є неконкретним, а тому приходить до висновку про визнання обґрунтованими доводи захисника ОСОБА_4 , зі змісту яких слідує, що відсутності формулювання обвинувачення, є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказаний висновок суду ґрунтується на аналізі елементів кладу злочину, передбаченого ст. 263 КК України, а саме, його об`єкту та об`єктивної сторони, суб`єкту та суб`єктивної сторони.

Отже об`єктом злочину, передбаченого ст.263 КК України, є громадська безпека в частині убезпечення порушення правил обороту (користування населенням) вогнепальною та холодною зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями. Загальнонебезпечні предмети при їх неконтрольованому поширенні становлять підвищену загрозу для суспільства. Тому встановлені спеціальні правила поводження зі зброєю, боєприпасами вибухівкою, визначено, з якими з цих предметів громадяни взагалі не вправі вчиняти будь-яких дій, а які дії можна виконувати на підставі спеціального дозволу.

Предметом зазначеного злочину є також бойові припаси. Об`єктивна сторона злочину може бути виконана шляхом здійснення альтернативних суспільно-небезпечних діянь: носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, збут. Всі вони характеризуються незаконністю, тобто здійснюються без відповідного дозволу.

Суб`єктом цього злочину є загальний, а суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується умисною виною.

З вищевикладеного слідує, що формулювання обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, виходячи з правової кваліфікації діяння ОСОБА_5 , повинно містити встановлені досудовим слідством обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, умисне вчинення осудною фізичною особою, що досягла 16-го віку, діяння пов`язаного з носінням, зберіганням, придбанням бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

З аналізу змісту обвинувального акту по кримінальному провадженні №0002761 від 17.11.2017 року, слідує, що хоча він і містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_5 , з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, однак не містить конкретного формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_5 , а саме, які умисні дії з боєприпасами вчинив останній, без передбаченого законом дозволу на їх вчинення, що унеможливлює роз`яснення судом обвинуваченому суті цього обвинувачення відповідно до вимог ч. 1 ст. 348 КПК України.

Встановлені судом обставини свідчать про наявність достатніх підстав для прийняття рішення про повернення прокурору Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 обвинувального акту з додатками по кримінальному провадженню №0002761 від 17.11.2017 року, складеного 30 листопада 2017 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, для усунення вказаних вище недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 291, 293, 315-316, 371 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженню №0002761 від 17.11.2017 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, складений 30 листопада 2017 року, повернути прокурору Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 для усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів із дня її проголошення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1