Справа № 298/1386/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
12.07.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/421/2018 за апеляційними скаргами заступника начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 30.03.2018.
Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, що має на утриманні малолітню дитину, непрацюючий, не судимий засуджений за злочин передбачений ст. 124 КК України - на 1 рік 6 місяців обмеження волі, за злочин, передбачений ч.1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі, за сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
ОСОБА_5 зобов`язано періодично прибували до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвалено: запобіжним заходом щодо ОСОБА_5 залишити заставу, прийняти відмову потерпілої ОСОБА_10 від цивільного позову і провадження в справі в цій частині закрити, стягнути з ОСОБА_5 в користь держави процесуальні витрати в сумі 1784 грн..
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що на початку липня 2017 року в с. Сіль Великоберезнянського району неподалік від футбольного поля біля автобусної зупинки знайшов пістолет марки «Фроммер» калібром 7,65 мм, що є вогнепальною зброєю, умисно, без передбаченого законом дозволу зберігав його при собі, перевозив в автомобілі «Мерседес Бенц» НОМЕР_1 , а приблизно о 20:00 04.07.2017 біля будинку № 173 в с. Стужиця Великоберезнянського району, на ґрунті тривалих неприязних відносин з ОСОБА_11 умисно, з метою вбивства, дістав з салону свого автомобіля пістолет марки «Фроммер» калібром 7,65 мм, підійшов до ОСОБА_11 і з близької відстані здійснив прицільний постріл у нього, спричинивши небезпечне для життя в момент заподіяння тяжке тілесне ушкодження.
Після пострілу ОСОБА_11 впав, а ОСОБА_5 , вважаючи, що той помре, поїхав з місця події. Між тим, ОСОБА_11 своєчасно було надано кваліфіковану медичну допомогу, отже ОСОБА_5 свій умисел до кінця не довів з причини, що не залежала від його волі.
Такі дії ОСОБА_5 орган досудового розслідування кваліфікував за ч.1 ст. 263 КК України, як незаконне поводження зі зброєю, носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, та за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство.
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_5 на початку липня 2017 року в с. Сіль Великоберезнянського району неподалік від футбольного поля біля автобусної зупинки знайшов пістолет марки «Фроммер» калібром 7,65 мм, що є вогнепальною зброєю, умисно, без передбаченого законом дозволу зберігав його при собі, перевозив в автомобілі «Мерседес Бенц» НОМЕР_1 . Приблизно о 20:00 04.07.2017 біля будинку № 173 в с. Стужиця Великоберезнянського району, в той час, як ОСОБА_11 , перегородивши йому своїм автомобілем марки «Шкода Октавія» НОМЕР_2 дорогу, став наближатись до нього зі зброєю, схожою на автомат Калашнікова, в руках, вважаючи, що ОСОБА_11 хоче його вбити, ОСОБА_5 вихопив з салону свого автомобіля вказаний пістолет та, відходячи назад, вистрілив у ОСОБА_11 , чим перевищив межі необхідної оборони, спричинивши небезпечне для життя в момент заподіяння тяжке тілесне ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого поранення грудної клітки справа.
Такі дії ОСОБА_5 суд кваліфікував за ч.1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, та за ст. 124 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Зміну правової кваліфікації дій ОСОБА_5 в частині обвинувачення за закінчений замах на умисне вбивство на передбачене ст. 124 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, суд першої інстанції вмотивував тим, що показання обвинуваченого про агресивну поведінку потерпілого, яка давала йому підстави вважати реальною загрозу своєму життю, не тільки не спростовано, але й підтверджено показаннями свідків. На переконання суду ОСОБА_5 під час вчинення суспільно-небезпечного діяння перебував у стані уявної оборони, не усвідомлював помилковості свого припущення щодо реальності посягання на своє життя з боку потерпілого і здійснив у нього постріл, перевищивши межі необхідного захисту.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на показання потерпілого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на стадії досудового розслідування, вказує, що зустріч між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 була випадковою і ОСОБА_11 під час сутички між ними зброї при собі не мав. Стверджує, що показання зазначених свідків під час судового розгляду змінені, не відповідають дійсності, мають між собою істотні розбіжності, оцінені судом неправильно, а тому є неправильною і зміна правової кваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 на ст. 124 КК України. Окрім цього, прокурор вважає призначене ОСОБА_5 покарання зам`яким, застосування щодо нього ст. 75 КК України безпідставним. Зазначає, що ОСОБА_5 діяв зухвало і агресивно, вини в повній мірі не визнав, розкаяння «відкрито не виразив», заперечив наявність у нього злочинного умислу, під час судового розгляду заперечував навіть очевидні факти, а отже розкриттю злочину не сприяв.
Прокурор просить вирок скасувати і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 263 КК України 7 років позбавлення волі, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 10 років поз бавлення волі.
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також оспорює правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст.124 КК України. Посилаючись на ч.5 ст. 36 КК України стверджує, що встановлені судом фактичні обставини події дають підстави стверджувати, що ОСОБА_5 перебував у стані необхідної оборони і, захищаючись від нападу озброєної особи, не може нести кримінальної відповідальності незалежно від тяжкості шкоди, заподіяної тому, хто посягає. Просить вирок в частині засудження ОСОБА_5 за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України, скасувати, кримінальне провадження в цій частині закрити.
Окрім цього, захисник ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Зазначає, що докази, здобуті на стадії досудового розслідування, не мають наперед встановленої сили, доводи прокурора щодо міркувань ОСОБА_5 після здійснення пострілу є надуманим припущенням, а показання останнього в судовому засіданні про відсутність у нього умислу на вбивство підтверджені показаннями свідків та доведеним фактом наявності у нього реальної можливості його вчинити. Стверджує, що доводи прокурора про розбіжності в показаннях обвинуваченого і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є також надуманими і не можуть бути сприйняті, як допустимі докази обвинувачення.
В апеляційній скарзі начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 було заявлено клопотання допитати обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідити протоколи слідчих експериментів з участю обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , додані до них відеозаписи, висновки експертів № 586 від 09.08.2017 та № 1/317 від 18.08.2017.
Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Вказаних у ч.3 ст. 404 КПК України підстав для повторного допиту обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідження протоколів слідчих експериментів з участю обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , доданих до них відеозаписів, висновків експертів № 586 від 09.08.2017 та № 1/317 від 18.08.2017 в апеляційній скарзі і в промові прокурора не наведено. Відомостей про те, що будь-які обставини кримінальних правопорушень або будь-які докази, в тому числі ті, на дослідженні яких наполягав прокурор, не досліджені чи були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, про відхилення клопотань прокурора щодо дослідження доказів або про те, що будь-які з цих доказів стали відомі після ухвалення вироку, в кримінальному провадженні немає і прокурором не наведено.
Потерпіла ОСОБА_10 , її представник адвокат ОСОБА_16 вирок не оскаржили, були завчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду кримінального провадження, але в судове засідання не прибули, заяв і клопотань Апеляційному суду не подали.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, доводи прокурора і захисника, викладені в апеляційних скаргах і запереченнях; промову прокурора на підтримання апеляційної скарги заступника начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 та його заперечення проти апеляційної скарги захисника; пояснення захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника і заперечили проти апеляційної скарги прокурора, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Доведеність вини ОСОБА_5 в незаконному, без передбаченого законом дозволу придбанні, зберіганні, носінні вогнепальної зброї і бойових припасів за обставин, встановлених судом, та правильність правової кваліфікації його діянь в цій частині за ч.1 ст. 263 КК України, в апеляційних скаргах не оспорюється.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони за обставин, викладених у вироку, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
ОСОБА_5 не заперечив, що тілесне ушкодження ОСОБА_11 шляхом пострілу з пістолета спричинив саме він. З його показань вбачається, що ОСОБА_11 був його сусідом, мав вогнепальну зброю, з березня 2017 року погрожував йому та його сім`ї, разом з невідомими людьми викликав його на «розбірки» і навіть стріляв у бік його житла. 04.07.2017 біля будинку № 173 в с. Стужиця ОСОБА_11 перегородив дорогу його автомобілю своїм і вийшов з автомобіля зі зброєю, схожою на автомат Калашнікова, в руках. На його запитання про те, що він від нього хоче, ОСОБА_11 відповів, що зараз йому покаже, перезарядив зброю і став наближатись. Злякавшись, що ОСОБА_11 хоче його вбити, він вихопив з салону свого автомобіля пістолет і вистрілив у його бік. Побачивши, що ОСОБА_11 зігнувся, зрозумів, що поцілив у нього, хоча наміру поранити його або вбити, не мав.
Дані про тілесні ушкодження, викладені у висновку судово-медичного експерта від 09.08.2017 № 586 сторона захисту не оспорює (т.1 а.188-193).
Суд першої інстанції ці показання перевірив, ретельно, в повному обсязі і в точній відповідності до вимог кримінального процесуального закону дослідив усі обставини і докази, на дослідженні яких наполягав у судовому засіданні прокурор, участі останнього в дослідженні цих обставин і доказів ні в якій мірі не обмежив, зіставив показання обвинуваченого з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі з показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на стадії досудового розслідування, проаналізував усі надані прокурором докази в їх сукупності і переконливо обґрунтував у вироку свої висновки.
З показань у судовому засіданні свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , які були на місці події в той час, коли ОСОБА_5 вистрілив у ОСОБА_11 , вбачається, що ОСОБА_11 зупинив свій автомобіль так, щоб перекрити дорогу автомобілю ОСОБА_5 , вийшов з автомобіля з предметом, схожим на автомат, висловлюючи погрози направився в його бік. ОСОБА_5 кричав, щоб він не підходив, а потім вихопив з салону свого автомобіля пістолет і здійснив постріл, яким влучив у ОСОБА_11 ..
Доводи прокурора про те, ніби показання зазначених свідків під час судового розгляду змінені, не відповідають дійсності, мають між собою істотні розбіжності і оцінені судом неправильно, Апеляційний суд відкидає, як неспроможні, виходячи з наступного.
З досліджених судом показань потерпілого ОСОБА_11 під час слідчого експерименту вбачається, що він дійсно зупинив свій автомобіль попереду автомобіля ОСОБА_5 , вийшов і став наближатися до нього, а коли підійшов до його автомобіля впритул, ОСОБА_5 з невідомої йому причини узяв пістолет і вистрілив.
Отже, сам потерпілий на стадії досудового розслідування заперечив тільки наявність у себе зброї та висловлювання погроз. Водночас він не дав зрозумілого пояснення своїм власним діям.
Такі самі показання на стадії досудового розслідування дали свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які цього дня розважались разом з ОСОБА_11 , прибули на місце події з ним і в його автомобілі.
Свідок ОСОБА_12 вже на стадії досудового розслідування пояснив, що безпосереднього перед тим, як стався постріл, чув слова ОСОБА_5 : «Що ти хочеш ? Лишися мене» та відповідь ОСОБА_11 , змісту якої не розібрав. Окрім цього, він показав, що ОСОБА_5 , одразу після того, як переконався, що влучив, перед тим, як поїхати, попросив його викликати «швидку допомогу». На запитання слідчого про те, чи була у ОСОБА_11 в руках зброя, свідок відповісти відмовився пославшись на ст. 63 Конституції України і на те, що останній є його братом.
Ті обставини, що між обвинуваченим і потерпілим приблизно півроку як склались неприязні відносини, що потерпілий мав зброю, застосовував її, неодноразово погрожував обвинуваченому вбивством, підтвердили в судовому засіданні дружина потерпілого - потерпіла ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , показання яких в цій частині прокурор не оспорює.
Про те, що побоювання ОСОБА_5 агресії з боку ОСОБА_11 було небезпідставним, свідчать відомості про те, що ОСОБА_11 був на одинадцять років старший за нього, а також дані протоколу огляду належного ОСОБА_11 автомобіля марки «Шкода Октавія» НОМЕР_2 від 05.07.2017: в ньому, окрім іншого, виявлено силіконову маску та палицю з плямами темно-бурого кольору (т.1 а.132-139).
Зауваження в апеляційній скарзі прокурора про те, що зустріч між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 була випадковою встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження відповідає і для того як кваліфікувати діяння ОСОБА_5 значення не має.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_5 діяв в обстановці захисту від суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого, який мав фізичну перевагу над ним, перед цим словами і діями висловлював погрози на його адресу, протиправно обмежив його у свободі пересування й одразу після цього повів себе так, що ОСОБА_5 мав підставу очікувати від нього фізичного насильства.
Довід прокурора про те, що після пострілу ОСОБА_5 поїхав з місця події «вважаючи, що той помре», жодним доказом не підтверджений. Апеляційний суд відкидає його, як повністю надуманий.
З доводами апеляційної скарги захисника Апеляційний суд не погоджується тому, що за встановлених судом фактичних обставин обстановка захисту, зокрема наближення ОСОБА_11 , демонстрація ним зброї і висловлення погроз, які примусили ОСОБА_5 до активного захисту, свідчать про те, що застосований обвинуваченим спосіб захисту від очікуваного неправомірного посягання в подальшому: постріл з близької відстані в область грудної клітки, став явно невідповідним небезпеці, яка йому загрожувала.
Покарання у виді обмеження волі на строк до двох років є найсуворішим з передбачених за кримінальне правопорушення передбачене ст. 124 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 цього Кодексу карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років.
Покарання за умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, призначене ОСОБА_5 , є наближеним до найсуворішого з передбачених законом, а покарання, призначене йому за незаконне поводження зі зброєю і боєприпасами не є найм`якішим. Враховуючи, що суд першої інстанції не знайшов обставин, які обтяжували б покарання ОСОБА_5 , підстав вважати, що при визначенні міри покарання суд першої інстанції не дотримав вимог ст. 65 КК України, немає.
З іншого боку, ОСОБА_5 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, визнав вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілій матеріальну і моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є молодою людиною, з підліткового віку виховувався без матері, позитивно характеризується. Ці обставини і відомості про особу обвинуваченого давали суду підстави для прийняття рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Твердження в апеляційній скарзі прокурора про те, що ОСОБА_5 діяв зухвало і агресивно, розкаяння «відкрито не виразив», під час судового розгляду заперечував очевидні факти, а отже не сприяв розкриттю злочину, Апеляційний суд відкидає, як такі, що не ґрунтуються на будь-яких доказах. Та обставина, що ОСОБА_5 не погодився з обвинуваченням у замаху на умисне вбивство, всупереч міркуванням прокурора, не могло і не може бути враховано при визначенні міри покарання, оскільки не узгоджується з п.п.4,5 ч.3 ст.42 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги залишити без задоволення, вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 30.03.2018 щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців.
Судді: