Справа № 504/157/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" квітня 2018 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 в смт. Доброслав Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Скадовськ, Скадовського району Херсонської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , командира II відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, запобіжний захід відносно якого та інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались,
встановив:
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. 31.07.2014 року ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 . Того ж дня, ОСОБА_4 з районного військового комісаріату відправлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату. Відтак, з 31.07.2014 року, тобто з дня відправлення солдата ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2014 року №162 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду командира відділення -командира бойової машини військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
09.01.2015 ОСОБА_4 направлено на лікування до військової частини НОМЕР_2 та визначено прибути 15.01.2015 року до розташування військової частини НОМЕР_1 .
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язку військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідної командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби. Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, солдат ОСОБА_4 проходячи військову службу під час мобілізації, на особливий період, на посаді командира відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військові частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи відсутність відповідного дозволу командира, метою ухилитися від військової служби, 15.01.2015 року о 9.00 год. вчинив нез`явлення без поважних причин на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та продовжує незаконно перебувати поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи прі себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який з`явився на службу.
Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині передбаченому ч.1 ст.408 КК України винним себе визнав повністю, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування.
У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані як - дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби.
Судом при визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, враховується ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, а також те, що він раніше не судимий.
Згідно ст.12 КК України, вчинений ним злочин віднесений законодавцем до категорії злочинів середньої тяжкості.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, вину у вчиненому злочині визнав та щиро розкаявся, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Враховуючи наявність цих обставин, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд дійшов висновку, про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.408 КК України із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
До обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КК України суд,
УХВАЛИВ:
Обвинуваченого ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (двох) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1