Справа № 446/317/17
ВИРОК
24.09.2018 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка - Бузька матеріали кримінального провадження про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тадані, Камянка-Бузького району, Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого
-24.10.2014 р. Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.; ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17.11.2016 р. призначене покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт;
- 27.11.2015 р. Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки та штрафу в розмірі 850 грн., на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_3 вироком Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 24жовтня 2014 року засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в доход держави. У зв`язку з невиконанням вироку суду, ОСОБА_3 , призначене покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. згідно ухвали Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 17.11.2016 року, було замінено на покарання у виді 50 (п`ятдесяти) годин громадських робіт.
Однак, ОСОБА_3 будучи ознайомлений 02.02.2017р. з ухвалою Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 17.11.2016 року, з порядком та умовами відбуття покарання, отримавши направлення на відбуття призначеного покарання, згідно з яким мав приступити до виконання громадських робіт у Добротвірське КП «Підприємство по обслуговуванню житла» з 03 лютого 2017 року, станом на 10 лютого 2017 року на підприємство не прибув та до відбуття покарання не приступив.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, та пояснив, що не міг відбувати покарання у виді громадських робіт, оскільки працював неофіційно у пекарні у нічну зміну, а тому вдень був змушений відпочивати. Після отримання напрвалення у відділі пробації, він приходив на ДКП «ПОЖ», однак там нікого не було. Крім цього вказав, що не розуміє через що відбуває покарання та хоче повернутись додому, оскільки має багато кредитів та хоче їх сплатити.
Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина доведена зібраними матеріалами кримінального провадження, підтверджується сукупністю наступних доказів:
Показаннями свідка ОСОБА_6 , даними у судовому засіданні про те, що він працює старшим інспектором Кам`янка -Бузького районного відділу з питань пробації у Львівській області. ОСОБА_3 вироком Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 24.10.2014 року було засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., однак оскільки ОСОБА_3 штраф сплачений не був, ухвалою Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 17.11.2016 року даний штраф замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт. В ході виконання даної ухвали ОСОБА_3 неодноразово до відділу з питань пробації не з`являвся, через що, до нього застосовувались приводи. В подальшому 02.02.2017 року ОСОБА_3 було ознайомлено з порядком та умовами відбуття покарання та видано направлення , згідно якого ОСОБА_3 повинен був приступити до відбуття покарання у виді 50 годин громадських робіт на Добротвірське КП «Підприємство по обслуговуванню житла» з 03.02.2017р. Однак, обвинувачений ОСОБА_3 на підприємство не прибув та до виконання громадських робіт не приступив. Через такі дії обвинуваченого 10.02.2017р. ним було подано подання про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності.
Таким чином, винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину доведена повністю і його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 389 КК України. Оскільки він ухилився від відбуття покарання у виді громадських робіт, а саме, не з`явився до ДКП «ПОЖ» та до відбуття покарання у виді громадських робіт не приступив, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6 , матеріалами особової справи ОСОБА_3 , письмовими доказами, а також показаннями самого ОСОБА_3 , який в ході судового розгляду не заперечив того, що не приступив до виконання покарання. При цьому, суд бере до уваги об`єктивну сторону злочину, що характеризується пасивною поведінкою ОСОБА_3 , а саме бездіяльністю, яка полягає в ухиленні від покарання, тобто не виконанні обов`язку, щодо відбуття покарання, порушення порядку його відбуття, вчиненому особою, засудженою до цього виду покарання обвинувальним вироком, який набрав законної сили.
Суд відхиляє покликання сторони захисту на відсутність складу злочину в діях ОСОБА_3 зважаючи на те, що ухиленням від відбуття покарання громадських робіт особою, засудженою до цього покарання вважається особа, яка не вийшла на громадські роботи без поважних причин більше двох разів протягом місяця, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 не прибув до ДКП "ПОЖ" та взвгвлі не приступив до виконання покарання з 03.02.2017 р. по 10.02.2017р, що повністю відповідає сформульованому обвинуваченню. Натомість в ході судового розгляду сам обвинувачений вказував про те, що він хотів приступити до виконання покарання, однак з тих чи інших обставин цього не зробив.
Судом також не приймаються до уваги доводи сторони захисту щодо неналежності відповідно до ст. 99 КПК України доказу, а саме протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 15.02.2017р., оскільки такий підписаний ОСОБА_3 в присутності захисника. В судовому засіданні особисто ОСОБА_3 , вказав про те, що ним виконаний підпис на вищевказаному документі.
Суд також відзначає, що будь-яких належних та допустимих доказів того що обвинувачений ОСОБА_3 працював, в ході судового розгляду судом не здобуто.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати, як ухилення від відбуття покарання у виді громадських робіт.
В ході судового розгляду є повністю доведеним факт неприбуття засудженим ОСОБА_3 для відбуття покарання у виді громадських робіт на Добротвірське КП «Підприємство по обслуговуванню житла» з 03.02.2017р. по 10.02.2017р.
Щодо показів самого обвинуваченого в частині того, що він не встиг приступити до виконання громадських робіт, оскільки працював у нічні зміну неофіційно, на думку суду, являється способом його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене, а тому суд критично оцінює ці покази, більше того, вони спростовуються матеріалами та не відповідають фактичним обставинам вчиненого.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно із ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не одружений, має постійне місце проживання, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, хронічними захворюваннями не страждає, раніше судимий. Отже, враховуючи характер вчиненого та його суспільну небезпеку, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, особу обвинуваченого, його соціальні зв"язки, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії - за ч. 2 ст. 389 КК України, а саме, арешту. Саме такий вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження ним нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 вчинив новий злочин до повного відбуття покарання призначеного вироком Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 24 жовтня 2014 року у виді штрафу в розмрі 850 гривень, яке ухвалою Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, тому суд приходить до переконання, що покарання ОСОБА_3 слід призначити із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України та на підставі ст. 71 КК України оскільки йому інкримінується кримінальне правопорушення, яке ним скоєно після постановлення вироку Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 27.11.2015 року.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід не обирався.
Речових доказів та процесуальних витрат не має.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та обрати йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.
Згідно ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 24.10.2014 року, яке згідно ухвали Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області було замінено на 50 годин громадських робіт, та враховуючи положення ч.1 ст. 72 КК України, щодо співвідношення покарань остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) місяця 5 (п`яти) днів арешту.
Згідно з ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання у вигляді 2 (двох ) років позбавлення волі, призначеного вироком Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області від 27.11.2015 року.
Остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання засудженому рахувати з часу взяття ОСОБА_3 під варту а саме з 10 лютого 2017 року, згідно ухвали Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуюча суддя ОСОБА_1