Справа № 152/1781/14-к
Провадження №11-кп/772/246/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000175, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 08.07.2014, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 - захисника ОСОБА_8 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.11.2017, яким
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, вдівця, раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з не доведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ним.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду.
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 6847,86 грн відшкодовано за рахунок держави.
Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_3 органом досудового слідства обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, вчиненому за наступних обставин.
8 липня 2014 року о 3 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем "Форд Транзит", державний номерний знак НОМЕР_1 і рухаючись по вулиці Івана Цурканя в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, поблизу будинку № 76, у напрямку с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, в порушення вимог пунктів 2.9 (а), 10.1, 19.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та вимог горизонтальної дорожньої розмітки пункт 1.1 додатку № 2 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, а саме заокруглення проїзної частини праворуч по напрямку його руху, при погіршенні видимості у напрямку руху, не зменшив швидкість, внаслідок чого втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що цей маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем "ВАЗ 2107", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по належній смузі руху в зустрічному напрямку. Після чого, ОСОБА_3 виїхав за межі проїзної частини, де відбувся наїзд автомобілем на дерево.
Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пасажир автомобіля "Форд Транзит" ОСОБА_11 , під час надання медичної допомоги, від отриманих травм померла. Водій автомобіля "ВАЗ 2107" ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.11.2017 у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд у вироку належним чином не обґрунтував недопустимість доказів, досліджених у судовому засіданні та безпідставно не взяв їх до уваги під час дослідження, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_10 - захисника ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.11.2017 у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Просить винести своє рішення, яким призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції незаконно були відкинуті докази сторони обвинувачення щодо винуватості ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України, як такі що взагалі не доводять винність останнього у пред`явленому обвинуваченні.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційних скарг з підстав викладених у них та просив задовольнити їх у повному об`ємі.
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_3 заперечили проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок законним та обґрунтованим.
Потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про час та місце судового розгляду, що відповідно до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 - захисника ОСОБА_8 не підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як вбачається з вироку, суд належним чином дотримав дані вимоги закону та обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчинені пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України.
За диспозицією ч.2 ст.286 КК України кримінальна відповідальність настає в разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.
Таким чином з`ясуванню під час судового розгляду підлягають обставини, що свідчать про порушення водієм правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, передбачених Правилами дорожнього руху України, настання наслідків у вигляді смерті особи або отримання тяжких тілесних ушкоджень, а також причинно-наслідкового зв`язку між порушеннями правил безпеки руху та наслідками.
Зазначені обставини судом встановлюються шляхом перевірки та оцінки доказів, якими відповідно до ст.94 КПК України є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
При цьому судом буди допитані обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які надали показання про обставини дорожньо-транспортної пригоди.
Крім цього судом досліджені висновки судово-медичних експертиз, достовірність яких учасниками провадження не заперечується.
В ході апеляційного розгляду повторно досліджені наявні висновки автотехічних експертиз, а саме:
- судова транспортно - трасологічної експертиза № 273а від 17.07.2014 року, із якої вбачається, що зіткнення автомобіля "ВАЗ - 2107", державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля "Форд Транзит", державний номерний знак НОМЕР_1 сталося на проїзній частині автодороги Немирів - Могилів - Подільський на смузі руху в напрямку м. Могилів - Подільський в районі початку осипу бруду, тобто на смузі руху автомобіля ВАЗ - 2107. Встановити більш точне розташування місця зіткнення транспортних засобів з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування, не видалося можливим у зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру (т.1, а.с. 109 - 112);
- судова автотехнічна експертиза № 331а від 28.08.2014 року згідно з якою, у дорожній обстановці, яка склалася дії водія автомобіля "Форд Транзит", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п.10.1.,19.3 Правил дорожнього руху України. Формально в даній дорожньо - транспортній ситуації технічна можливість попередження даної пригоди у водія автомобіля "ВАЗ - 2107", державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_10 полягала у виконанні останнім вимог п.12.3 ПДР України. У випадках, коли зустрічний транспортний засіб, виїжджаючий на зустрічну смугу руху, до моменту зіткнення не був загальмований, питання про технічну можливість у водія автомобіля, що рухається по своїй смузі руху, попередити зіткнення шляхом гальмування втрачає зміст, так як ні зменшення швидкості, ні зупинка не виключає можливості зіткнення. В ситуації, яка склалася, з технічної точки зору можливість попередження виникнення дорожньо - транспортної пригоди у водія автомобіля "Форд Транзит", державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 полягала у виконанні ним п.п. 10.1, 19.3 Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля "ВАЗ - 2107", держаний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_10 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля "Форд Транзит", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 19.3 ПДР України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо - транспортної пригоди (т.1 а.п. 135 - 137).
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 1 листопада 1996 року, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом, оскільки це суперечить вимогам ст. 62 Конституції України, яка визначає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Докази повинні визнаватися такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це собою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами. Для визнання доказів такими, що отримані незаконним шляхом, достатньо будь-якого одного із зазначених порушень їх отримання.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" (пункт 4) звертається увага судів на те, що "згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевірити, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №12/рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Це означає, що суд може постановити обвинувальний вирок лише у разі, якщо надані докази спростовують всі розумні сумніви стосовно винуватості особи. Докази, які не витримують критерію щодо "поза розумним сумнівом" є підставою для виправдувального вироку.
Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину "поза розумним сумнівом" розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 року у справі "Рудяк проти України", згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення у справі "Авшар проти Туреччини", п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
У судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, була призначена транспортно - трасологічна експертиза, на вирішення якої ставилося питання про те, де знаходиться місце зіткнення автомобіля "Форд Транзит" із автомобілем "ВАЗ 2107" відповідно до слідової інформації, зафіксованої при ОМП 8.07.2014 року?
Згідно із висновком експерта від 17.07.2014 року № 273а (т.І а.п. 109-112), зіткнення автомобіля "ВАЗ 2107" з автомобілем "Форд Транзит" сталося на смузі руху в напрямку м. Могилів-Подільський у районі початку осипу бруду, тобто на смузі руху автомобіля "ВАЗ 2107". Встановити більш точно розташування місця зіткнення транспортних засобів з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування, не видалось можливим у зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру.
Під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 10.02.2015 року призначалася судова транспортно - трасологічна експертиза, на вирішення якої ставились наступні запитання: яким було взаємне розташування автомобіля "Форд Транзит" та автомобіля "ВАЗ 2107" на момент їх контакту? Яким було розташування автомобіля "Форд Транзит" та автомобіля "ВАЗ 2107" відносно проїжджої частини у момент контакту? Які пошкодження одержав автомобіль "Форд Транзит" внаслідок ДТП? Якщо ліве переднє колесо автомобіля "Форд Транзит" пошкоджено внаслідок ДТП, то чи може воно обертатися та залишити по собі слід гальмування, зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4? Якщо слід гальмування, зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4 залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", то чи свідчить це про те, що ДТП сталася на смузі руху автомобіля "Форд Транзит"?
Проведення експертизи було доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. У розпорядження експертів було надано кримінальне провадження № 152/1781/14-к та доступ до речових доказів - автомобілів "Форд Транзит" та "ВАЗ 2107".
Згідно з висновком експерта від 24.07.2015 № 240/241/15-21 (т.ІІ а.п. 50-56), на момент контакту автомобіля "Форд Транзит" та автомобіля "ВАЗ 2107", повздовжні вісі їх кузовів розташовувались під кутом близьким до 180 градусів, тобто автомобілі рухались у зустрічних напрямках. Автомобіль "ВАЗ 2107" на час зіткнення розташовувався частково на смузі зустрічного напрямку руху. Автомобіль "Форд Транзит" на час зіткнення з автомобілем "ВАЗ 2107" розташовувався на смузі свого руху чи біля осьової лінії дорожньої розмітки. Від контактування з автомобілем "ВАЗ 2107" автомобіль "Форд Транзит" отримав пошкодження, сконцентровані в передній лівій та лівій бічній частинах кузова. Якщо ліве переднє колесо автомобіля "Форд Транзит" пошкоджено внаслідок ДТП, то, у цій ситуації, не виключена можливість його провертання та залишення по собі сліду бокового ковзання (в редакції питання - гальмування), зображеного на схемі до протоколу огляду місця події під № 4. Якщо слід бокового ковзання (в редакції питання - гальмування), зображеного на схемі до протоколу огляду місця події під № 4 залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", то цей факт може свідчити про те, що ДТП сталася на смузі руху автомобіля "Форд Транзит".
У зв`язку з розбіжностями між висновками експертів за клопотанням прокурора ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року було призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: яким було взаємне розташування автомобіля "Форд Транзит" та автомобіля "ВАЗ 2107" на момент їх контакту? Яким було розташування автомобіля "Форд Транзит" та автомобіля "ВАЗ 2107" відносно проїжджої частини у момент контакту? Де знаходиться місце зіткнення автомобіля "Форд Транзит" із автомобілем "ВАЗ 2107" відповідно до слідової інформації, зафіксованої при огляді місця події 8.07.2014 року? Які пошкодження одержав автомобіль "Форд Транзит" внаслідок ДТП? Якщо ліве переднє колесо автомобіля "Форд Транзит" пошкоджено внаслідок ДТП, то чи може воно обертатися та залишити по собі слід гальмування (ковзання), зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4? Якщо слід гальмування (ковзання), зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4 залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", то чи свідчить це про те, що ДТП сталася на смузі руху автомобіля "Форд Транзит"?
Проведення експертизи за клопотанням прокурора доручено Житомирському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. У розпорядження експертів було надано кримінальне провадження № 152/1781/14-к та доступ до речових доказів - автомобілів "Форд Транзит" та "ВАЗ 2107".
На виконання ухвали суду від 15 вересня 2015 року 11 лютого 2016 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 8 лютого 2016 року № 764/15-25/92/16-25, згідно з яким: автомобіль "Форд Транзит" отримав наступні механічні пошкодження: пошкодження в його лівій передній та лівій бічній частині кузова утворилися внаслідок ударного навантаження, направленого спереду назад, внаслідок зіткнення з автомобілем "ВАЗ 2107"; пошкодження в правій передній частині утворились внаслідок контактування з деревом; пошкодження в передній центральній частині автомобіля та в правій бічній частині утворились внаслідок контактування зі стовпчиком огорожі; необхідною та достатньою умовою для встановлення пошкоджень і напрямків деформацій на представлених автомобілях "Форд Транзит" та "ВАЗ 2107" буде рух автомобілів у зустрічному напрямку під кутом близьким до 180 градусів; у момент первинного контакту автомобіль "ВАЗ 2107" розташовувався на смузі зустрічного руху. Автомобіль "Форд Транзит" розташовувався біля осьової лінії горизонтальної дорожньої розмітки чи на своїй смузі руху; якщо ліве переднє колесо автомобіля "Форд Транзит" пошкоджено внаслідок ДТП, то воно може обертатися та залишати по собі слід бокового ковзання, зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4; якщо слід бокового ковзання, зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4 залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", то це свідчить про те, що ДТП сталася на смузі руху автомобіля "Форд Транзит".
Отже, виходячи з висновку експертизи, проведеної під час досудового розслідування вбачається, що місцем ДТП є смуга руху автомобіля "ВАЗ 2107", а згідно двох висновків експертиз, призначених судом, місцем ДТП є смуга руху автомобіля "Форд Транзит".
Відповідно до вимог ст.356 КПК України судом першої інстанції викликалися та допитувались експерти ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 які проводили експертизи для допиту та роз`яснення висновків.
Експерти ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суду пояснили, що при проведенні експертиз ними були досліджені всі необхідні відомості технічного характеру, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження. Зокрема, вони досліджували сліди, які були зафіксовані на проїзній частині дороги при огляді місця ДТП, аналізували механічні пошкодження транспорних засобів після їхнього зіткнення. При цьому брали до уваги висновки експертиз технічного стану транспортних засобів, протокол огляду місця пригоди, схему і фототаблицю до нього. Дослідження проводилися з урахуванням тих фізичних норм, процесів та законів, які зазначені у висновках. З метою встановлення місця зіткнення транспортних засобів, ними досліджувався механізм розвитку даної пригоди (хто куди їхав, як зіткнулися ТЗ, куди кого відкинуло), при цьому в першу чергу був досліджений та проаналізований характер утворення механічних пошкоджень кузовів обох автомобілів, сліди їх контактування, взаємне положення транспортних засобів в момент первинного контактування, встановлено, що слід, зображений на схемі під номером чотири не є слідом гальмування, а є слідом бокового ковзання колеса при його прокручуванні, який залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", яке в момент контакту деформувалося. Експерти зазначили, що практика проведення автотахнічних та трасологічних експертиз зазначає, що якщо на проїзній частині дороги відсутні інші сліди, то осип бруду, аналіз його розміщення говорить про місце зіткнення транспортних засобів, при цьому вони детально дослідили сліди осипу бруду, осипу скла, яке було на стороні "ВАЗ 2107", на стороні автомобіля " Форд Транзит" скла не було. Ці обставини, дослідження слідів на проїзній частині дороги, розрахунки відстаней, з урахуванням габаритів автомобілів, параметрів дороги, та інші дослідження з впевненістю дають можливість стверджувати про те, що зіткнення автомобілів відбулося на смузі руху автомобіля "Форд Транзит".
Судовий експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що через не коректну схему ДТП, відсутність вихідних даних, ним, при проведенні екпертизи, не бралися до уваги габарити транспортних засобів, що зіткнулися, він не співставляв їх з проїжджою частиною, не проводив розрахунків масштабних величин розташування об`єктів до сталих величин розташування складових автомобіля ВАЗ, не виїжджав на місце події, не оглядав транспортні засоби, не аналізував їх пошкодження, не досліджував слід гальмування, не проаналізував можливості утворення та продовження осипу бруду, скла та ЛФП, тобто не врахував в повній мірі слідову інформацію, а обмежився лише інформацією, зазначеною у протоколі огляду місця ДТП від 8 липня 2014 року, а саме: врахував розташування початку та продовження осипу скла, бруду та ЛФК на смузі руху в напрямку м.Могилів - Подільський та післяаварійне розташування транспортних засобів на цій же смузі руху та поза смугою руху (на узбіччі), що примикає до вказаної смуги руху. В його розпорядження слідчим було надано лише постанову про призначення транспортно - трасологічної експертизи з описовою частиною, відповідно до якої автомобіль "Форд Транзит" виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем "ВАЗ 2107" та протокол огляду місця події зі схемою, фототаблиця, яка є додатком до протоколу огляду місця події на 20 аркушах не надавалась, три фотографії автомобіля "ВАЗ 2107", які він використав при проведені експертизи ним були отриманні приватним шляхом. Для себе він моделював всі необхідні для висновку позиції, але у висновку не зазначав. Крім того, експерт в судовому засіданні пояснив, що після зіткнення автомобіль "ВАЗ 2107" розвернуло, і якщо його розвернути в положення, яке він займав до ДТП, то дійсно зіткнення траспортних засобів відбулося на стороні автомобіля "Форд Транзит".
За наведених обставин судом першої інстанції вірно відхилено, як неналежний доказ, висновок експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_13 від 17 липня 2014 року № 273а, оскільки, як вбачається із цього висновку, визначаючи місце зіткнення транспортних засобів, експерт врахував розташування початку та продовження осипу скла, бруду та ЛФП на смузі руху в напрямку м. Могилів-Подільський та після аварійне розташування транспортних засобів на цій же смузі руху та поза смугою руху (на узбіччі), що примикає до цієї смуги руху. У той же час, на думку цього експерта, установити більш точно розташування місця зіткнення транспортних засобів з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування, не вдалося, у зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру.
При цьому, зі змісту зазначеного висновку вбачається, що на відміну від експертів Вінницького та Житомирського відділень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, здійснюючи дослідження, експерт НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_13 взагалі не брав до уваги габарити транспортних засобів, що зіткнулися та не співставляв їх з проїжджою частиною, не проводив розрахунків масштабних величин розташування об`єктів до сталих величин розташування складових автомобіля ВАЗ, не оглядав транспортні засоби, не аналізував слід гальмування, а обмежився лише даними, зазначеними у постанові про призначення експертизи та протоколі огляду місця ДТП від 8 липня 2014 року і схемі до нього.
За таких обставин, суд відхилив як неналежний доказ висновок експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області від 17 липня 2014 року № 273а, оскільки він ґрунтується на вихідних даних, які не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим в ході судового розгляду. При цьому висновки експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24.07.2015 № 240/241/15-21 та експерта Житомирського відділень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 8 лютого 2016 року № 764/15-25/92/16-25, які ґрунтуються на вихідних даних, що відповідають фактичним обставинам справи, підтвердженим у ході судового розгляду, суд вважав обґрунтованими.
Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Про недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема у справах "Тельфнер проти Австрії" від 20 березня 2001 року, "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1996 року, "Капо проти Бельгії" від 13.01.2005 року.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства" від 25 січня 1996 року).
Також Європейський суд з прав людини в своїй практиці встановив порушення презумпції невинуватості у зв`язку з неврахуванням конкретних, суттєвих і важливих аргументів, наведених захистом, у вироку, на підставі якого засуджено особу (рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року).
Відповідно до ч.1 статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із змінами, внесеними протоколом № 11 нікого не може бути визнано винним у вчинені будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.
Частинами 1, 3 та 4 ст. 17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Водночас ч. 1 цієї ж статті встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Таким чином суд першої інстанції, оцінивши кожний із доказів, наданих стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дійшов вірного висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року " Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" Верховний Суд роз`яснив, що виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його обвинуваченим.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_3 суд врахував, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 - захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.11.2017 у кримінальному провадженні №0000175, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 08.07.2014, яким ОСОБА_3 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з не доведеністю що кримінальне правопорушення вчинене ним, залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:
Згідно з оригіналом: